Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа ОСББ «Молода Гвардія» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, який обґрунтував тим, що 01 червня 2000 року [PERSON] разом з дружиною [PERSON] вселився на підставі ордеру виконавчого комітету Самарської районної ради № 306 від 19.04.2000 до квартири [ADDRESS] , загальною площею 31,2 квадратних метри, житловою площею 15,9 квадратних метри. [INFO] дружина позивача [PERSON] померла, місце мешкання позивача в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 01.06.2000, а відомості щодо власника визначеної квартири йому невідомі. Позивач зазначає, що проживає у цій квартирі з 01.06.2000 по теперішній час, відкрито, вільно та безперешкодно користується нею, здійснює догляд, поточний та капітальний ремонт майна, вчасно сплачує комунальні послуги за визначену квартиру, що свідчить про належний догляд та відкрите користування майном. Оскільки він заволодів майном добросовісно, не знав і не міг знати про відсутність в нього підстав для набуття права власності, відкрито володіє цим майном, вживає необхідні заходи для утримання майна в належному стані, безперервно володіє майно протягом встановленого законом строку, позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,2 квадратних метри, житловою площею 15,9 квадратних метри за набувальною давністю. Ухвалою від 27 квітня 2020 року по даній цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження, якою також вирішено витребувати докази за клопотанням позивача. Ухвалою від 21 травня 2020 року було залучено до участі у цивільні справі за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСББ «Молода Гвардія». Ухвалою від 25 червня 2020 року задоволено клопотання позивача про заміну відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа - ОСББ «Молода Гвардія» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, замінивши відповідача Дніпровську міську раду на належного відповідача - [PERSON] . Ухвалами від 02 вересня 2020 року, 07 жовтня 2020 року, задоволено клопотання представника позивача адвоката Іванчука В.Я. про витребування доказів. Ухвалою від 09 листопада 2020 року задоволено клопотання представника позивача про заміну відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ОСББ «Молода Гвардія» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, замінивши відповідача [PERSON] на належного відповідача - Дніпровську міську раду. Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, зауваживши, що долучені матеріалів справи докази позивача не доводять обставин щодо добросовісного заволодіння майном. У своєму відзиві на позовну заяву Дніпровська міська рада також зазначає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, оскільки останній до позовної заяви не надав доказів звернення до органів приватизації для отримання зазначеної квартири у власність, що об`єктивним чином не відповідає критеріям добросовісності задекларованим у законодавстві, а саме остання означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагненні сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області від 13 травня 1996 року (а. с. 6). Виконавчим комітетом Самарської районної ради народних депутатів від 19 квітня 2000 року видано ордер на вселення сім`ї, до складу якої входять [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS] (а. с. 5). Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 01 липня 2019 року видано довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №3917, з якої вбачається, що до складу сім`ї входе [PERSON] , в той час, як [PERSON] [INFO] померла (а. с. 7). На підставі свідоцтва про смерть виданого Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстраційної актів цивільного стану серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] [PERSON] померла у віці 69-ти років (а. с. 9). Головою ОСББ «Молода Гвардія» Чорним П.П. 26.02.2020 видано довідку про те, що що [PERSON] [INFO] , дійсно проживає в квартирі [ADDRESS] (а. с. 10). На виконання ухвали суду про відкриття провадження від 27 квітня 2020 року, в частині витребування доказів КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР супровідним листом від 25 травня 2020 року за вих. № 5142 надало до суду копію свідоцтва про право власності на житло, а саме квартири [ADDRESS] від 05 лютого 1999 року, з якої вбачається, що остання належить [PERSON] (а. с. 55). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 02 вересня 2020 року ГУДМС України в Дніпропетровській області надано належним чином завірену копію заяви [PERSON] про видачу паспорта громадянина України, який значиться недійсним, у зв`язку зі смертю останньої (а. с. 100). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 07 жовтня 2020 року Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) МЮ України надано відомості щодо того, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, на підтвердження чого долучено інформаційну довідку зі Спадкового реєстру від 10 жовтня 2020 року № 62016023 (а. с. 109-110). Судом також отримано засвідчену копію актового запису про смерть № 839 від 11.05.1999 складену на [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 114). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном - стаття 317 ЦК України. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Також, пунктом 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Абзацами 3, 4 пункту 11 визначеної постанови вказано, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, при цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Таким чином застосування до правовідносин, що виникли до 01 січня 2001 року визначених положень цивільного законодавства є доцільним, за тим лише обмеженням, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). В судовому засіданні встановлено, що до моменту видання ордеру на вселення сім`ї до квартири [ADDRESS] Самарською районною радою народних депутатів - 19 квітня 2000 року, остання на праві власності належала [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 05 лютого 1999 року, яка в померла [INFO] , щодо якої після її смерті спадкова справа не заводилась, на підтвердження чого долучено відповідні докази. Разом із цим, суд зважає на те, що [PERSON] було достеменно відомо, що він разом зі своєю дружиною [PERSON] вселився до квартири на підставі ордеру виконавчого комітету Самарської районної ради № 306 від 19.04.2000, який не є таким документом, який визначав би право власності за позивачем чи його дружиною, а лише є документально задекларованим рішенням про надання жилого приміщення районної в місті Ради народних депутатів, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення громадянина. Відтак, суд критично ставиться до твердження позивача щодо того, що останній добросовісно володів майном, не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав набуття права власності, адже останній користувався майном, право власності на яке позивач чи його дружина об`єктивним чином не могли набути, оскільки на підставі ордеру позивач набув лише право користування спірною квартирою і це право ніким не оспорюється. Таким чином, враховуючи той факт, що саме по собі користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, тому в даному випадку виключається можливість застосування інституту набувальної давності, а саме положень ст. 344 ЦК України до спірних відносин, отже в задоволенні позову слід відмовити. Зазначені висновки суду повністю кореспондуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 552/1354/18 від 28 квітня 2020 року. На підставі викладеного та враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у заявлений ним спосіб. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові судові витрати понесені по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed