Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить визнати [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1979 року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , встановити порядок виконання рішення суду. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.09.2020 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.11.2020 року справу призначено до розгляду в заочному порядку. У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про підтримання позовних вимог, просила справу розглянути у заочному порядку. Відповідачі повідомлялись належним чином за місцем реєстрації, встановлено, що за місцем реєстрації не проживають. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Позивачу на підставі договору купівлі- продажу житлового будинку від 20.05.2020 року на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у даному будинку у 2011 та 2014 роках відповідно, однак не проживають у ньому у теперішній час з часу реєстрації, що повністю доведено зібраними по справі доказами, які дослідженні судом у судовому засіданні. Позивач, посилаючись на правовий механізм ст. 391 ЦК України, просить ухвалити остаточне рішення суду про позбавлення [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням вказаного будинку, оскільки подальша реєстрація відповідачів у належному позивачці будинку істотно порушує права позивача як власника. Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст. ст. 391 ЦК України, ст. ст. 6, 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Відтак унаслідок порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідачі фактично не проживають у спірному житловому приміщенні з часу реєстрації. Оскільки відповідачі не є членом сім`ї позивача, то право останньої підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України. Порушене право власника має бути захищено шляхом позбавлення [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved