Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначив, що він є власником вищезгаданого будинку. Відповідачі по справі зареєстровані в його квартирі з 2008 та 2014 року, однак починаючи з 2014 року за місцем реєстрації не проживають, відповідачі мешкають на території Німеччини, де саме йому невідомо. Він не звертався до відповідачів з проханням, щоб ті добровільно знялись з реєстрації з належного йому будинку, оскільки останнє відоме йому місце проживання відповідачів - це адресою його будинку: [ADDRESS] Позивач просить суд винести рішення та визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував, судові витрати просив залишити за ним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судовезасідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідачі по справі у судове засідання не з'явились, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Позивач є власником будинку по [ADDRESS] в м. Корюківка Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.01.2005, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.01.2005, домовою книгою. Відповідачка по справі [PERSON] зареєстрована в його квартирі, однак починаючи з 2014 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.06.2018 року. Відповідачка разом зі своєю малолітньою дитиною мешкають на території Німеччини, де саме позивачу невідомо. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду, просить суд винести рішення та визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області відповідачка [PERSON] - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Разом з тим відомості щодо реєстрації відповідача [PERSON] відсутні. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати залишити за позивачем за його проханням. На підставі викладеного,

Outcome: partial