Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNISGA00000001. 25 жовтня 2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., стягнув на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість, що виникла за вказаним кредитним договором станом на 08 серпня 2017 року, в розмірі 3000000 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 500456 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 1739920 грн. 76 коп., заборгованості з комісії в розмірі 97000 грн. 00 коп., заборгованості з пені в розмірі 662622 грн. 61 коп., при цьому стягнення здійснюється за період з 20 квітня 2007 року по 08 серпня 2017 року. В лютого 2018 року, позивач випадково дізнався про те, що в проваджені Солонянського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса. Вважає, що виконавчий напис здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість, щодо якої вчинено виконавчий напис не є безспірною, позивач не отримував письмову вимогу про усунення порушень. Представник позивача в судовому засіданні, позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві та в письмових поясненнях (Т.1 а.с. 160-162). Представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що доводи позивача є надуманими і такими, що не дають підстав для задоволення позову. 17 липня 2020 року відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано відзив на позовну заяву, який не враховується судом, оскільки поданий після закриття підготовчого провадження по справі. Відповідач приватний нотаріус Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до таких висновків. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 08 серпня 2017 року, грошових коштів в сумі 3000000 грн. 00 коп. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 500456 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 1739920 грн. 76 коп., заборгованості з комісії в розмірі 97000 грн. 00 коп., заборгованості з пені в розмірі 662622 грн. 61 коп., стягнення здійснюється за період з 20 квітня 2007 року по 08 серпня 2017 року, виконавчий напис зареєстровано за №10082 (Т.1 а.с. 134). Згідно кредитного договору №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року, укладеного між Приватбанк та [PERSON] , позивач отримав у кредит кошти в розмірі 500000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 20 квітня 2017 року, а також сплатити відсотки за користуванням кредитом, а також винагороду передбачену п.п. 7. 1 та 6.2 договору. Відповідно до п. 4.1 Договору, у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3 договору, позивач зобов`язався сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Відповідно до п. 2.3.7 банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1 договору, у томи числі звернення стягнення на заставлене майно при настанні умов п. 2.3.3, серед яких порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору. Згідно доданого до заяви про вчинення виконавчого напису розрахунку заборгованості за договором №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року, починаючи з 29 квітня 2008 року, розмір простроченої заборгованості за кредитом почав збільшуватись і жодним чином не зменшувався станом до подання заяви про вчинення виконавчого напису, тобто до серпня 2017 року (Т.1 а.с. 139-142). Відповідно до письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року, позивача повідомлено відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про наявну станом на 08 серпня 2017 року заборгованість за кредитним договором в розмірі 6107275 грн. 85 коп., при цьому також повідомлено позивача про намір звернутись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Будь-яка дата, якою здійснено дану письмову вимогу, на вимозі відсутня (Т. 1 а.с. 143). Як випливає з реєстру відправленої кореспонденції 17 серпня 2017 року на адресу позивача відповідачем направлено листа, а саме претензію про наявність боргу (Т. 1 а.с. 144, 144 зворот). Згідно висновку № 99е/17 судової економічної експертизи за матеріалами цивільної справи №0438/3191/2012 провадження №2/192/15/17 за позовною заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та виселення та зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа - служба у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, встановлено документальне не підтвердження заборгованість за кредитним договором №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року станом на 04 вересня 2013 року у розмірі 2428078 грн. 09 коп., крім того встановлено, що поточна процентна ставка у розмірі 15,12% річних застосована ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» необґрунтовано (Т.1 а.с. 162-188). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 13 лютого 2018 року державного виконавця Солонянського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №10082 від 25 жовтня 2017 року (Т. 1 а.с. 45). Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року по справі №0438/3191/2012 за позовом заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та виселення та зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа - служба у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним в задоволені первісного та зустрічного позову відмовлено в повному обсязі (Т.2 а.с. 20-29). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року по справі №0438/3191/2012 за позовом заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та виселення та зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа - служба у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року скасовано в частині відмови в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ухвалено нове рішення, яким в задоволені позову відмовлено в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишено без змін (Т.2 а.с. 12-19). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в редакції яка діяла на час спірних правовідносин - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» - у виконавчому написі повинні зазначатися, зокрема суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України - нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначає в своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду оформлених постановами від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18): вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Виконання вказаної постанови було зупинено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України зазначена постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 залишена без змін. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису - 25 жовтня 2017 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був дійсним і тому приватний нотаріус міг вчиняти виконавчий напис за кредитним договором сторін 25 жовтня 2017 року. Разом з тим, суд зауважує, що приватним нотаріусом при вчинені виконавчого напису допущено порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису. Статтею 530 ЦК України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до кредитного договору №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року, сторони погодились, що дата погашення кредиту - 20 квітня 2017 року, тобто позивач повинен був сплатити повністю кошти за договором у вказану дату. При цьому відповідно до умов вказаного договору у разі п. 2.3.7 у відповідача було право на стягнення кредиту до настання кінцевої дати повернення у разі порушення позивачем строків виплати і утворення заборгованості. Враховуючи рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року по справі №0438/3191/2012 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року по вказаній справі, відповідач скористався своїм правом вимоги і звернувся в 2012 році до суду з позовом до позивача про звернення стягнення на предмет застави. Крім того, з наданого приватному нотаріусу розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року, вбачається виникнення простроченої заборгованості у позивача перед відповідачем в квітні 2008 року, що свідчить про те, що у банка виникло право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором в цілому. Таким чином, суд вважає, що запропонована банком для стягнення заборгованість вказана за період, що значно перевищує трирічний строк виникнення права вимогу у відповідача і виконавчий напис на вказану заборгованість вчинено безпідставно. Що стосується посилань позивача, що заборгованість зазначена у виконавчому написі не є безспірною, то суд зауважує, що як вбачається з рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року по справі №0438/3191/2012 та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року по вказаній справі, суд під час розгляду справи встановив, що [PERSON] оспорює нараховану заборгованість ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і повністю з нею не погоджується, при цьому вказані обставини існували ще до подання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяви про вчинення виконавчого напису, і тому суд вважає, що посилання позивача на не безспірність заборгованості є слушними і такими, що заслуговують на увагу. У зв`язку з чим суд вважає, що вимоги позивача до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується доводів позивача про не направлення йому письмової вимоги про усунення порушень, то суд вказані доводи не приймає, оскільки дані доводи спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема письмовою вимогою про усунення порушень за кредитним договором №DNISGA00000001 від 20 квітня 2007 року, яка направлена позивачу (Т. 1 а.с. 143). Також суд не приймає доводи представника позивача зазначені під час усної промови щодо вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису за межами нотаріального округу місця проживання позивача, оскільки вказані доводи не були підставою позову, що викладені в позовній заяві. Що стосується вимог позивача до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., то суд зазначає таке. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Таким чином, суд вважає, що приватний нотаріус по заявлених позивачем вимогам не є належним відповідачем і тому в задоволені позову до нього слід відмовити. Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду викладеному у постанові від 12 листопада 2020 року, у справі №200/3452/17. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з даного відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, який сплачений ним при зверненні до суду з позовом (а.с. 1, 2). На підставі викладеного, ст.ст. 16, 18, 530 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved