Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «ВК «Краснолиманстька» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що 27.03.2013 року він був звільнений з ДП «ВК «Краснолиманська» за прогули. З 28.03.2013 року у ДП «ВК «Краснолиманська» перед ним має заборгованість по заробітній платі. Вина роботодавця в невиплаті заборгованості підтверджена рішеннями суду від 18.09.2017 року та від 11.10.2017 року. Просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 28.03.2013 року по день ухвалення рішення, з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 274,81 грн. Представник відповідача надав заперечення з приводу даного спору, в яких зазначив, що рішення Красноармійського міськрайонного суду про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, залишено без змін апеляційною інстанцією, набуло законної сили. Оскільки вимоги позивача по справі № 235/6284/17 заявлені про той самий предмет і з тих самих підстав що і по справі № 235/7431/15ц, по якій є рішення Вищого спеціалізованого суду України, що набрало законної сили, просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; закрити провадження по справі № 235/6284/17 за позовом [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав надані ним заперечення, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Ухвалою суду від 29.01.2018 року відмовлено в клопотанні представника відповідача ДП «ВК «Красонолиманська» про закриття в провадженні по справі за позовом [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Суд,вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі перебував у трудових відносинах з відповідачем з 17.02.1992 року по 17.10.2012 року, де працював в якості гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці РГВ-1 ( а. с. 20) Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20.03.2013 року визнано незаконним та скасовано наказ № 2806К від 17.10.2012 року про звільнення підземного робітника з ремонту гірничих виробіток дільниці РГВ [PERSON] за ст. 40 п. 3 КЗпП України та поновлено [PERSON] на роботі у якості підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток 4 розряду дільниці РГВ -1 ДП «ВК «Краснолиманська» та стягнуто з ДП « ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] винагороду за вислугу років за 9 днів жовтня 2012 року у сумі 213 грн. 03 коп., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.10.2012 року по 20.03.2013 року у сумі 29354,38 грн., а всього 29567,41 грн та моральну шкоду у сумі 5000 грн. ( а. с. 20). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 18.07.2017 року стягнуто з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] компенсація за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 10 грн. ( а. с. 23). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.01.2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про встановлення обов'язку відповідача сплатити компенсацію середнього заробітку за прострочку розрахунку при звільненні - відмовлено . Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05.01.2016 року рішення суду від 05.01.2016 року залишено без змін ( а. с. 51-54). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11.10.2017 року позовні вимоги [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заробітку задоволено, стягнуто з ДП «ВК «Краснолиманська» в рахунок недоплаченого заробітку 1000 грн. ( а. с. 66). Рішення суду від 11.10.2017 року виконано 08.12.2017 року шляхом перерахування коштів 1005 грн. на рахунок позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» ( а.с. 34). Рішення суду від 18.07.2017 року станом на момент розгляду справи - виконано 26.01.2018 року ( а.с. 73). Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, встановленими рішеннями суду від 18.07.2017 року та від 11.10.2017 року. Згідно зі ст. 115 КЗпПУ та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобовязаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором (або нормативним актом роботодавця, погодженим з профспілкою), не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати регулюється ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, незалежно від вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового хаСтруктуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додаткова заробітна плата). Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додаткова заробітна плата).рактеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Аналогічні положення містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 1-18/2013,згідно якого компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є складовою належної працівнику заробітної плати та не обмежується будь - яким строком. Відповідно дост. ст. 47, 116КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичногорозрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку та не є заробітною платою визначеною як періодичний платіж і законодавством про працю строки його виплати не визначені, тому компенсація, передбачена ст.34 Закону України «Про оплату праці» на середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не нараховується. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.( правова позиція в справі № 6-144цс13 від 29.01.2014 року). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був звільнений з підприємства з 02.08.2013 року;на підставі рішення суду від 20.03.2013 року на користь [PERSON] стягнуто середню заробітну плату за період з 18.10.1992 року по 20.03.2013 року у сумі 29404,67 грн.- виконавче провадження від 12.12.2014 року закінчено у зв'язку з повним виконанням ( а.с.53), рішенням суду від 11.10.2017 року встановлено заборгованість по заробітній платі у розмірі 1000 грн., рішення суду виконано 08.12.2017 року; рішення суду від 18.07.2017 про стягнення на користь [PERSON] 10 грн. виконано 26.01.2018 року. Відповідно до пункту 20постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні можливо лише у разі часткового задоволення позовних вимог працівника з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ № 6-113цс16 від 27.04.2017 року. Отже, у разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. В даниу випадку суд приймає до уваги рішення апеляційного суду Донецької області від 11.10.2017 року, яким позовні вимоги працівника задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача недоплачену заробітну плату в сумі 1000 грн., та рішення Красноармійського міськрайонного суду від 18.07.2017 року , яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі: стягнуто компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 10 грн. Тобто відсутні підстави для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, за період з 28.03.2013 по 26.01.2018 року середня заробітна плата становить: 274,81 х 1210=332520,10 грн.( де 274,81- середньоденна заробітна плата, яка не оспорюється сторонами по справі і підтверджена матеріалами справи, 1210- кількість прострочених робочих днів, починаючи з 28.03.2013 року). Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ в справі № 6-116цс15 від 24.06.2015 року. У зв'язку з тим, що відповідач остаточно розрахувався з позивачем 26.01.2018 року, середній заробіток підлягає стягненню саме з 28.03.2013 року ( з дати визначеної позивачем) до 26.01.2018 року. Доводи представника відповідача про відсутність вини в затримці розрахунку при звільненні по причині наявності ухвали Вищого спеціалізованого Суду від 11.10.2017 року, та у зв'язку з цим визначення початку строку нарахування середнього заробітку саме з ухвалення рішень апеляційною інстанцією, тобто з 11.10.2017 року, суд не приймає до уваги, оскільки встановлення недоплаченої заробітної плати рішенням Апеляційної інстанції та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, встановленої рішенням Красноармійського міськрайонного суду, не були предметом розгляду Вищим Спеціалізованим Судом; вищезазначеними рішеннями суду позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі були задоволені у повному обсязі. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3325,01 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved