Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області та [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права\~ на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування за заповітом, в якому зазначив, що 04.10.2014 помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина, а саме земельні ділянки: № 1 - площею 15,0 га та\~ № 2 - площею 15,9 га із земель запасу Добровеличківської районної ради на території [PERSON] сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, які були в його постійному користуванні\~ для ведення\~ селянського ( фермерського )\~ господарства, згідно державного акту Б № 051979. Згідно заповіту від 23.02.2010 єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON]. Постановою\~ Добровеличківської державної нотаріальної контори від 26.02.2015 [PERSON] відмовлено\~ у вчиненні\~ нотаріальної дії, а саме\~ відмовлено у видачі свідцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька [PERSON]. Причиною відмови була відсутність права приватної власності на земельну ділянку 30,9 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що спонукало позивача\~ звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ Представник відповідача [PERSON] сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився , надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Пердставник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився про місце, час та дату судового розгляду повідомлений вчасно, належним чином. Заяву про причини неявки суду не надали. Суд вважає , що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін , а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності представників відповідачів та винести очне рішення по справі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 04.10.2014, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №194022. За життя [PERSON] мав в постійному користуванні земельні ділянки №1 - площею 15,0 га та №2 - площею 15,9 га, - загальною площею 30,9 га на території [PERSON] сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Право постійного користування земельними ділянками [PERSON] підтверджується державним актом на право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства серія Б № 051979 (копія державного акту а.с.8-11). Дані земельні ділянки відповідно до акту надавалися для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно державного акту на право постійного користування землею серії Б № 051979, зазначені земельні ділянки знаходяться на території [PERSON] сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу, спадкоємцем якої є позивач [PERSON], що підтверджується довідкою нотаріуса №170/02-14 від 06.08.2015. Державним нотаріусом Добровеличківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON] постановою від 26.02.2015 №339 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька [PERSON] у зв'язку з відсутністю права приватної власності на земельну ділянку 30,9 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Згідно державного акту на право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства серії Б № 051979 вищезазаначені земельні ділянки надані для ведення селянського (фермерського) господарства у довічне успадкованне володіння. Статтями 7, 17, 19, 23, 50, 51, 52 ЗК України від 18 грудня 1990 року (із змінами), який був чинний на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства, було передбачено, що земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам України відповідними радами у власність або постійне чи тимчасове користування. Таке право посвідчувалося державним актом на право постійного користування землею, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів сільськогосподарських угідь і 100 гектарів усіх земель. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Громадяни України, які до 1 січня 2002 року отримали в постійне користування або оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, мають переважне право на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 гектарів сільськогосподарських угідь, у тому числі до 50 гектарів ріллі, у власність з розстрочкою платежу до 20 років. Надання громадянам земель державної або комунальної власності у постійне користування для ведення фермерського господарства, ні нормами Закону України «Про фермерське господарство», ні ЗК України (2001 року), не передбачено. Згідно п. 6 Перехідних положень ЗК України (2001 року) громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку. Проте положення пункту 6 Розділу X ЗК України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005. У зв'язку з цим не переоформлення права особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки до 1 січня 2008 року не має негативних правових наслідків для таких осіб, тобто їх право не припиняється. Таким чином, не зважаючи на зміну земельного законодавства, та законодавства про фермерські господарства, належне право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства не припинилося. Вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою встановлений ст. 141 ЗК України (2001 року). Смерть особи - користувача земельною ділянкою не є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Не передбачалася ця обставина і ст. 27 ЗК (1990 року). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право постійного користування земельною ділянкою не відноситься до переліку прав, визначених ст. 1219 ЦК України, які не входять до складу спадщини. Право членів фермерського господарства передавати земельну ділянку у спадщину передбачено п. а) ч. 1 ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство». З урахуванням встановлених обставин справи та положень вищевказаних норм законодавства, суд з'ясував ( що підтверджено довідкою Добровеличківської районної державної нотаріальної контори від 06.08.2015 №170/02/14), що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину (підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.04.2015); що земельна ділянка була надана спадкодавцю у постійне користування на підставі державного акту для ведення селянського (фермерського) господарства; що належне спадкодавцю право користування земельною ділянкою на момент відкриття спадщини не припинилося і входить до складу спадщини, а отже перейшло до позивача. У зв'язку з неможливістю оформлення права на спадкове майно в нотаріальному порядку, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити.

Outcome: approved