Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, подалі уточнив позовні вимоги, про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 12718,46 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO] і є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку 409791. Відповідачі не сплачували в повному обсязі за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що призвело до утворення заборгованості: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2009 по 31.01.2016 у розмірі 7793,83 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.04.2011 по 31.01.2016 у розмірі 2252,63 грн., суму індексу інфляції у розмірі 2147,97 грн.; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 224,97 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якійпозовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд постановлю заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу). Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісні власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Правовідносини між співвласниками майна як субєктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Разом з тим, норми статей 160 та 162 ЖК УРСР входять до глави 6 цього Кодексу, яка регулює правовідносини з користування будинками приватного житлового фонду, зокрема з наймачами цих житлових приміщень, членами їх сімей та власником житлового фонду, які виникають на підставі договору найму цього приміщення. При цьому стаття 160 ЖК УРСР, визначає рівні права та обовязки наймача та членів його сімї між собою та перед третіми особами, зокрема щодо солідарної майнової відповідальності членів сімї разом з наймачем за зобовязаннями, що випливають з договору найму житлового приміщення, яке належить до приватного житлового фонду. Положеннями статті 162 ЖК УРСР регулюється порядок визначення та внесення плати за користування жилим приміщенням, яке належить громадянину на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму (стаття 759 ЦК України). Отже, правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. Положення ж статей 160 та 162 ЖК УРСР поряд з положеннями глави 58 ЦК України регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, а тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг. Вказана вище позиція викладена в Постанові Верховного суду України № 6-734цс15 від 04.11.2015 року. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Так, всупереч вказаним нормам законодавства позивачем не надано доказів щодо форми власності квартири [ADDRESS], в якій, як зазначає позивач мешкають відповідачі. У звязку з чим у суду відсутні підстави для стягнення заборгованості, оскільки не надається за можливе встановити врегулювання які саме норми діючого законодавства (ЦК України або ЖК УРСР) підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Ухвалою суду від 13.09.2016, задоволено клопотання Комунального підприємства «Харківводоканал» про відстрочення сплати судового збору. Відстрочено Комунальному підприємству «Харківводоканал» сплату судового збору за подання позовної заяви про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення до ухвалення рішення по справі. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача судовий збір у розмірі 1378 грн. на користь держави.

Outcome: approved