Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення прав користування житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON], в якому зазначив, що з 11 грудня 1987 року по 17 лютого 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. З 20 вересня 2007 року, після того, як позивач отримав у спадщину 1/3 частину будинку, вони стали проживати однією сім'єю за адресою [ADDRESS]. Після отримання у спадщину 1/3 частину будинку, на свою житлову площу, позивач прописав дружину - [PERSON], її сина - [PERSON], їх спільну доньку від шлюбу - [PERSON], та себе. З травня 2010 року через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття кохання та поваги одне до одного позивач з дружиною, [PERSON] перестали проживати однією сім'єю, вона разом із своїм сином зібрала особисті речі та виїхала з належного позивачу будинку, в якому залишились проживати позивач та його з відповідачкою донька [PERSON]. 17 лютого 2011 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №2- 1135/11 шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11,12.1987 року Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 1315 - було розірвано, Де перебуває сама відповідачка разом із своїм сином позивачу не відомо та засобів зв'язку з нею в позивача також не має, таким чином відповідачі не користуються житловим будинком, де зареєстровані, вже понад три роки. У зв'язку з тим, що відповідачі не виписується з будинку, у позивача накопичуються борги за комунальні послуги, тим самим відповідачі наносять йому матеріальну шкоду. Позивач знаходиться на пенсії та отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи загальне захворювання, іншого заробітку в позивача не має, донька лише почала влаштовуватися на роботу після навчання, яка також потребує матеріальної підтримки, а тому сплачувати додаткові витрати на утримання будинку за кількістю осіб, які не проживають в будинку, завдає позивачу значних збитків. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Відповідачі двічі в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання були сповіщені через газету «Запорізька правда» від 28.12.2013 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи, на підстави матеріалів справи, відповідно до ст. 224 ч.4 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, оцінивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і ось чому. Судом встановлено, що дійсно з 11 грудня 1987 року по 17 лютого 2011 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. З 20 вересня 2007 року, після того, як позивач отримав у спадщину 1/3 частину будинку, вони стали проживати однією сім'єю за адресою [ADDRESS]. Після отримання у спадщину 1/3 частину будинку, на свою житлову площу, позивач прописав дружину - [PERSON], її сина - [PERSON], їх спільну доньку від шлюбу - [PERSON], та себе. З травня 2010 року через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття кохання та поваги одне до одного позивач з дружиною, [PERSON] перестали проживати однією сім'єю, вона разом із своїм сином зібрала особисті речі та виїхала з належного позивачу будинку, в якому залишились проживати позивач та його з відповідачкою донька [PERSON]. Цей факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили що відповідачі біля трьох років в будинку позивача не проживають. 17 лютого 2011 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №2- 1135/11 шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11,12.1987 року Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 1315 - було розірвано. Де перебуває сама відповідачка разом із своїм сином позивачу не відомо та засобів зв'язку з нею в позивача також не має, таким чином відповідачі не користуються житловим будинком, де зареєстровані, вже понад три роки. У зв'язку з тим, що відповідачі не виписується з будинку, у позивача накопичуються борги за комунальні послуги, тим самим відповідачі наносять йому матеріальну шкоду. Позивач знаходиться на пенсії та отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи загальне захворювання, іншого заробітку в позивача не має, донька лише почала влаштовуватися на роботу після навчання, яка також потребує матеріальної підтримки, а тому сплачувати додаткові витрати на утримання будинку за кількістю осіб, які не проживають в будинку, завдає позивачу значних збитків. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтерес. Вище наведені норми законодавства України дають підстави для висновку про те. що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Виходячи з того, що Закон України від 1 і грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже. у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення: 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою ; 4)про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ст.ст.72, ЖК України: ст.391 ЦК України. Щодо підсудності зазначеного спору, то відповідно до ч.9 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Як зазначалося позивачу не відомо де перебувають відповідачі, засобів зв'язку з ними він не має. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, у тому числі інваліди І та II груп. На підставі викладеного суд вважає, що слід позбавити [PERSON], та [PERSON] права користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], стягнувши з них судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved