Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і обґрунтовує його тим, що 22.04.2015 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулося до Ковпаківського районного суду м.Суми з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, за результатами розгляду якої було відмовлено в прийнятті цієї заяви. Тому, позивач звертається з позовом в порядку цивільного судочинства. 03 серпня 2005 року рішенням Сумської міської ради № 1338-МР «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії» цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії, який належить територіальній громаді міста Суми, було передано в оренду ТОВ «Сумитеплоенерго» строком на 10 років. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 720 від 27.12.2005 року «Про визначення виробників послуг і виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» з 01.10.2005 року визнано виробником і виконавцем послуги з транспортування і передачі теплової енергії населенню по м. Суми. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач користується послугами з централізованого опалення, вчасно за отримані послуги не сплачує, у зв'язку з чим заборгованість перед ТОВ «Сумитеплоенерго» за період з 01.12.2006 року по 31.03.2015 року становить 4271грн.43коп., з них опалення - 3543,57грн., абон плати - 727,86грн. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, абонентської плати в сумі 4271грн. 43коп., а також судовий збір в сумі 243грн. 60коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з зазначених підстав в повному обсязі, вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки часткові оплати відповідача свідчать про визнання нею боргу і переривають строк позовної давності. Звернення до суду з заявою про видачу судового наказу 22.04.2015 року перериває строк позовної давності. Просить вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності , розгляд справи провести за її відсутності і в позові відмовити. В запереченні на позов зазначила, що з 2012 року по 2015 рік послуги надавалися таким чином, що в зимовий період температура не перевищувала 18 градусів. Кошти на особовий рахунок сплачувалися в тому розмірі, в якому надавалися послуги, особою, яка в цьому приміщенні зареєстрована. Між нею та позивачем договір на надання послуг не укладався. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 720 від 27.12.2005 року «Про визначення виробників послуг і виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» з 01.10.2005 року визнано виробником і виконавцем послуги з транспортування і передачі теплової енергії населенню по м. Суми. Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с.11-16). ТОВ «Сумитеплоенерго» є визначеним у встановленому законом порядку надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в квартирі не зареєстрована (а.с.6). Згідно з ст.322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця стаття зобов'язує власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 власник квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, передбачені договором або законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідача виникло зобов'язання перед ТОВ «Сумитеплоенерго» на підставі застосування ч.1 ст.11 ЦК України, згідно з якою цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Оскільки ТОВ «Сумитеплоенерго» отримав в оренду цілісний майновий комплекс з виробництва та транспортування теплової енергії, визнаний надавачем житлово-комунальних послуг - він зобов'язаний надавати боржникові послуги з теплопостачання, незалежно від укладання останнім договору, (п. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що виконавець зобов'язаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг). Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Таким чином, зобов'язання боржника оплачувати послуги виникає на підставі дії законів, а не укладення договору не звільняє боржника від сплати заборгованості за послуги з централізованого опалення. Відповідачем не надані докази надання послуг неналежної якості з централізованого опалення. 22 квітня 2015 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення з [PERSON] Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.04.2015 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с.5). У ч.2 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-895цс15 якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Суд вважає необхідним застосувати цей правовий висновок і до правовідносин з приводу заявлення вимог в порядку наказного провадження. Оскільки суд відмовив у прийнятті заяви про видачу судового наказу, заява про видачу судового наказу не була прийнята до розгляду, таке звернення позивача з заявою про видачу судового наказу не є зверненням до суду відповідно до норм процесуального закону і не перериває строк позовної давності. Подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, і відкриття наказного провадження за такою заявою, перериває позовну давність. Тому, суд відхиляє доводи представника позивача про переривання строку позовної давності шляхом подання заяви про видачу судового наказу. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентської плати за період з 01.12.2006 року по 31.03.2015 року в сумі 4271грн.43коп., в т.ч. з опалення в сумі - 3543,57грн., з абонентської плати - 727,86грн. (а.с.7-10). За положеннями ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом зазначених норм матеріального права строк позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів у договорах без визначення строку виконання розраховується починаючи з кожного місяця окремо. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач просила застосувати строк позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 31.08.2015 року (дата передачі позову до поштового відділення). Враховуючи, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, застосовуючи строк позовної давності - три роки, суд вважає, що підлягає стягненню заборгованість з липня 2012 року, оскільки відповідач зобов'язана розрахуватися за липень 2012 року не пізніше 20 серпня 2012 року. Після 20 серпня 2012 року позивач має право заявити вимоги про стягнення боргу за липень місяць. Сума платежу за послуги, які повинна була сплачувати відповідач, зазначаються в оборотній відомості в графі «всього до сплати». Згідно з оборотною відомістю за липень 2012 року відповідач повинна була сплатити 17,33грн., в графі «сплачено» зазначена сума платежу 17,33грн., за серпень 2012 року відповідач повинна булла сплатити 17,33грн., в графі «сплачено» зазначена сума платежу 17,33грн. Як пояснила представник позивача, в документах, які ТОВ «Сумитеплоенерго» отримує від банку, в призначенні платежу не вказаний місяць, за який сплачує відповідач. Тобто, за липень і серпень 2012 року платежі за послуги сплачені згідно з оборотною відомістю позивача. З вересня 2012 року і станом на 31.03.2015 року (саме на 31.03.2015 року просить стягнути борг позивач) відповідач не сплачувала за надані послуги з централізованого опалення та абонплату. Платежі, які здійснювала відповідач в попередні роки, і які перевищували суму місячного платежу, зокрема в серпні-вересні 2011 року, в липні 2010 року, січні 2010 року, не переривають перебіг позовної давності, оскільки переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Отже, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з 01.09.2012 року по 31.03.2015 року в сумі 2878грн.40коп., в тому числі з централізованого опалення - 2479,81грн. та з абонентської плати - 398,59грн. В іншій частині позову необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Згідно з ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 164грн.16коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial