Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ Харківська муніципальна страхова компанія», [PERSON] в якому просить стягнути з ПАТ Харківська муніципальна страхова компанія» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 31431,77 грн., з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 46528,47 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з [PERSON] 5 000,00 грн. , та стягнути судові витрати , які понесла позивач у зв`язку з розглядом справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28.01.2018 року між автомобілем LEXUS RX350, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобілем VOLKSVAGEN POLO, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , відбулася дорожньо-транспортна пригода , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав шкоди. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 року провадження [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 12С від 15.07.2020 року, проведеного судовим експертом Шаповаловим В.І матеріальна шкода завдана позивачу, як власнику зазначеного транспортного засобу, яка виражена у вартості відновлювального ремонту автомобіля становить 75 460 грн. Вартість робіт з оцінювання завданих збитків позивачу становить 2500 грн. Таким чином позивач просить стягнути з ПАТ Харківська муніципальна страхова компанія» вартість відновлювального ремонту автомобіля та вартість оцінювання завданих збитків загальною сумою в розмірі 31 431,77 грн., з [PERSON] матеріальної шкоду різниці між сумою встановленою суб`єктом оціночної діяльності та сумою виплаченою МТСБУ страхового відшкодування в розмірі 46528,47 грн.. Крім того , позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. посилаючись на те , що внаслідок пошкодження автомобіля і тимчасового приведення у стан , що зробив неможливою його експлуатацію , спосіб життя позивача суттєво змінився і значно погіршився , позивач була вимушена витрачати багато часу на те , щоб привести ушкоджене майно у належний стан , а також фінансових можливостей дістатися до необхідних по роботі місць та вирішення сімейних питань , у зв`язку з чим змінився робочій графік та особисте і сімейне життя , що викликало додаткове психологічне навантаження. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Також позивач просить стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. Ухвалою суду від 11.03.2020 року провадження по вказаній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.04.2021 року від відповідача ПАТ Харківська муніципальна страхова компанія» надійшов відзив на позовну заяву , в якому він заперечує проти позовної заяви , вважає що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та не підтверджуються належними доказами , тому просив застосувати строки позовної давності та відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Ухвалою суду від 05.07.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, ухвалено витребувати ПАТ «ХАРКІВСЬКА МУНІЦИПАЛЬНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» матеріали страхової справи по страховому випадку, який мав місце 28 січня 2018 року з забезпеченим транспортним засобом Volksvagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , страховий поліс № АК8370086. В судове засідання позивач не з`явився , надав до суду заяву , в якій просив розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача ПАТ «ХАРКІВСЬКА МУНІЦИПАЛЬНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся в установлений законом спосіб , причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся в установлений законом спосіб , причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Приписами ч.ч. 1, 4ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Норма ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду , оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 1ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст.1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що виплати страхового відшкодування у розмірі 40546,09 грн. для повного відшкодування завданої позивачу шкоди недостатньо, різниця між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням складає 62853,91 грн. (103400,00 40546,09), та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до абзацу 3 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п.п. 2.3, 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фондудержавного майнаУкраїни №142/5/2092від 24.11.2003 (далі Методика) вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 8.3 Методики передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. А відповідно до пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Системний аналіз вказаних вище положень законодавства, а також абз. 3 п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, п.п. 1.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість прийти до таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода, в тому числі у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика на підставі ч.32.7 ст.32 Закону, то цю шкоду згідно зі статтями 1166, 1187, 1188,1194ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 4 червня 2014 року № 6-49цс14 та від 16 грудня 2015 року № 6-760цс15. Судом встановлено, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 12С від 15.07.2020 року, проведеного судовим експертом Шаповаловим В.І, вартість відновлювального ремонту автомобіля LEXUS RX350, державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 28.12.2018 року складає 75460,24 грн. Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля LEXUS RX350, державний номерний знак [NUMBER] пошкодженого внаслідок ДТП 28.12.2018 року складає 30 181, 77 грн. Відповідно до акту прийому-передачі робіт від 15.07.2020 року вартість робіт з експертного автотоварознавчого дослідження становить 2500 грн. 00 коп. Позивач двічі звертався ПАТ Харківська муніципальна страхова компанія» з заявою про страхове відшкодування, але йому відмовлено. Станом на день подання позовної заяви сума страхового відшкодування позивачу не виплачена. З врахуванням вищезазначеного, позовні вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі 30 181 грн. 77 коп. та 50% витрат за проведення експертизи в сумі 1250 грн., загальною сумою 31 431 грн. 77 обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, пунктом 1частини 1 статті 1188ЦК України передбачено ,що шкода,завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,відшкодовується на загальних підставах,а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; Відповідно до ч. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Так, згідно зазначеного пункту , якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2Правил дорожнього рухуУкраїни). Враховуючи , що ДТП сталося на справному транспортному засобі , та постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 року , встановлена вина відповідача [PERSON] в ДТП , то суд вважає , що позовні вимоги в частині стягнення з останнього на користь позивача [PERSON] різниці між сумою встановленою суб`єктом оціночної діяльності та сумою виплаченою МТСБУ страхового відшкодування , обґрунтовані та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Виходячи з вищезазначеного , враховуючи стягнуту МТСБУ суму страхового відшкодування та витрат за проведення експертизи в розмірі 31 431 грн. 77 коп. , встановлення вини [PERSON] у скоєні ДТП суд вважає , що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 45 278,47 грн. та 50% витрат за проведення експертизи в сумі 1250 грн, а всього 46 528 гривень 47 копійок. Посилання представника, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд не бере до уваги, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП була ухвалена 19.03.2019 р., а позовна заява подана 10.03.2021 року, тобто в межах строку позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п 3постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог ч.2ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18). У п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що [PERSON] , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. В той же час судом при визначанні розміру моральної шкоди враховано наступне. Згідно роз`яснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, відсутність доказів , істотність вимушених змін у способі життя позивача, пов`язаного з ДТП, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд доходить до висновку, що стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 5 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ДТП яка сталася 28.12.2018 року , та буде адекватною компенсацією її душевних страждань. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial