Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Єлизаветградківської селищної ради , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами №142 по вулиці Чайковського в місті Знамянка Кіровоградської області в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], який помер 21 листопада 2011 року. Свої вимоги обгрунтував тим, що 29 січня 2009 року померла його мати [PERSON], а 21 листопада 2011 року помер його батько [PERSON]. Шлюб між батьками було розірвано ще у 1997 році. Після смерті батька відкотилася спадщина, зокрема і на житловий будинок з господарського-побутовими будівлями і спорудами №142 по вулиці Чайковського в місті Знамянка Кіровоградської області, який він побудував у 1983 році, але не ввів його в експлуатацію і не оформив своїх прав на нього. Являючись єдиним спадкоємцем [PERSON] та прийнявши у встановленому порядку його спадщину, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок він позбавлений можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Вказав, що [PERSON] у спадковому будинку проживав до 2001 року, а потім внаслідок психічного захворювання, до дня смерті постійно проживав у Єлизаветградківському психоневрологічному інтернаті. Рішенням Олексадрівського районного суду від 04 березня 2010 року його було визнано недієздатним. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судового виклику, де міститься його підпис. Про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON], перубували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 червня 1997 року (а.с.9,10). Рішенням №381 від 25 вересня 1980 року Знам'янської міської ради депутатів трудящихся, [PERSON] було надано право на індивідуалне будівництво на земельній ділянці №142 по вулиці Чайковського в місті Знам'янка Кіровоградської області, площею 600 км.м. Земельна ділянка виділена госгоспом «Путь Ілліча» на засіданні правління колгоспу від 20 квітня 1971 року на підставі заяви [PERSON] (а.с. 11,12,13). 30 вересня 1980 року [PERSON] було надано дозвіл на проведення будівельних робіт (а.с.14). Акт про закінчення будвництва і введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 10 червня 1983 року свідчить про те, що житловий будинок по вулиці Чайковського,142 в місті Знам'янка [PERSON] збудовано (а.с. 28). З довідки-характеристики Знам'янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентарізації» від 22 вересня 2016 року вбачається, що [PERSON] на підставі дозволу на будівництво житлового будинку виданного головним архітектором міста Знам'янка Кіровоградської області від 30 вересня 1980 році, який виданий відповідо до рішення виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 25 вересня 1980 року №381, по вулиці Чайковського,142 в місті Знам'янка у 1981 року побудував житловий будинок з господарськими будівлями, але на той час не ввів його в експлатацію і не отримав документ, що посвідчує право власності на нього (а.с. 27). Наявність забудови за вказаною адресою також піджтверджується технічним паспортом виготовленим за станом на 30 серпня 2011 року (а.с 17-22). 21 січня 2009 року померла [PERSON] (а.с.7). Після її смерті у Знам'янській міській державній нотаріальній конторі 02 квітня 2009 року заведено спадкову справу №180, відповідно до матеріалів якої з заявою про прийняття її спадщини звернувся її син [PERSON], свідоцтв про право на спадщину не видавалося. З 1981 року до дня смерті вона проживала [INFO] разом зі своїм сином [PERSON] [PERSON] помер 21 листопада 2011 року в селищі Єлизаветградка Олександрівського району Кіровоградської області (а.с.8). Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградскої області від 04 березня 2010 року його було визнано недієздатним (а.с.24). З 04 квітня 2001 року по день смерті проживав він у Єлизаветградківському психоневрологічному інтернаті на постійному місці проживання (а.с.25). Після його смерті приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу [PERSON] 29 травня 2012 року заведено спадкову справу №60/2012. Зі спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернувся його син [PERSON] Міжміським комунальним підприємством «Бюро технічної експлуатації» 26 липня 2012 року прийнято рішення про відмову у видачі привтаному нотаріусу Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок по вулиці Чайковського,142 в місті Знам'янка у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Будинок побудовано [PERSON], але не прийнято в експлуатацію. Згідно з довідкою Єлизаветградківської селищної ради, [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав в [INFO] (а.с.23). Нотаріусом відмовлено позивачу у витдачі свідоцтва про право на спадщину на будинок №142, що по вулиці Чайковського в місті Знам'янка, оскільки право власності за померлим спадкодавцем на будинок не зареєстровано. Наразі по вулиці Чайковського,142 в місті Знам'янка проживає без реєстрації [PERSON] (а.с. 15). Інформація стосовно обмежень, обтяжень, відчужень на спірний будинок відсутня. Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27 вересня 2012 року, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). З роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~ викладених у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 вбачається, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Із цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладене, те, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства (будинок не є самовільним будівництвом), те що спадкодавець спадщину після смерті якого бажає отримати позивач, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, а також те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач, який у встановленому порядку прийняв спадщину, позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов є обґрунтованим і за позивачем можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування, після смерті батька [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved