Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» » про поновлення на роботі на посаді торгівельного агента відділу регіональних продажів ТОВ «Світ інструменту Україна», стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 6207 гривень 41 коп. та 365 грн. 50 коп. заборгованої заробітної плати, з якої уже утримано податки, стягнення з ТОВ «Світ інструменту Україна» середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову зазначає, що працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» на посаді агента торгівельного відділу регіональних продажів. 05.03.2019 року відповідач звільнив з роботи [PERSON] на підставі наказу №55-К від 05 березня 2019 року, який вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач та представник позивача - [PERSON] позов підтримали і пояснили, що позивача було прийнято на роботу в ТОВ «Світ інструменту Україна» на посаду торговельного агента відділу регіональних продажів. 07 лютого 2019 року позивач вийшов на роботу перший день , заїхав на автозаправочну станцію , однак з застосуванням картки на пальне, яку йому видали на підприємстві ТОВ «Світ інструменту Україна» він міг заправити автомобіль тільки дизельним паливом, а в нього автомобіль заправляється бензином. Планшет, який видали йому для роботи , не працював, мобільним телефоном його не забезпечили , можливості укладання ним договорів з майбутніми клієнтами не надали. 08 лютого 2019 року позивач захворів і знаходився на лікуванні до 12 лютого 2019 року. Після цього позивач протягом лютого виконував роботу по підшукуванню потенційних клієнтів , а потів подав заяву про звільнення з роботи в зв`язку з тим, що йому відповідачем не були забезпеченні належні умови праці, не було забезпечено приміщенням для роботи. Однак позивача було звільнено з роботи за прогул. Замість 6207 гривень 41 коп. та 365 грн. 50 коп. відповідач фактично винен позивачу заборгованість по заробітній платі 4719 гривень 63 коп. Після звільнення з роботи позивач ніде не працював , здійснює догляд за хворою матір`ю. Звільнення з роботи було здійснено з порушенням чинного законодавства, ніхто в нього пояснень перед звільненням не відбирав. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що позивач проходив співбесіду на підприємстві і наказом від 05 лютого 2019 року його було прийнято на роботу з 07 лютого 2019 року. Для роботи йому видали планшет фірми «Леново» без зарядного пристрою , бо під час співбесіди позивач сказав, що в нього є необхідний зарядний пристрій і планшетом він вміє користуватись. Йому надали каталоги з продукцією відповідача, СІМ - картку до мобільного телефону. 06 лютого 2019 року до позивача приїхав торговий представник відповідача по Хмельницькій області і познайомив з клієнтами , які робили замовлення продукції для подальшої реалізації кінцевим споживачам. 07 лютого 2019 року позивач зателефонував до менеджера і повідомив, що йому видали не ту картку для заправки автомобіля. Поті до нього неодноразово телефонували з підприємства . однак він не брав слухавку. До нього додзвонились тільки з невідомого йому номеру. 12 лютого 2019 року позивач почав спілкуватись вже в негативній формі , сказав, що не хоче працювати і йому сказали щоб він писав заяву на звільнення. 13 лютого 2019 року до позивача приїхав менеджер - [PERSON] і забрав планшет та каталоги, які в позивача залишились. паливну картку. Позивача просили надати лікарняний листок. Планшет був в робочому стані , без планшету позивач не міг виконувати будь - яку роботу : приймати замовлення, оформляти договори. Ніяким приміщенням позивача не мали забезпечувати , він мав ходити до клієнтів. При звільненні з роботи позивачем провели повний розрахунок , кошти перерахували на платіжну карту. Свідок [PERSON] - торговий представник ТОВ «Світ інструменту Україна» в судовому засіданні дав показання, що 06 лютого 2019 року він приймав замовлення в клієнтів , які торгують продукцією ТОВ «Світ інструменту Україна» і знайомив позивача з цими клієнтами. Обійшли шість торгових точок. Свідок один раз на тиждень відвідує торгові точки в місті Кам`янці - Подільському, наступної середи свідок забрав в позивача планшет та паливну картку і разом відправляли через відділення «Нової пошти» на адресу підприємства. Свідок не мав часу спілкуватись з позивачем 13 лютого 2019 року, бо необхідно було обійти клієнтів. В подальшому свідок приїжджав в місто Кам`янець - Подільський до клієнтів і ніхто з них не говорив свідку, що до них приходив позивач в якості торгового представника ТОВ «Світ інструменту Україна». Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що наказом № 29-К від 05.02.2019р. позивача прийнято на посаду агента торговельного відділу регіональних продажів по Хмельницькій та Чернівецькій області з місцем роботи в м. Кам`янець - Подільський, що підтверджується копією наказу. Посадові обов`язки, порядок та територія їх виконання Позивачем викладені у Трудовому договорі № 29 -к/2019р. від 07.02.2019р. та в Посадовій інструкції від 14.07.2014 року. з якими позивача було повідомлено. Так, згідно п. 1.8 Трудового договору № 29 -к/2019р. від 07.02.2019р., територія здійснення службових обов`язків: м. Кам`янець - Подільський та Кам`янець - Подільський район Хмельницької області. Згідно п. 1.6. Трудового договору № 29 -к/2019р. від 07.02.2019р., місце роботи Працівника не прив`язане до офісу Роботодавця має роз`їзний характер і не виключає відряджень в межах України та поза її межами. Пунктом 1.7. Трудового договору № 29 -к/2019р. від 07.02.2019р., передбачено, що основні трудові обов`язки позивача визначені у посадовій інструкції. Згідно п. 3.2.5. Трудового договору № 29 -к/2019р. від 07.02.2019 р. роботодавець зобов`язаний забезпечувати працівника обладнанням, інструментами, технічною документацією та іншими засобами праці, необхідними для виконання трудових обов`язків. 05.02.2019 р. позивачу було надано для роботи планшет, сім - карта, каталоги товару «2019 каталог січень - березень» у кількості 20 шт. Позивач пропрацював фактично один день, дана обставина сторонами визнана і не оспорюється. З 08 лютого по 11 лютого 2019 року позивач перебував на лікуванні , що підтверджується копією лікарняного листка (Т. 1 а.с. 112). Позивач та представник позивача в судовому засіданні пояснили, що 12.02.2019 р. в позивача була висока температура . однак він вийшов на роботу. Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що намагалися зв`язати з позивачем , однак він на зв`язок не виходив, і трубку взяв тільки після того, як йому позвонили з номеру телефону, який не був відомий позивачу. При вирішенні спору суд вважає, що позивач 12 лютого 2019 року та по дату звільнення ніяких посадових обов`язків не виконував. Відповідно до п. 2.2.2 Трудового договору позивач зобов`язаний був виконувати розпорядження роботодавця та безпосереднього керівника, а. п. 1.7 передбачено, що основні трудові обов`язки працівника визначені у посадовій інструкції. Відповідно до п. 2.3. Посадової інструкції позивач мав відвідувати клієнтів та обдзвонювати їх за графіком, а потенційних поза графіком. Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що позивач мав всі свої дії по роботі з клієнтами і потенційними клієнтами за погодженням з менеджером ТОВ «Світ інструменту Україна». Однак жодних погоджень позивача з менеджером про виконання ним посадових обов`язків не було. Навпаки менеджер ТОВ «Світ інструменту Україна» почав телефонувати позивачу, а той уникав розмови в телефонному режимі. А коли до позивача додзвонились, то він повідомив, що працювати не буде. 13 лютого 2019 року позивач повернув торговому представнику [PERSON] планшет та паливну картку - дана обставина сторонами визнана і не оспорюється. Тобто такі дії позивача свідчать про те, що в нього не було наміру працювати на підприємстві ТОВ «Світ інструменту Україна», бо без планшету і паливної картки він не міг проводити будь - яку роботу з клієнтами , а без паливної картки він не міг користуватися автомобілем при виконання посадових обов`язків по підшуковуванню нових клієнтів за межами міста Кам`янця - Подільського. Суд не бере до уваги посилання позивача та представника позивача на записи про відвідування позивачем потенційних клієнтів (т. 1 а.с. 19 - 22), бо ці записи не узгоджуються з іншими доказами, він ці дії не погоджував з менеджером ТОВ «Світ інструменту Україна» і 12 лютого 2019 року його було повідомлено про майбутнє звільнення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні в своїх показаннях вказав, що протягом місяця він приймав замовлення на реалізацію продукції на території міста Кам`янця - Подільського на суму від 300 до 500 тисяч гривень, в нього був великий об`єм роботи і йому потрібен був помічник. Позивача на роботу взяли з ініціативи роботодавця за його резюме, яке було розміщено на сайті в мережі інтернет. Тобто відповідачу потрібен був представник в даному регіоні, відповідач не відносився прискіпливо до позивача. Повернення позивачем представнику відповідача планшету і паливної картки свідчить про те, що позивач не мав наміру працювати торговим представником ТОВ «Світ інструменту Україна». Позивачу 12 лютого 2019 року за № 87 - к було направлено лист про надання пояснень про відсутність на робочому місці, даний лист було доставлено йому додому 19 лютого 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 62), поясненнями представника позивача в яких він вказав, що даний рекомендований лист було вручено матері позивача. Однак позивач письмових пояснень з приводу відсутності його на робочому місці - невиконанні ним його посадових обов`язків адміністрації ТОВ «Світ інструменту Україна», не надав. Далі між позивачем та представниками відповідача тривали довгі телефонні переговори з приводу того, щоб позивач направив копію лікарняного листка на ТОВ «Світ інструменту Україна». 11 березня 2019 року позивач направив ТОВ «Світ інструменту Україна» заяву від 14 лютого 2019 року про звільнення з роботи в зв`язку з тим, що немає умов для виконання службових обов`язків та лікарняний листок про його непрацездатність з 08 по 11 лютого 2019 року. Подання позивачем такої заяви суд вважає дією , яка суперечить його попередній поведінці. Принцип римського права venire contra factum proprium є вираженням equitable estoppel - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на principles of fraud. Вона спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі -«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Тобто цю заяву позивач подав після того, як дізнався про його майбутнє вивільнення з розрахунку на отримання компенсації відповідно до ст.. 44 КЗпП України. Незабезпечення позивача протягом одного робочого дня паливною карткою для придбання бензину, а з використанням паливної картки позивач міг придбати тільки дизельне пальне) не свідчить про невиконання відповідачем його службових обов`язків, оскільки в посадовій інструкції не вказано, що позивач не може виконувати свої посадові обов`язки без автомобіля, від місця проживання позивача до центрального ринку, де розташовано три постійних клієнти ТОВ «Світ інструменту Україна», пішим ходом можна пройти хвилин за 20 без використання автомобіля. Так само і до ринку «Ната», де позивач мав підшуковувати клієнтів. Наказом № 53 від 05 березня 2019 року позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин з 05 березня 2019 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. При вирішенні питання про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування заробітної плати суд враховує, що заробітна плата позивача за один місяць становила 5500 гривень. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4246 гривень 10 коп. , що складається з заробітної плати за 14 днів лютого 2019 року ( 5500 /20 робочих днів х 14 відпрацьованих позивачем робочих днів) + 70 гривень за використання автомобіля (100 грн. за місяць /20 робочих днів х 14 відпрацьованих дні) та за 4 лікарняних дні ( 380 гривень - одноденний заробіток (5500 +100)/20 робочих днів х 4 дні лікарняних ) х 0,6 коефіцієнт за стаж роботи позивача = 912 гривень). Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що позивачу було перераховано на картковий рахунок 765 гривень та 280 гривень. При виплаті лікарняних відповідачем застосовано коефіцієнт 0,5 , оскільки стаж роботи позивача після 2004 року становив 1 рік 11 місяців 21 день. Виплата коштів позивачу проводилась з розрахунку 305 гривень 90 коп. за один день. Позивачу було перераховано 305 гривень 90 коп. та 459 гривень 66 коп. - 05 березня 2019 року та 290 гривень 90 коп. - 22 березня 2019 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тому при вирішенні спору суд враховує, що середньоденна заробітна плата позивача становить 285 гривень 00 коп. ( 5500 грн. + 100 грн. - за роз`їздний характер роботи + 100 грн. - за використання автомобіля ) /20 роб. днів в лютому. Відповідно до п. 27 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 У випадку , коли застрахована особа перебувала в трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку . Відповідно до ст.. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п`яти років. Тобто позивачу відповідач повинен був виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності 684 гривні 00 коп. ((285 гривень 00 коп. х 60 %) х 4 дні - з 08 по 11 лютого 2019 року). Тобто відповідачем позивачу повинно бути виплачено 969 гривень. А відповідачем позивачу була виплачена більша сума за роботу та лікарняні. Суд вважає, що з позивачем було проведено розрахунок в повному об`ємі при звільненні з роботи, а тому ніякі кошти з відповідача не підлягають стягненню , в тому числі середньомісячний заробіток . При відмові в позові про стягнення середнього заробітку суд враховує, що відповідачем не було порушено вимоги чинного законодавства при звільненні позивача з роботи. На підставі викладеного,

Outcome: approved