Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 14.08.2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою і проживав з нею разом до вересня 2017 року. Від даного шлюбу у сторін є діти: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя. Шлюбні відносини сторонами нами припинені з вересня 2017 року, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивач просив суд розірвати шлюб зареєстрований з відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того в поданій суду заяві строк на примирення просив не надавати. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, через телефонограму повідомила суд, що з'явитися в судове засідання не має можливості, просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згодна. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачка позов визнала в повному обсязі, на примирення не згодна на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 14.08.2007 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюбу у виконавчому комітеті Кам'янецькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.5/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: сина, [PERSON], [INFO] (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER]); дочку, [PERSON] [INFO] (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER]) /а.с.7,8/. З довідки Кам'янецької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області №1823 від 27.11.2017 року вбачається, що позивач проживає окремо від відповідачки та дітей /а.с.9/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов'язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі чоловіка (позивача у справі) та жінки (відповідачки у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права та права малолітніх дітей, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved