Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року у справі №201/504/18 з ј до ⅙ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року у справі №201/504/18 було вирішено стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з 17 січня 2018 року. Позивач вказує, що аліменти сплачує регулярно, оскільки дбає про свою дитину та піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а також приймає участь у вихованні сина. Проте, у другому шлюбі, який позивач уклав 10 червня 2017 року з [PERSON] , у позивача народився син [PERSON] , [INFO] . З народженням другої дитини, яка також потребує належного матеріального забезпечення, сплата аліментів у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, є непомірною для позивача. Вважає, що визначений за вищезгаданим рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст. 192 СК України з наступних підстав: судовим наказом Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2020 року у справі №201/1735/20 на позивача покладено обов`язок виплачувати аліменти на утримання другої його дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки щомісячного заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви; [PERSON] знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до 3-х років; допомога непрацюючим батькам з мінімальним розміром пенсії. Враховуючи викладене, матеріальний та сімейний стан позивача змінився, а тому позивач звернувся із заявою про зменшення розміру аліментів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. 18 січня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи стягнення з 17 січня 2018 року (а.с.5). 11 січня 2018 року у позивача від шлюбу з [PERSON] народилася дитина [PERSON] (а.с.7, 8). 04 березня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи стягнення з 19 лютого 2020 року (а.с.10). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє\~від обов`язків\~щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і\~матеріальний стан, оскільки, у тому числі, народилася ще одна дитина від іншого шлюбу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме\~народження [INFO] дитини [PERSON] ,\~не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того,\~батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідно до\~судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року\~по справі №201/504/18 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню\~дитину [PERSON] , [INFO] ,\~без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини\~ [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Будь-яких належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, окрім доказів щодо народження у позивача ще однієї дитини та стягнення з нього на її утримання аліментів, суду не надано. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що\~позивач\~не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених\~судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року, то йому у позові слід відмовити. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час розгляду даної справи судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed