Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», про визнання права власності на автомобіль та зняття нього арешту, обґрунтовуючи вимоги позову вказує, що 01.11.2013 між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та позивачем було укладено Договір фінансового лізингу № 000244, відповідно до п. 3.1. якого предметом фінансового лізингу за даним договором є трактор МТЗ 892 Беларус. Відповідно до п. 3.2 договору вартість предмета лізингу на момент укладення договору та розмір авансового платежу вказано в додатку №1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно додатку №1 до договору вартість предмету лізингу складала 174000,00 грн., при цьому відсоток платежів становив 50%, що складало 87000,00 грн. 07.04.2014 позивач за актом приймання-передачі предмета лізингу прийняв від відповідача транспортний засіб марки Беларус-892, номер кузову [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . 03.07.2019 позивач та відповідач уклали додаткову угоду до договору, згідно якої сторони дійшли згоди, що лізингоодержувач придбає переданий йому у користування по основному договору предмет лізингу шляхом укладення договору купівлі-продажу і підписання акту про передачу предмету лізингу у власність. Сторони домовились, що лізингоодержувач здійснить остаточні розрахунки за основним договором не пізніше 03.07.2019 включно в сумі 67931,41 грн., з яких 64976,41 грн. - відшкодування платежів відповідно до додатку №2/1 від 07.04.2014 до основного договору, та 2955,00 грн. - викупна вартість предмету лізингу відповідно до додатку №2/1 від 07.04.2014 до основного договору. Свої зобов`язання позивач виконав за договором у повному обсязі, про що свідчить договір купівлі-продажу №000244/01 та акт приймання - передачі транспортного засобу (трактора) №000244/01 від 03.07.2019. Сторони підтвердили, що підписання даного акту свідчить про те, що сторони не мають будь-яких майнових та немайнових претензій одна до одної. Однак, 16.07.2019 позивачу стало відомо згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що 10.12.2018 все рухоме майно відповідача накладено арешт. Тобто, реалізувати своє законне право, а саме оформити право власності на транспортний засіб марки Беларус-892, номер кузову [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , позивач не має можливості , так як на даний транспортний засіб накладено арешт, що унеможливлює реалізацію законного права позивача, як власника даного автомобіля , а тому позивач просить суд визнати право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт. Ухвалою суду від 04.10.2019 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 04.10.2019, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.11.2013 між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 000244. Відповідно до п. 3.2 договору вартість предмета лізингу на момент укладення договору та розмір авансового платежу вказано в додатку №1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно додатку №1 до договору вартість предмету лізингу складала 174000,00 грн., при цьому відсоток платежів становив 50%, що складало 87000,00 грн. 07.04.2014 позивач за актом приймання-передачі предмета лізингу прийняв від відповідача транспортний засіб марки Беларус-892, номер кузову [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . 03.07.2019 позивач та відповідач уклали додаткову угоду до договору, згідно якої сторони дійшли згоди, що лізингоодержувач придбає переданий йому у користування по основному договору предмет лізингу шляхом укладення договору купівлі-продажу і підписання акту про передачу предмету лізингу у власність. Позивач свої умови по даному договору виконав своєчасно та в повному обсязі. Однак, 16.07.2019 позивачу стало відомо згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що 10.12.2018 все рухоме майно відповідача накладено арешт, що унеможливлює реалізацію законного права позивача, як власника даного автомобіля , а тому позивач просить суд визнати право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визначення права. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Підставою для зняття арешту з транспортного засобу є ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв`язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача, що передбачає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Відповідно до. ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки [PERSON] в зв`язку з накладенням арешту на автомобіль не може в повному обсязі реалізувати належне право власності на автомобіль. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 2738,40 грн.

Outcome: approved