Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що ЛКП «Сокільницьке» надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування будинку, а відповідач отримує послуги, однак не вносить за них плати, через що виникла заборгованість в розмірі 7 582,59 грн. Оскільки відповідач її добровільно не сплачує, просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що ЛКП «Сокільницьке» надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування будинку та надавав послуги з центрального опалення. Відповідач від послуг не відмовлявся, не звертався з претензіями щодо ненадання чи неналежного надання послуг, але не здійснює оплату та допустив заборгованість, яку не сплачує. Просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач проживає у [INFO]. Зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Сокільницьке», яке відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», створене з метою надання послуг з утримання, споруд та прибудинкової території які знаходяться на балансі комунального підприємства. ЛКП «Сокільницьке» надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування будинку, та з центрального опалення, що стверджено представленими суду розрахунками заборгованості, договорами та рахунками. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, користуючись наданими послугами від останніх не відмовлявся, визнаючи таким чином наявність заборгованості. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 р., встановлено, що наймачі квартири зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 66, 68 Житлового кодексу України та прав і обовязків громадян у сфері надання житлово-комунальних послуг, затверджених державним комітетом України по житлово-комунальному господарству від 02.10.1998р., власники, наймачі, орендарі жилих приміщень повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку пропорційно до займаної площі та у встановлений строк. Крім того,відповідно до ст.19 Закону України»Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Ст. 20, п.5, ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує на обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до змісту ст. 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобовязана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до якого споживач, зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно Правового Висновку Верховного суду України (справа №6-110 цс12 від 10.12.12р.) у спорі про зобовязання споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг встановлено, що оскільки виконавцем такі послуги надаються, однак споживач ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був укладений фактичний договір на надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 264 та 265 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Відповідач протягом усього часу існування заборгованості здійснював оплату наданих житлово-комунальних послуг, тим самим визнаючи існування заборгованості та наявність договірних відносин між ним та ЛКП «Сокільницьке». В даному випадку це є підставою до застосування ст. 264 Цивільного Кодексу України про переривання перебігу позовної давності. При цьому відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження ненадання чи неналежного надання позивачем послуг з утримання та обслуговування будинку за спірний період. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволенні позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 7 582,59 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved