Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу (депозиту), мотивуючи свої вимоги тим, що 02 лютого 2015 року між ним та відповідачем ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 002-07978-020215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» в сумі 17328,00доларів США на строк до 03 травня 2015 року включно. Після закінчення строку дії договору, банк вклад не повернув. На підставі Постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дедьта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію. 12 червня 2015 року він звернувся до уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» із заявою щодо надання інформації стосовно невиплати їй грошових коштів за вищевказаним договором та листом від 16 червня 2015 року № 05-3004368 їй було повідомлено про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», та що операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації. 03 серпня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року включно. Таким чином, відповідач всупереч нормам цивільного законодавства порушив умови договору банківського вкладу(депозиту) внаслідок чого він позбавлений права користуватися своїми грошовими коштами, які банк отримав від нього на умовах строковості та платності, та до цього не повернув, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду та просить стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь суму банківського вкладу у розмірі 17328,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 382775 грн. 52 копійки. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився. Суду надав заяву з проханням справу розглянути без його участі та без участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду свої письмові заперечення, в яких просить у задоволенні позову відмовити. Але своїх причин неявки суду не повідомив і від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі. Разом з тим, суду надані письмові заперечення відповідача проти позову відповідно до яких, відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим, на підставі п.2 ч.5 ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року про процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 03 березня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 147 від 03.08.2015 року, строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно. Згідно ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розміру вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 гривень. Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 вище вказаного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. За умовами п.1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 2 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантуються Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Позивачка звернулася до суду з позовом вже під час запровадження в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, отже виконання банком позовної вимоги обмежується положеннями п.1 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на те, що дія договору укладеного з позивачкою закінчилась 03.05.2015 року, виплати по вкладам, строк дії яких закінчився після 30 квітня 2015 року, не було розпочато. Разом з тим, вважають, що позивачем передчасно порушено питання стягнення з відповідача суми вкладу за договором, оскільки згідно з ч.ч.2,3,5 ст. 27 вище вказаного Закону, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Отже, оскільки на час звернення позивача до суду, в АТ «Дельта Банк» діяла тимчасова адміністрація, перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню-не складався, то і порушувати питання щодо незабезпечення права вкладника на видачу тієї суми грошей, що перевищує визначену Фондом, не має законних підстав. Просять суд у задоволенні позовним вимог відмовити. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу(депозиту) одна сторона(банк), що прийняла від другої сторони(вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад(депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Судом встановлено, що 02.02.2015року між сторонами було укладено договір № 002-07978-020215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США. За умовами вказаного договору банк прийняв від [PERSON] грошові кошти у сумі 17328,00 доларів США на строк до 03 травня 2015 року включно. Процентна ставка на суму вкладу становить 5.5 процентів річних(а.с.11). Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу(вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку(строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Як встановлено судом, між сторонами був укладений договір банківського вкладу на умовах його повернення зі спливом встановленого договором строку(строковий вклад). Частиною 3 ст. 1060 ЦК України (в редакції, що діяла на момент звернення позивачки до відповідача із заявою), за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Позивач 12.06.2015 року звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» банку із заявою в якій зазначив, що у зв'язку з тим, що починаючи з 03.03.2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вона звернулась до банку-партнера для отримання відшкодування грошових коштів, але йому було відмовлено внаслідок відсутності у реєстрах вкладників для виплати відшкодувань, а тому просив надати інформацію щодо невиплати йому відшкодування грошових коштів за договором № 002-07978-020215 від 02.02.2015 року (а.с.12). На свою заяву позивач отримав відповідь за вих. № 05-3004368 від 16.06.2015 року відповідно до якої, їй було роз'яснено, що починаючи з 03.03.2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Позивача проінформовано, що за рахунками відкритими на його ім'я в банку, операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації, а також повідомлено, що здійснюється перевірка операцій за рахунками, відкритими на його ім'я в банку (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією(відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Постановою Правління Національного Банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Згідно рішенню виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року за № 51 від 02.03.2015 року з 3 березня 2015 року розпочата процедура виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 03 березня по 02 червня 2015 року. В подальшому термін дії тимчасової адміністрації продовжувався до 2 жовтня 2015 року. Згідно з положеннями ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Частиною 2 ст. 26 цього Закону передбачено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Відповідно до положень п. 1 ч.5 ст. 36 зазначеного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, згідно з п. 1 ч.6 ст. 36 цього Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Відповідно до змісту статті 41 Конституції України, ст.ст. 317,319,321 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд вважає, що відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України, однак в порушення зазначених норм позивач позбавлений права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від нього на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про неможливість застосування при вирішені спору по суті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», оскільки за цим Законом обмеження, які впроваджуються під час тимчасової адміністрації, не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Положеннями ч.1, 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, процедура виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що оскільки банк не виконав свого обов'язку з повернення вкладу після закінчення строку його залучення, вказану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Outcome: approved