Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою і за час цього шлюбу [INFO] в них народилась дочка [PERSON] . Шлюбні стосунки вони з відповідачкою припинили у 2013 році, але розірвали шлюб лише 22.01.2018. Після розірвання шлюбу за заявою відповідачки Лебединським районним судом Сумської області був виданий судовий наказ, яким з позивача були стягнуті аліменти на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON] . З 18.01.2019 малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач намагався у позасудовому порядку вирішити з відповідачкою питання про визначення місця проживання дитини разом з ним, але вони не дійшли згоди. Тому позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з ним, відкликати судовий наказ про стягнення з нього аліментів та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на дочку. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги щодо визначення місця проживання дитини та відкликання судового наказу про стягнення з нього аліментів, а вимоги про стягнення аліментів з відповідачки на його користь попросив залишити без розгляду. Відповідачка у судовому засіданні повідомила, що покладається на розсуд суду при вирішенні вимог про визначення місця проживання дитини з позивачем та про відкликання судового наказу про стягнення з позивача аліментів. Проти залишення без розгляду вимог про стягнення аліментів не заперечила. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечила проти визначення місця проживання дитини з батьком. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши докази у справі, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позовна заява частково обґрунтована і підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. Позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). З довідок (а.с. 11-12) вбачається, що з 18.01.2019 [PERSON] проживає з позивачем в [ADDRESS] . Із свідоцтва про право власності на житло (а.с. 15) вбачається, що позивачу належить на праві власності 1/5 частина житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . З висновку (а.с. 40-42) вбачається, що у будинку позивача для малолітньої [PERSON] створені належні умови, а саме є окрема кімната, яка умебльована всім необхідним для розвитку дитини. Відповідачка проживає у будинку свого цивільного чоловіка [PERSON] і для дитини є спальне місце, а домашні завдання дитина виконує за столом на кухні. Відповідно до ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. В судовому засіданні малолітня [PERSON] висловила свою думку щодо бажаного для неї місця проживання та зазначила, що для неї краще проживати з батьком. Зважаючи на вік [PERSON] , суд вважає, що вона має достатній рівень розуміння ситуації та достатньо чітко, самостійно сформулювала своє бачення щодо бажаного для неї місця проживання. Крім того, аналогічну думку щодо вибору місця проживання малолітня [PERSON] висловлювала і раніше, що вбачається з психолого - педагогічної характеристики та протоколу проведення бесіди (а.с. 58-59). Відповідно до ст.18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з позивачем відповідатиме її найкращим інтересам. Також суд враховує і те, що малолітня [PERSON] проживаючи з позивачем відвідувала відповідачку у будь-який час. Тому суд вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком не зашкодить її стосункам з матір`ю. Крім того, суд вважає за необхідне задоволити клопотання позивача про залишення без розгляду позовної вимоги щодо стягнення аліментів, оскільки він, як учасник справи, має право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Щодо вимог позивача про відкликання судового наказу про стягнення з нього аліментів суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи вищевикладене вимога позивача про відкликання судового наказу про стягнення з нього аліментів не може бути розглянута у порядку позовного провадження, оскільки стосується стадії виконання судового рішення. Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про відкликання судового наказу про стягнення з нього аліментів та роз`яснити, що зазначене питання може бути розглянуто судом у порядку передбаченому ст. 432 ЦПК України. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial