Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 липня 2020 року, актовий запис № 1080. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності матері позивача [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 травня 1993 року. Однак, у зазначеному свідоцтві про право власності неправильно вказано по-батькові його матері, вказано « [PERSON] », а правильно « [PERSON] ». Також [PERSON] зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки був єдиною дитиною в сім`ї. Наприкінці грудня 2020 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] йому було відмовлено та надано роз`яснення про необхідність підтвердження того факту, що [PERSON] та [PERSON] одна й таж особа, а також факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Сумніви родинних відносин викликані тим, що у свідоцтві про народження [PERSON] матір`ю записана « [PERSON] », в той час як у свідоцтві про народження матері, її паспорті та свідоцтві про смерть зазначено прізвище « [PERSON] », оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] вона повернула собі дівоче прізвище. Таким чином, виникла необхідність встановити факт того, що [PERSON] та [PERSON] одна й таж особа, а також що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Вперше [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » при укладенні шлюбу вкінці 1940-х років. Однак у зв`язку з депортацією на спецпоселення в Хабаровський край на підставі Постанови Особливої ради при МВБ від 11.01.1950 року і свідоцтво про шлюб, і свідоцтво про його розірвання було втрачено на території Російської Федерації в 1950-х роках. Позивач звертався до органів реєстрації актів цивільного стану для видачі дублікатів наведених свідоцтв, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що дані документи знаходяться на території сучасної Російської Федерації. Вдруге [PERSON] було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » в 1959 році на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.01.1964 року. Востаннє мати позивача змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » після розірвання шлюбу з [PERSON] . Дане свідоцтво про розірвання шлюбу [PERSON] також не зміг отримати. Всі зміни прізвищ фіксувались в трудовій книжці [PERSON] , де закреслено попередні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », а залишено « [PERSON] ». [PERSON] зазначає, що родинні зв`язки також підтверджуються заповітом, підписаним [PERSON] , реєстровий номер № 7105, складеним 29 вересня 1993 року , який посвідчений старшим державним нотаріусом П`ятої львівської державної нотаріальної контори Ткачук Г.І., а також ордером № 11334 на право вселення в квартиру від 28 липня 1972 року, яв якому зазначено осіб, які вселилися: « [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] - син». [PERSON] стверджує, що пропущення строку на прийняття спадщини, зумовлено об`єктивними причинами, оскільки до нотаріуса він звернувся у грудні 2020 року, тобто протягом визначеного законодавством шестимісячного строку. Однак оскільки йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на прийняття спадщини у зв`язку із недоведеністю факту, що [PERSON] та [PERSON] одна й таж особа, а також факту родинних відносин, необхідністю звертатись до органів державної реєстрації актів цивільного стану за видачею необхідних документів, а також у зв`язку із новорічними святами та запровадженням карантину з 08 по 24 січня 2021 року ним було пропущено встановлений строк. Тому просить визнати причини пропуску поважними та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 23.03.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, просять позов задовольнити. Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 липня 2020 року, актовий запис № 1080 /а. с. 4/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.08.1963 року [PERSON] народилася [INFO] / а.с. 5/. Відповідно до паспорта серії [NUMBER] виданого Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 27.08.2001 року на ім`я [PERSON] , вбачається, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса; [ADDRESS] /а. с. 6/. Згідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 27.05.1993 року виданого Львівською міською адміністрацією, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] /а. с. 7/. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.01.1964 року між [PERSON] та [PERSON] укладено 01.10.1959 року шлюб про, що зроблено запис №66 /а. с. 8/. Згідно свідоцтва про народження від 26.06.1960 року серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] /а. с. 13/. Згідно довідки Інформаційного центру Управлінння внутрішніх справ Львівської області від 25.10.1991 року №4/5-ІІ6ІІ-Б вбачається, що [PERSON] , 1930 року народження, [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], які 4 січня 1950 року були виселені із села Рясна-Руська бувшого Брюховічського району Львівської області з конфіскацією майна. І по постанові Особої наради при МДБ від 11 січня 1950 року / Протокол №2/ визначені на спец поселення в Хабаровський край, а 12 травня 1958 року по постанові Ради Міністрів СРСР із спец поселення були звільнені. На підставі ст. 3 Закону УРСР від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вони повністю реабілітовані з поновленням в усіх цивільних правах в тому числі з поверненням конфіскованого майна, або його вартості /а. с. 9/. Відповідно до трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона змінювала прізвища з « [PERSON] » та « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » /а. с. 10/. Згідно заповіту складено 29.09.1993 року вбачається, що [PERSON] , що мешкає у [ADDRESS] на випадок своє смеріт зробила наступне розпорядження: « Належну мені квартиру [ADDRESS] заповідаю синові - [PERSON] », -який посвідчений старшим державним нотаріусом П`ятої львівської державної нотаріальної контори Ткачук Г.І. /а. с. 11/. Відповідно до ордеру № 11334 на право вселення в квартиру [ADDRESS] від 26 липня 1972 року, яв якому зазначено осіб, які вселилися 28.07.2021 року: « [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] - син» /а. с. 12/. Також у судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, показала суду, що [PERSON] є сином [PERSON] . Вони проживали разом однією сім`єю. Свідок [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача, показав суду, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини про те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вимогу про встановлення факту родинних відносин слід задовольнити. Також в судовому засіданні, що [PERSON] та [PERSON] - це одна й та ж сама особа, тому дану вимогу також слід задовольнити, оскільки в документах містяться описки щодо зазначення «по - батькові» даної особи. Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 16.10.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи[PERSON] до нотаріуса звернувся у грудні 2020 року, тобто протягом визначеного законодавством шестимісячного строку. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на прийняття спадщини у зв`язку із недоведеністю факту, що [PERSON] та [PERSON] одна й таж особа, а також факту родинних відносин, необхідністю звертатись до органів державної реєстрації актів цивільного стану за видачею необхідних документів. Згідно п.24 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України 26.09.2012 року у справі №6-85цс-12 зазначається, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року у справі 6-167цс12, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийнята спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Враховуючи наведене суд вважає, що причини пропуску строку на прийняття спадщини наведені позивачем є поважними. Оскільки спадщина за померлою [PERSON] ніким не прийнята, заявзаяв про відмову від спадщини позивач не подавав, спадщина не визнана судом відумерлою, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, суд вважає за можливе визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід задовольнити та визначити позивачу три місяці для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved