Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору №П/77, укладеного з відповідачем 01.12.2014 року про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та відшкодування завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що умови договору є несправедливими та не відповідають законодавству, зазначивши також, що цей договір був ним підписаний під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки розраховував на виконання даної обіцянки щодо відновлення його квартири, вказавши на те, що над його квартирою в технічному поверсі знаходиться котельня, з якої неодноразово заливало його квартиру №77, що знаходиться на десятому поверсі будинку №2-а по вул.Паустовського у м.Одесі. У судове засідання сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому відповідач надав письмові заперечення та просив у позові відмовити повністю, оскільки відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх вимог. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача, його представника та третьої особи, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України.\~Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до положень ст.ст.11,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.1\~ст.215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 Цивільного кодексу України\~передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину\~\~має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2014 року між сторонами був укладений Договір №П/77 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, пунктом 8.1 якого визначає, що договір набирає чинності з моменту його підписання. До 01.05.2014 року, як зазначено відповідачем у запереченнях, послуги з утримання будинку надавалися забудовником. Посилання позивача на ту обставину, що договір був ним підписаний під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики, для можливості вирішення судом обгрунтованості передбачених ст.230 ЦК України підстав, жодним доказом не підтверджується. Обставини наявності недоліків у квартирі позивача та можливості їх усунення були предметом судового розгляду, такі обставини встановлені Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 02.06.2016 року у справі №523/2949/16-ц (а.с.7-9). Наданий акт огляду квартири за 29.08.2008 року жодного відношення до предмету спору не має та судом до уваги не приймається, квитанції про оплату за комунальні послуги підтверджують факт виконання позивачем умов підписаного ним договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання договору недійсним не грунтуються на Законі та задоволенню не підлягають. Вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про визнання договору недійсним та також не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Outcome: dismissed