Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому зазначив, що наказом директора коледжу від 05 серпня 2008 року №96-У [PERSON] було зараховано до складу студентів на заочне відділення по спеціальності «Правознавство» до ВСП «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету». Як зазначено в позові, 15 вересня 2008 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір про навчання, згідно якого [PERSON] зобов'язалася перебувати в коледжі, в строки, встановлені навчальним планом, графіком навчального процесу та планом позаурочних заходів, виконувати в передбачені навчальним планом строки навчальні завдання, здавати заліки, контрольні роботи та іспити, а також своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірі та у строки, що встановлені договором. За твердженням позивача, відповідачкі нараховувалась плата за навчання помісячно, згідно довідки бухгалтерії навчального закладу [PERSON] за травень-червень 2011 року має перед навчальним закладом заборгованість по оплаті навчання в сумі 330 гривень. Як зазначено в позові, адміністрація коледжу неодноразово як в усній, так і в письмовій формі попереджала відповідачку про необхідність погашення заборгованості, але вона на це ніяк не реагувала. В позові позивач просить суд стягнути на його користь з відповідачки 330 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором про навчання. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. В адресованій суду заяві від 23 квітня 2014 року просить суд розглянути справу за її відсутності. В своїх запереченнях проти позову, наданих суду, [PERSON] позов не визнала та зазначила, що будучи студентом коледжу вона сумлінно виконувала обов'язки студента і замовника за договором, проводила своєчасну оплату навчання, останній платіж за навчання нею було здійснено 11 травня 2011 року квитанцією 9022.173.1 на залишкову суму 870 гривень перед здачею державного іспиту під час проходження з обхідним листом всіх підрозділів коледжу на предмет відсутності боргів, в тому числі і бухгалтерії коледжу. Як зазначено в запереченнях проти позову, тільки після його проходження, повного розрахунку і підписання в бухгалтерії, обхідний лист був зданий в деканат факультету коледжу і вона була допущенна до здачі державного іспиту, тільки після проходження даної процедури студенти допускались до здачі державного іспиту. За твердженням відповідачки, ніякої заборгованості по оплаті за навчання перед позивачем вона не має, в зв'язку з чим просить суд позивачу у задоволенні позову відмовити в зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог. Ретельно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 15 вересня 2008 року між Василівським коледжом Таврійського державного агротехнологічного університету та [PERSON] був укладений договір про навчання №360, згідно якого коледж зобов'язався за рахунок коштів замовника здійснити отримання ним освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст за спеціальністю «Правознавство» за заочною формою навчання. Відповідно до укладеного договору строк надання освітньої послуги складає два роки десять місяців, замовник вносить плату за надання освітньої послуги з вересня по червень (до 20 числа поточного місяця) в розмірі 240 гривень. Згідно довідки про стан розрахунків за оплату навчання [PERSON] згідно договору №360 від 15 вересня 2008 року №41/3-262 від 12 травня 2014 року, наданої суду позивачем, заборгованість [PERSON] перед ВСП «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету» станом на 01 травня 2014 року складає 330 гривень, в тому числі за травень 2011 року - 90 грн., червень 2011 року - 240 грн.. Згідно вищезазначеної довідки відповідачкою позивачу в травні 2011 року було сплачено 240 грн., в червні 2011 року - 240 грн., що відповідає вимогам п. 5.3 укладеного сторонами договору. На думку суду, позивачем безпідставно в порушення вимог п. 5.3 укладеного договору було нараховано відповідачкі плату за навчання в травні 2011 року - 330 грн., в червні 2011 року - 480 грн., оскільки розмір щомісячного платежу чітко зафіксовано в договорі і складає 240 гривень. Не зрозуміло також з яких правових підстав позивачем відповідачкі в червні 2011 року було нараховано плату за надання освітньої послуги, яка їй в червні 2011 року не надавалась, оскільки 28 травня 2011 року відповідачка закінчила навчання в коледжі і їй було видано відповідний диплом серії АР №40872913. Згідно наданої відповідачкою квитанцією №9022.173.1 нею 11 травня 2011 року було сплачено позивачу за навчання 870 гривень. Вищезазначене свідчить про те, що відповідачка не має перед позивачем заборгованості по оплаті за навчання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач жодного доказу на підтвердження факту існування у відповідачки перед ним заборгованості по оплаті за навчання в учбовому закладі суду не надав. З урахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне позивачу у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed