Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мажордом-Сервіс» про визнання звільнення з посади директора ТОВ «Мажордом-Сервіс» незаконним, поновлення на посаді директора, скасування реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну відомостей про юридичну особу (зміну керівника юридичної особи). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до протоколу Загальних Зборів Учасників ТОВ «Мажордом-Сервіс» від 22.10.2010 р. позивача призначено на посаду директора ТОВ «Мажордом-Сервіс». З 26.10.2010 р. відповідно до наказу № 23 він приступив до виконання обов»язків директора ТОВ «Мажордом-Сервіс». Відповідно до наказу № 123 від 09.08.2017 р. позивач з 14.08.2017 р. перебував у відпустці тривалістю 24 дні. Після закінчення відпустки йому стало відомо, що директором ТОВ «Мажордом-Сервіс» призначено [PERSON] З цього часу відповідач відмовляється допускати його до офісного приміщення, документів про звільнення йому надано не було На початку січня 2018 року йому стало відомо, що за даними Єдиного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців з 14.08.2017 р. [PERSON] призначено на посаду директора, а отже позивача було звільнення в період відпустки. Своє звільнення позивач вважає незаконним в зв»язку з чим 23.01.2018 р. він звернувся до відповідача з заявою про надання копії протоколів та наказів про його звільнення, однак зазначені документи він не отримав. Оскільки, перебуваючи у відпустці він не міг бути звільненим, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання свого звільнення незаконним, поновлення на посаді та скасування реєстраційного запису про зміну керівника Товариства. В ході підготовчого провадження судом до участі у справі в якості тертьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог залучено Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також в зв»язку із зміною назви відповідача до участі у справі залучено ТОВ «БЕРТА СИСТЕМ ГРУП» замість ТОВ «Мажордом-Сервіс». Представником позивача подана заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача в ході судового розгляду заперечував проти задоволення заявлених вимог, посилаючись на те, що позивач належним чином був повідомлений про своє звільнення, оскільки його представник приймав участь у загальних зборах Товариства при прийнятті рішення про його звільнення, а видання наказу про відпустку не способом уникнення від звільнення. Представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків звернення до суду з вимогами про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі і відмовити у задоволенні позову. Вислухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до протоколу Загальних Зборів Учасників ТОВ «Мажордом-Сервіс» від 22.10.2010 р. [PERSON] призначено на посаду директора ТОВ «Мажордом-Сервіс». З 26.10.2010 р. відповідно до наказу № 23 він приступив до виконання обов»язків директора ТОВ «Мажордом-Сервіс». 09.08.2017 р. [PERSON] видав наказ № 123-в, відповідно до якого з 14.08.2017 р. року він перебував у відпустці терміном 24 календарних днів. 14.08.2017 р. на Загальних Зборах Учасників ТОВ «Мажордом-Сервіс» було прийнято рішення про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. На підставі рішення Загальних Зборів 14.08.2017 р. директором Товариства [PERSON] видано наказ про звільнення [PERSON] з посади директора з 14.08.2017 р. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що він не був обізнаний про своє звільнення і дізнався по це лише на початку січня 2018 року. Однак, зазначені твердження спростовуються наступним. 07.07.2017 р. [PERSON] направлено повідомлення про скликання позачергових Загальних зборів Учасників ТОВ «Мажордом-Сервіс», які призначені на 14.08.2017 р. Зазначене повідомлення містило інформацію про включення до порядку денного зборів питання про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства. [PERSON] отримав повідомлення 24.07.2017 р. Як вбачається з протоколу реєстрації для участі у Загальних Зборах Учасників ТОВ «Мажордом-Сервіс» від 14.08.2017 р. у зборах приймала участь [PERSON], як представник [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої 11.08.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. Зазначені обставини спростовують посилання позивача на свою необізнаність про проведення Зборів та прийняття рішення про звільнення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. В силу положень ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Як зазначалось судом з 14.08.2017 р. [PERSON] перебував у відпустці на підставі наказу № 123-в, який не визнаний незаконним, не скасований у встановлений законом спосіб. Факт перебування позивача у відпустці також не був спростований відповідачем, а тому його звільнення в період перебування у відпустці не узгоджується з положеннями ч.3 ст.40 КЗпП України. Однак, в ході судового розгляду представник відповідача заявив про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду. Відповідно до ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному разі суд зобов»язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також привести в рішенні мотиви, чому він відновлює, або вважає неможливим відновити порушений термін. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 р. у справі № 6-409цс16. Позивач звернувся до суду з позовом 02.02.2018 р. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що йому не вручені наказ про звільнення, копія трудової книжки і про своє звільнення з 14.08.2017 р. він достовірно дізнався в січні 2018 року з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Також позивач посилається на те, що нове керівництво Товариства вчиняє дії щодо не допуску його до офісного приміщення. Однак зазначені обставини не доведені будь-якими доказами у справі. Як встановлено судом позивач дізнався про прийняте рішення щодо свого звільнення 14.08.2017 р., оскільки його уповноважений представник був присутнім на Загальних Зборах Учасників ТОВ «Мажордом - Сервіс», на яких було прийнято рішення про звільнення [PERSON] Після закінчення відпустки позивач не з»являвся до ТОВ «Мажордом-Сервіс» з метою отримання наказу про звільнення, трудової книжки, оскільки зазначені обставини не спростовані. Направлення лише в січні 2018 року заяви на адресу ТОВ «Мажордом-Сервіс» про видачу наказів з трудових питань, що стосуються правовідносин підприємства з [PERSON] є, на думку суду, лише спосіб вчинення дій для поновлення строків звернення до суду з трудовим спором. З огляду на встановлені судом обставини, суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строків звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі, в зв»язку з чим на підставі положень ст.267 ЦПК України приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved