Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовуючи вказав, що 03.01.2014 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір строкової позики, згідно якого позивач надала відповідачу грошові кошти у сумі 5000 дол. США строком до 01.06.2014 р., про що відповідач [PERSON] надав розписку про своєчасне повернення боргу. Одержані кошти відповідач [PERSON] витратив на власні потреби та визначений термін - 01.06.2014 р. борг не повернув. Як вказує позивач, на її неодноразові звернення про повернення боргу відповідач [PERSON] не відповідав і на контакт не виходив, що примусило позивача звернутись із заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про порушення кримінального провадження у зв'язку з шахрайськими діями відповідача [PERSON] Постановою слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.04.2015 р. з посиланням на вимоги ст. 110, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України було 21.03.2015 р. закрито у зв'язку із встановленням відсутності в діяннях відповідача складу кримінального правопорушення. При цьому у березні 2015 р. позивач звернувся СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про шахрайські дії відповідача [PERSON] та із відкриттям досудового слідства відносно відповідача [PERSON] за ч, 2 ст. 190 КК України. 01.04.2015 р. позивач отримала повідомлення від слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві для проведення досудового розслідування. 01.04.2015 року позивач отримала повідомлення від слідчого СВ-4 ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100100003256 відомості, викладені у її заяві та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, але копію постанови слідчого про відкриття досудового слідства, визнання позивача потерпілою та цивільним позивачем не одержала, не зважаючи на мої неодноразові звернення з цих питань до слідчого відділу. Як вказано у позові, 15.06.2015 р. позивач із скаргами на бездіяльність СВ звернулась до прокуратури Шевченківського району м. Києва, та Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, але заступник прокурора Шевченківського району м. Києва листом від 22.06.2015 р. пере направив скаргу на розгляд начальнику Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а заступник начальника СВ ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві листом від 23.06.2015 № 59/К-3617 (як вказує позивач) відмовив в задоволенні скарги. Ухвалою слідчого судді Шевченківського р/с м. Києва від 05.08.2015 р. скаргу позивача було задоволено і постанову від 26.04.2015 р. про закриття кримінального провадження № 12015100100003265 від 21.03.2015 р. було скасовано, а справу передано до слідчого відділу для проведення досудового слідства. Зі слів позивача, досудове слідство не було проведено, і постановою слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05.10.2015 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 12015100100003265 від 21.03.2015 р. було закрито у зв'язку із встановленням відсутності в діяннях відповідача складу кримінального злочину. Як вказує позивач, починаючи з березня 2015 р. після її звернень до органу міліції відповідач [PERSON], визнавав наявність боргу в сумі 5000 дол. США та повернув позивачу 400 дол. США, а іншу суму так не повернув. Тому позивач просить суд стягнути на свою користь із відповідача 4600 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 112700 грн., моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн. зважаючи на грубе порушення домовленостей, тяганину із правоохоронними органами та судовий збір. У судовому засіданні позивач позов підтримав у сумі 4500 дол. США, але із еквівалентом 112700 грн., що стосуються 4600 дол. США, а в іншому залишила без змін. Відповідач [PERSON] у судове засідання так і не з'явився, належним чином був повідомлений. При цьому представником відповідач даний позов було визнано частково у сумі 4500 дол. США, так як 20.04.2016 р. відповідач сплатив 100 дол. США позивачу, а у іншому просила суд відмовити, так як позовні вимоги є необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ст. 1046 ЦК України «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками». Згідно до ст. 1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний іншою стороною. Як з'ясовано судом, 03.01.2014 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір строкової позики, згідно якого позивач надала відповідачу грошові кошти у сумі 5000 дол. США строком до 01.06.2014 р., про що відповідач [PERSON] надав розписку про своєчасне повернення боргу. Одержані кошти відповідач [PERSON] витратив на власні потреби та визначений термін - 01.06.2014 р. борг не повернув. У зв'язку із цим позивач звернулась із заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про порушення кримінального провадження у зв'язку з шахрайськими діями відповідача [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.04.2015 р. з посиланням на вимоги ст. 110, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України було 21.03.2015 р. закрито у зв'язку із встановленням відсутності в діяннях відповідача складу кримінального правопорушення. При цьому у березні 2015 р. позивач звернувся СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про шахрайські дії відповідача [PERSON] та із відкриттям досудового слідства відносно відповідача [PERSON] за ч, 2 ст. 190 КК України. Як з'ясував суд, 01.04.2015 р. позивач отримала повідомлення від слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві для проведення досудового розслідування. 01.04.2015 року позивач отримала повідомлення від слідчого СВ-4 ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100100003256 відомості, викладені у її заяві та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, але копію постанови слідчого про відкриття досудового слідства, визнання позивача потерпілою та цивільним позивачем не одержала, не зважаючи на мої неодноразові звернення з цих питань до слідчого відділу. Як вказано у позові, 15.06.2015 р. позивач із скаргами на бездіяльність СВ звернулась до прокуратури Шевченківського району м. Києва, та Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, але заступник прокурора Шевченківського району м. Києва листом від 22.06.2015 р. пере направив скаргу на розгляд начальнику Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а заступник начальника СВ ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві листом від 23.06.2015 № 59/К-3617 (як вказує позивач) відмовив в задоволенні скарги. Ухвалою слідчого судді Шевченківського р/с м. Києва від 05.08.2015 р. скаргу позивача [PERSON] було задоволено і постанову від 26.04.2015 р. про закриття кримінального провадження № 12015100100003265 від 21.03.2015 р. було скасовано, а справу передано до слідчого відділу для проведення досудового слідства. Як стало відомо позивачу, постановою слідчого СВ 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05.10.2015 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 12015100100003265 від 21.03.2015 р. було закрито у зв'язку із встановленням відсутності в діяннях відповідача складу кримінального злочину. У відповідності до ст. 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як з'ясовано судом, відповідач [PERSON] станом на момент подання позову із березня 2015 р. по квітень 2016 р. повернув позивачу лише 500 дол. США, тобто званим залишається заборгованість у сумі 4500 дол. США, що по курсу НБУ складає 114165 грн. Тому суд вважає, що за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 114165 грн. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, враховуючи факт заподіяння позивачу шкоди здоров'ю, характер та обсяг страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду на суму 3000 грн., так як вважає, що розмір завданої моральної шкоди позивачем було завищено. Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial