Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Торговий дім «Інтерсервіс», [PERSON], Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради(КМДА), треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В., ТОВ «БКФ «Граніт», Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності, витребування із чужого незаконного володіння та виселення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є інвестором квартири [ADDRESS] за інвестиційним договором № Т-31 від 18.11.2003 року, згідно умов якого ЗАТ «Торговий дім «Інтесервіс» зобов'язався використовувати кошти інвестора - [PERSON] на будівництво об'єкту інвестування і у тому числі після введення будинка в експлуатацію надати позивачу необхідні документи для послідуючого оформлення квартири у власність. Він повністю про інвестував будівництво зазначеної квартири, однак йому стало відомо про те, що ЗАТ «Торговий дім «Інтесервіс» уклало з [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В. Позивач зазначає, що він був позбавлений права власності, у зв'язку з вищенаведеними обставинами, оскільки відбулося незаконне відчуження його квартири [ADDRESS]. Просить суд з посиланням на ст. 388 Цивільного кодексу України витребувати із чужого незаконного володіння від [PERSON] квартири [ADDRESS] на його [PERSON] користь. Також просить суд визнати за ним право власності на квартири [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив суд позовні вимоги задовольнити повністю з підстав зазначених у тексті позовної заяви та пояснень його представника в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] в судове засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що його довіритель є легітимним власником спірної квартири і прав позивача не порушувала. Відповідач ПАТ «Торговий дім «Інтерсервіс» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Про час та місце розгляду справи, судом повідомлявся. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «БКФ «Граніт» в судовому засіданні вказав, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В. в судове засідання надіслав клопотання слухати справу у його відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Про час та місце розгляду справи, судом повідомлявся. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача та представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ЗАТ «Торговий дім «Інтерсервіс» 18 листопада 2003 року було укладено інвестиційний договір № Т-31 від 18.11.2003 року, згідно умов якого ЗАТ «Торговий дім «Інтесервіс» зобов'язався використовувати кошти інвестора - [PERSON] на будівництво об'єкту інвестування і у тому числі після введення будинка в експлуатацію надати [PERSON] необхідні документи для послідуючого оформлення квартири у власність. 21 жовтня 2010 року ЗАТ «Торговий дім «Інтесервіс» уклало з [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В. Суд вважає, що у [PERSON] відсутнє право на витребування майна - квартири [ADDRESS] від добросовісного набувача [PERSON] Здійснюючи такий висновок, суд виходить з наступних міркувань. Позивач в обґрунтування своїх вимог в частині витребування із чужого незаконного володіння від [PERSON] квартири [ADDRESS] на його [PERSON] користь посилався на п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На момент посвідчення, 21 жовтня 2010 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В. договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеним між ЗАТ «Торговий дім «Інтесервіс» та [PERSON], позивач [PERSON] не був власником спірної квартири. Доказів про наявність права власності на квартиру [ADDRESS], станом на 21 жовтня 2010 року - (дата набуття спірної квартири у власність [PERSON], за відплатним договором) позивачем суду не надано. За правилами ст. 388 Цивільного кодексу України, право на витребування майно від набувача у визначених законом випадках має саме власник такого майна. Відповідно, оскільки [PERSON] станом на 21 жовтня 2010 рок уне був власником квартири [ADDRESS], то його вимога про витребування із чужого незаконного володіння від [PERSON] квартири [ADDRESS] на його [PERSON] користь не підлягає задоволенню з мотивів викладених вище. В той же час, суд вважає, що вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку статті 331 Цивільного кодексу України, не підлягає задоволенню, оскільки станом на день розгляду справи таке право зареєстроване за [PERSON] і позивачем не ставилося питання про припинення права власності останньої на спірну квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed