Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 серпня 2013 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна», відповідно до Тарифів якої Відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь- якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Ухвалою судді від 25 березня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки, відповідачу роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи, відзиву не подав. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна» відповідно до Тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил, відповідач зобов`язувалася здійснювати погашення заборгованості по Кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 19 грудня 2018 року має заборгованість - 11 601,90 грн., яка складається з наступного: 894,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 310,16 грн. - заборгованість за відсотками; 9 368,11 грн. - заборгованість за пенею. Наявність вищевказаної заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком, який перевірений судом на предмет його правильності та повноти. Оскільки, в ході розгляду справи знайшла своє підтвердження обставина, що відповідачем порушений передбачений договором порядок погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 528,66 грн. штрафу (процента складова) з огляду на наступне. Як зазначалося положеннями «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, а також сплата пені у разі прострочення виконання зобов`язання, що передбачає п.п. 2.1.1.7.6. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про не дотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відтак вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на 28 406,13 грн., що становить 91,13%. (10573,24/11601,90*100%=91,13%) У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 750,60 грн. (91,13 % від 1 921,00 грн.) відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial