Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 16 000 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 230 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року позовні вимоги задоволено. 30.07.2014 року Приморським районним судом м. Одеси вищезазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. В ході розгляду справи позивач, скориставшись своїм правом, подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 13 000 грн. та судовий збір в розмірі 230 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові, пояснив, що відповідач повернув йому суму в розмірі 3 000 грн., тому він зменшує розмір вимог. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали в частині стягнення суми в розмірі 5 000 грн. В судовому засіданні пояснили, що [PERSON] дійсно брав у позивача майно на реалізацію, про що склав розписку, однак частину його повернув позивачу, у зв'язку із чим визнали позов частково, в задоволенні іншої частині позовних вимог заперечували. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, надані докази, вважає за можливе позов про стягнення боргу задовольнити на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 20.08.2012 року відповідач взяв на реалізацію підьйомне обладнання на суму 2 000 дол. США, яку зобов'язався повернути через два тижні, тобто 03.09.2012 року, що підтверджується копією боргової розписки, наявною в матеріалах справи (а.с. 3). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками. Згідно з п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначає позивач в позові відповідач зустрічей з ним уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт боргу грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 20.08.2012 року, копія якої наявна в матеріалах справи(а.с.3). В судовому засіданні відповідачем та його представником було пояснено, що відповідач дійсно брав вказане майно на реалізацію, про що склав розписку. Суд не приймає до уваги твердження відповідача та його представника, що ним було повернуто позивачу частину майна, оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 230 грн., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов'язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає задоволенню, у частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: approved