Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі з 06 червня 1996 року зареєстрований, однак фактично не проживає з 1997 року відповідач у справі, який є сином позивача. Посилаючись на норми ст..405 ЦК України позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позивач надала заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої позов визнає та просить суд розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до судового засідання не з'явився, причин неявки не повідомив. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/8 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] /а.с.5, 6/. У вказаній квартирі з 06 серпня 1996 року зареєстровано [PERSON] /а.с.7/, який у відповідності до актів комісії у складі ТОВ «Керуюча компанія КомЕнерго-Новомосковськ» у вказаній квартирі не проживає з 2007 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №33061543 від 03 лютого 2015 року, [PERSON], [INFO] є власником 1/8 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved