Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, стягуваних з нього на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що у позивача з відповідачкою по справі були близькі стосунки, від є неповнолітня дитина. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 02.12.2015р. з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 600,00 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 27 серпня 2015 року і до досягнення повноліття дитиною. На теперішній час, у зв'язку з тим, що позивач офіційно працює, сплачує аліменти на утримання іншої дитини змінилося його матеріальне становище, тому позивач просить визначити розмір аліментів в розмірі ? частини зі всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просив суд про розгляд справи в його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги позивача не визнала, заперечувала проти задоволення позову. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати неповнолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьком зазначений [PERSON] - позивач по справі (а.с. 6). Як вбачається із заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року з [PERSON], позивача по справі, стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 600,00 гривень, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 27 серпня 2015 року і до досягнення повноліття дитиною (а.с. 3-4). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], їй батьком вказаний [PERSON] - позивач по справі (а.с. 7). Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 13 квітня 2006 року з [PERSON], позивача по справі, стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини заробітку (доходу) до досягнення повноліття дитиною, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 18 березня 2006 року (а.с. 5). Згідно довідки № 03 від 15.03.2016р., виданої Комунальним підприємством Арцизьке районне підприємство «АНТРАЦИТ» [PERSON] працевлаштований з посадовим окладом 1575,00 грн. та його заробітна плата за 2015 рік склала 16729,44 грн. (а.с. 8). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В Постанові Верховного Суду України від 05.02.2014р. у справі № 6-143цс13 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.08.2013р., рішення якого є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суд зазначає, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей ( ст. 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач, як встановлено судом, на даний час має офіційне місце роботи, сплачує аліменти на утримання іншої дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенню позову про зміну розміру аліментів, стягнутих рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 02.12.2015р. у розмірі 600,00 гривень, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 27 серпня 2015 року і до досягнення повноліття дитиною, шляхом визначення розміру стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходу, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд не бере до уваги заперечення відповідачки проти позову, так як судом встановлено, що позивач офіційно працює, тому його доходи мають регулярний характер, у зв'язку з чим відпала необхідність стягувати аліменти з позивача на користь відповідачки у твердій грошовій сумі та в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачка взагалі не навела суду жодних обставини та доказів, як на підставу своїх заперечень, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави у зв'язку з задоволенням позовних вимог позивача про зміну розміру аліментів.

Outcome: approved