Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що згідно заповіту його батько успадкував Ѕ частину земельної ділянки після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина, спадкоємцем за законом є позивач, який прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно. Однак при зверненні до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку земельної ділянки (паю) йому було відмовлено, оскільки його батько [PERSON] не оформив своїх спадкових прав на вказану землю та відсутній документ на підтвердження права власності на земельну ділянку, тобто сертифікат на земельну частку (пай). Для оформлення своїх спадкових прав позивач просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки (паю) площею 5,0461 га, розташованої на землях Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від них надійшла заява в якій вони просили справу слухати у його відсутність, проти позову не заперечували. Представник Сумської районної державної нотаріальної контори Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив слухати справу у його відсутність. Приватний нотаріус Сумського МНО Лермонтова Н.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Згідно заповіту від 18.10.1994 року, засвідченого секретарем Кияницької сільської ради [PERSON] , [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, в рівних частинах заповідала своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом розпорядженням майном померлої, що підтверджується довідкою Кияницької сільської ради Сумського району, Сумської області № 284 від 12.02.2020 року (а.с.9). Згідно вищевказаного заповіту [PERSON] прийняла спадщину, а саме Ѕ частину земельної частки (пай) розміром 4,80 в умовних кадастрових гектарах, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та отримала державний акт на право власності на Ѕ частину земельної ділянки з визначенням меж та присвоєнням кадастрових номерів (а.с.16, 17). При цьому, при прийнятті [PERSON] своєї частки спадкового майна згідно заповіту, з матеріалів спадкової справи вбачається, що фактично факт прийняття спадщини за заповітом спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] визнано, оскільки донька померлої [PERSON] фактично проживала на час відкриття спадщини із спадкодавцем, а інший спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину фактичним володінням та розпорядженням майном спадкодавця (а.с.9, 54). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № [NUMBER] (а.с.12). Спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON] є його син - позивач [PERSON] , який в свої чергу прийняв спадщину, у тому числі з урахуванням Ѕ частки від якої відмовилася дружина померлого [PERSON] яка складалася з автомобіля ВАЗ 21063, 1990 року випуску, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.15). Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно ч. 2 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] в частині встановлення факту задовольнити та встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Лермонтової Н.М. від 06.02.2020 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку права на земельну частку (пай) розміром 4,80 в умовних кадастрових гектарах, оскільки [PERSON] не оформив своїх спадкових прав та відсутній документ на підтвердження права власності на вказану земельну ділянку, тобто сертифікат на земельну частку (пай). (а.с.19). Відповідно до копії Сертифікату серія СМ № 0273894 [PERSON] , яка померла [INFO] , належало на праві власності право на земельну частку (пай) розміром 4,80 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності відкритого акціонерного товариства «Бурякорадгосп Шевченківський» (а.с.55). Після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом а саме на Ѕ частину вказаної земельної ділянки (паю), після смерті [PERSON] , її донька [PERSON] , отримала державний акт на право власності на Ѕ частину земельної ділянки розміром 5.0461 га з визначенням меж та присвоєнням кадастрових номерів, а самезагальна площа 5,0461 га, у тому числі рілля площею 4,6878 га кадастровий номер 592478590016:001:1049 та пасовища площею 0,3583 га кадастровий номер 592478590002:002:0125(а.с.17). Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Тобто, за загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли об`єктивно неможливо спадкоємцеві оформитись в спадкових правах через нотаріуса суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування. Отже, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] володів спадковим майном на законних підставах. А тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за ним права на дану земельну ділянку.

Outcome: approved