Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 3 листопада 2014 року, на земельні ділянки, площами 2,38 га та 0,33 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на земельну ділянку, площею 0,38 га, виділену для ведення підсобного господарства, розташовані в межах Новомиколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері у спадок залишилося зазначене нерухоме майно, однак оформити спадщину він не взмозі через те, що не представив належним чином оформлені правовстановлюючі документи: в державних актах про право власності на земельні ділянки ім'я матері було записано з помилкою Резета. Крім того, при зверненні до нотаріуса йому було вказано, що він не прийняв спадщину, оскільки не проживав з померлою на час її смерті. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки вона останні декілька років фактично проживала разом з ним, тому просив встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті, а також визнати за ним право власності на земельні ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача до судового засідання також не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 3 листопада 2014 року в с. Новомиколаївка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, а саме: ●земельну ділянку, площею 0,38 га, виділену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану в с. Новоимоклаївка Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, по вул. Радянська, 18, яка їй належала на підставі державного акту серії МК № 01269, виданого 3 лютого 1994 року Новомиколаївською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області; ●земельні ділянки, загальною площею 2,71 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 2,38 га та 0,33 га, розташовані в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, які їй належали на підставі державного акту серії МК №000884, виданого 10 лютого 2005 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON], тобто позивач у справі До приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він звернувся 5 листопада 2015 року, тобто за спливом передбаченого законом шестимісячного строку для подання такої заяви. Спадкодавиця [PERSON] була офіційно зареєстрована [INFO], а позивач по вул. Радянська 17 в цьому ж селі. В той же час, відповідно до довідки Новомиколаївської сільської ради від 2 вересня 2016 року, вона з 2013 року постійно проживала разом зі своїм сином [PERSON] по вул. Радянська, 17. Цей факт також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України в порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 234 ЦПК України). Відповідно до статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 235 цього ж Кодексу справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб (частини 3 та 4). При цьому, відповідно до частини 6 цієї статті якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Виходячи з того, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу в цій справі має значення для оформлення спадщини, тому позивачем вірно заявлено необхідність цього разом з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Виходячи із досліджених доказів суд приходить до висновку, що в судовому засіданні був підтверджений факт проживання позивача разом зі своєю матір'ю-спадкодавицею на час її смерті. За встановленого цього факту вбачається, що він прийняв спадщину, що витікає з положень ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України. В той же час, відповідно до постанови нотаріуса від 11 листопад 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в державному акті на земельну ділянку, площею 0,38 га, виділеної для ведення особистого підсобного господарства, ім'я власниці [PERSON] записано з помилкою Резета замість [PERSON]. В той же час, співпадання прізвища, по-батькові, місця розташування ділянки вказує на те, що вона належала на підставі зазначеного акту [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельні ділянки належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу у справі як єдиному спадкоємцю першої черги за законом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved