Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до про відібрання та повернення викраденої дитини та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житлом, посилаючись на те, що 21.07.2006 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Вказав, що дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком - позивачем у справі. Проте 23.06.2018 відповідач протиправно викрала дитину, без згоди позивача змінила місце проживання дитини. [PERSON] звертався із заявою про викрадення дитини до правоохоронних органів, а також до органів опіки з метою сприяння повернення дитини батьку, однак жодних результатів вказані дії не дали. На підставі викладеного, просив суд відібрати дитину [PERSON] від його матері - [PERSON] без позбавлення її батьківськи прав та передати його батьку для проживання за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідача не чинити перешкод дитині [PERSON] у користуванні житловим приміщенням, що належить позивачу. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.11.2018 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 20.02.2019 вказану ухвалу суду скасовано та передано до Оболонського районного суду м. Києва для забезпечення розгляду. На виконання вказаної постанови ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2019 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження. Згідно із ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2020, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, закрито підготовче провадження та призначено зазначену цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції Явку представника не забезпечила. Представник третьої особи органу опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності представника та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення за наявними у матеріалах справи доказами. Позивач у судовому засіданні наполягав на розгляді справи за відсутності інших учасників провадження та вказував на те, що доказів, які були надані суду достатньо для вирішення судом справи по суті. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши наявні ріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 21.07.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №941. [INFO] у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 23.11.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2812 (Т. 1, а.с. 14). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва №756/11940/17 від 20.02.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (Т. 1, а.с. 15-16). У відповідності до постанови Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2018 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2018 змінено шляхом виключення з мотивувальної частини встановлення судом факту винаймання [PERSON] квартири у м. Києві (Т. 1, а.с. 17-19). Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №1782510 від 06.09.2018 та Довідки про реєстрацію місця проживання особи №1782477 від 06.09.2018 [PERSON] має зареєстроване місце проживання разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 12.02.2008 і по теперішній час. Мати [PERSON] за вказаною адресою зареєстрованою не значиться (Т. 1, а.с. 20, 21). В Акті обстеження умов проживання дитини від 19.06.2018 вказано, що у квартирі для дитини [PERSON] облаштовано окрему кімнату, а саме: є диван, стіл, тумба. Станом на день візиту комісії дитина за місцем проживання була відсутня, за словами батька - перебувала у літньому таборі. Із пояснень позивача убачається, що 23.06.2018, коли дитина [PERSON] повертався із літнього табору, мати [PERSON] насильно забрала дитину та переховує у невідомому позивачу місці з корисливих мотивів, наприклад з метою стягнення аліментів з позивача та заволодіння квартирою, належною позивачу. З відповідними заявами позивач вертався до служби у справа дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації та до Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві (Т. 1, а.с. 34-42). За змістом положень ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 та 18 Конвенції про права дитини, що набрала чинності для України 02.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі закону або рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо неправомірної зміни її місця проживання. Неприязні відносини між батьками, відсутність компромісу щодо визначення участі батька у вихованні дитини не може бути підставою для повернення дитини за зареєстрованим місцем проживання. Аналогічний правовий висновок закріплено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №241/402/19. Судом встановлено, що дитина [PERSON] з 2019 року є учнем Броварського вищого училища фізичної культури. Після вступу дитини до вказаного навчального закладу мати - [PERSON] почала орендувати житло у м. Бровари Київської обл., та залежно від графіку занять [PERSON] проживає в гуртожитку училища або разом із матір`ю. У протоколі бесіди із [PERSON] , проведеної 06.02.2020 представником служби у справах дітей Броварської міської ради, зазначено, що мати забезпечує повсякденне життя та дозвілля дитини, придбаває йому необхідні речі та ліки. Натомість до батька [PERSON] дитина відчуває образу та злість за те, що батько зневажає його. Наголосив на тому, що хоче проживати лише з матір`ю (т. 2, а.с. 60-61). Крім того, суд враховує, що на час розгляду справи місце проживання дитини [PERSON] з позивачем не було визначено ні судом, ні органом опіки та піклування, а тому вимога про відібрання дитини на підставі ч. 1 ст. 162 СК України задоволенню не підлягає. Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Оскільки наявність жодної із вказаних підстав для відібрання дитини судами не встановлена, позовні вимоги про відібрання дитини на підставі частини першої статті 170 СК України також задоволені бути не можуть. Таким чином, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що місце проживання дітей судом не визначалось, дитина проживає зі своєю матір`ю, приходить до висновку про відсутність протиправних дій зі сторони відповідача та про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про відібрання дитини та передання її батькові. Доводи позивача щодо наявності перепон зі сторони відповідача у спілкуванні дитини з батьком та щодо доцільності проживання сина разом з ним, а не з матір`ю не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не можуть бути предметом розгляду у даній справі, так як позовних вимог про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною заявлено не було.

Outcome: dismissed