Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Прокуратури міста Києва, в якому просить звільнити майно з-під арешту, а саме: квартиру [ADDRESS]; автомобіль ВМV Х5, чорного кольору, 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER]; автомобіль ВМV Х3, сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; земельну ділянку розміром 0,0598 га за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку розміром 0,2602 га за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку розміром 0,1679 га, за адресою: [ADDRESS]. Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна обтяження - арешт на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.03.2012 року слідчим Київської транспортної прокуратури Цилюрик O.A. в рамках кримінальної справи № 49/2982 була винесена постанова про накладення арешту на його майно. 24 лютого 2012 року слідчим Київської транспортної прокуратури Андрієвською О.В. було винесено постанову про закриття кримінальної справи в порядку ст. 6 п.2 КПК України (в редакції 1960 року), проте питання про зняття арешту з його майна вирішено не було. З метою звільнення вищевказаного майна з-під арешту він звернувся до суду з даним позовом . В судовому засіданні представник позивача позові вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача прокуратури м. Києва проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що відсутні докази того, що майно на яке накладено арешт належить саме позивачу. Представник відповідача Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України є неналежним відповідачем, оскільки прийняття рішень про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі прав відноситься до компетенції державного реєстратора органу державної реєстрації прав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою слідчого Київської транспортної прокуратури Андрієвської О.В. від 24.02.2012 року закрито кримінальну справу № 49-2982, в частині, що порушена щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину. 05.09.2012 року прокуратурою м. Києва на звернення представника позивача [PERSON], щодо зняття арешту з майна у кримінальній справі № 49-2982 надано відповідь за № 08/3-49-2982, про те, що 24.02.2012 року винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно [PERSON], що тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей та поновлення майнових прав. Для поновлення прав щодо яких в ході досудового слідства встановлювались обмеження необхідно звернутись з належним чином завіреною копією постанови слідчого від 24.02.2012 року до органів, які згідно чинного законодавства, наділені повноваженнями на зняття відповідних обмежень. Аналогічні відповіді були надані лінійним відділом на станції Київ-Пасажирський УМВС України на ПЗЗ МВС України 15.05.2013 р. № 6/4541, 30.07.2013 р. № 6/7810. Згідно з ч.1 ст. 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном і може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням передбачених цивільним законодавством заходів захисту, до яких віднесено припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, позивачем не були надані у порядку ст.ст.57-59 ЦПК України докази щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS]; автомобіль ВМV Х5, чорного кольору, 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER]; автомобіль ВМV Х3, сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; земельну ділянку розміром 0,0598 га за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку розміром 0,2602 га за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку розміром 0,1679 га, за адресою: [ADDRESS], оскільки постанова слідчого Київської транспортної прокуратури Цилюрик O.A. від 10.03.2012 року якою було накладено арешт на вищевказане майно в матеріалах справи відсутня. Також в матеріалах справи не міститься доказів, того що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності. Отже, [PERSON] всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Відповідно до п.1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011 р. № 703, органи державної реєстрації прав - структурні підрозділи територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру. Згідно ч.ч.2, 3 ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав. Адміністратором Державного реєстру прав є державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України, здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав та відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Державному реєстрі прав. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вищевказаного закону, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав приймає Державний реєстратор. Крім цього, згідно п. 9 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Таким чином, ДП «Інформаційний центр» МЮ України є адміністратором Державного реєстру прав, а відтак неналежним відповідачем, що є безумовною і самостійною підставою для відмовив задоволені позову. За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed