Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.10.2011 року між нею та ПП [PERSON], [PERSON] було укладено договір про надання ремонтних послуг квартири за адресою: [ADDRESS]. При підписанні договору 27.10.2011 року вона передала [PERSON] 7 770 грн., після чого 09.11.2011 року передала йому ще 7 700 грн., 14.12.2011 року - 7 700 грн., а всього з 27.10.2011 року по 14.12.2011 року вона передала [PERSON] 23 170 грн. До теперішнього часу ніяких робіт відповідачем проведено не було, відповідач ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього договором та відмовляється проводити ремонтні роботи. 27.11.2012 року вона звернулася до Київського РА ДМУ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про скоєння відносно неї злочину, оскільки [PERSON] шляхом оману та зловживання її довірою заволодів грошовими коштами в сумі 23170 грн., проте 05.12.2012 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку із виникнення цивільно-правових відносин. Вважає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх обов'язків, були порушені її права як споживача, тому просила суд розірвати договір про надання послуг, укладений між нею та [PERSON] та стягнути з нього сплачену нею суму у розмірі 23170 грн. Крім того, вона просить стягнути зх [PERSON] моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві та наполягав на задоволення позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у нього доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що мають в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, прийшов до висновку,що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 27.10.2011 року між [PERSON] та ПП [PERSON], [PERSON] було укладено договір про надання ремонтних послуг квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). При підписанні договору 27.10.2011 року [PERSON] передала [PERSON] 7 770 грн., після чого 09.11.2011 року передала йому ще 7 700 грн., 14.12.2011 року - 7 700 грн., а всього з 27.10.2011 року по 14.12.2011 року вона передала [PERSON] 23 170 грн., що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 10). До теперішнього часу ніяких робіт відповідачем проведено не було, відповідач ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього договором та відмовляється проводити ремонтні роботи. 27.11.2012 року вона звернулася до Київського РА ДМУ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про скоєння відносно неї злочину, оскільки [PERSON] шляхом оману та зловживання її довірою заволодів грошовими коштами в сумі 23170 грн., проте 05.12.2012 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку із виникнення цивільно-правових відносин (а.с. 7-8). Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт та вимогами відшкодування шкоди, якщо виконавець своєчасно не почав виконувати зобов'язання за договором. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідачі в однобічному порядку не виконали покладені на них договором зобов'язання, а тому позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди обґрунтовані і підлягають задоволенню у розмірі 23170 грн. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову прак тику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р встановлює, що у позовній заяві про відшкодування мо ральної (немайнової) шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода; якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві; з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди; якими доказами це підтверджується. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених нормами ЦКУ, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів». Право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо випливає лише з приписів п. 5 ст. 4 За кону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що споживачі мають право на відшкодування моральної (немайно вої) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством, тобто відшкодування моральної шкоди можливе лише у випадках її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що йому була реалізована продукція, яка є небез печною для життя і здоров'я людей. Таким чином, суд вважає, що вимоги відповідача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів» відшкодування моральної шкоди не передбачено На підставі ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 229,40 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial