Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного Управління національної поліції в Чернігівській області № 163 о/с від 08.06.2018 року про звільнення та поновити його на посаді водія автотранспортних засобів відділення забезпечення автотранспортом центру обслуговування підрозділів ГУНП. Мотивує вимоги тим, що наказом ГУНП в Чернігівській області № 163 о/с від 08.06.2018 його було звільнено з посади водія автотранспортних засобів відділення забезпечення автотранспортом центру обслуговування підрозділів ГУНП за п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані. Підставою для звільнення в наказі зазначена доповідна записка Сахно І.І. від 08.06.2018. З наказом та підставою звільнення категорично не погоджується, вважає його незаконним, зазначену підставу для звільнення необґрунтованою та надуманою, оскільки дані факти не відповідають дійсності. Зазначає, що відповідно до постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова № 751/3939/18 від 11.09.2018 було закрито провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв»язку із спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає, що, відповідачем належним чином не доведено факт появи на роботі позивача в нетверезому стані, оскільки будь-які підтверджуючі докази чи документи відсутні. Також, в порушення ст. 149 КЗпП України він не надавав жодних пояснень. В наказі він свій підпис не ставив, а отримав його поштою з повідомленням забрати свою трудову книжку. Просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, а саме знаходився на лікарняному, що підтверджується консультаційним висновком КЛПЗ «Чернігівський обласний онкологічний диспансер» від 07.08.2018 та тривалість розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова винесена 11.09.2018. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.11.2018 було відкрито провадження та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 22.11.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначають, що 08.06.2018 до ГУНП в Чернігівській області надійшла інформація про те, що 08.06.2018 о 01 год. 39 хв. поліцейськими УПП в Чернігівській області складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно водія ВЗА ЦОП ГУНП в Чернігівській області [PERSON], який 08.06.2018 о 01 год. 16 хв. у м. Чернігові по вул. Музична, 1 керував службовим автомобілем «TOYOTA CAMRI» з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від продуття приладу Драгер та проходження огляду у лікарні у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків. Про вказаний факт керівнику ГУНП в Чернігівській області було зроблено доповідь шляхом подання доповідної записки т.в.о. начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції Сахно І.І. На виконання вимог ст. 149 КЗпП України у [PERSON] було відібрано пояснення, в яких він зазначив, що 07.06.2018 він керуючи службовим автомобілем «TOYOTA CAMRI» біля 20-00 год. через технічну несправність зупинився по вул. Толстого в м. Чернігові та проводив самостійно ремонт автомобіля, закінчивши близько 01-00 год. 08.06.2018 почав рухатись до ВЗА ЦОП ГУНП в Чернігівській області для постановки автомобіля за місцем стоянки, після чого був зупинений працівниками поліції. При обранні виду стягнення було прийнято до уваги характер проступку, його наслідки та прийнято рішення про звільнення позивача з роботи 11.06.2018 за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України шляхом видання наказу від 08.06.2018 №163 о/с. Про прийняте рішення позивача було повідомлено у день звільнення шляхом надсилання листа від 11.06.2018 та запропоновано прибути до управління для отримання трудової книжки. Тому, звільнення позивача відбулося в порядку та в спосіб, визначений законом, що підтверджується наявними матеріалами та поясненнями (а.с.29-31). У судове засідання позивач, представники позивача не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, доказів на підтвердження поважності неявки до суду не надано, тому суд визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, клопотань про відкладення не надходило. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів відділення забезпечення автотранспортом центру обслуговування підрозділів ГУНП в Чернігівській області. Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №149720 від 08.06.2018 року, який було складено інспектором взводу № 2 роти № 4 БУПП в Чернігівській області Черневською А.О. 08.06.2018 о 01 год. 16 хв. в м. Чернігові по вул. Музична, 1 водій [PERSON] керував автомобілем TOYOTA CAMRI, д.н.з. СВ [NUMBER], [NUMBER], з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від продуття приладу Драгер та медичного огляду в лікарні у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується (а.с.26). Згідно постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.09.2018 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.6-7). Доповідною запискою т.в.о. начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції Сахно І.І. було повідомлено керівника ГУНП в Чернігівській області про складення відносно водія відділення забезпечення автотранспортом ЦОП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП про керування транспортним засобом 08.06.2018 близько 01 год. 36 хв. в стані алкогольного сп»яніння та про порушення трудового законодавства. Запропоновано звільнити його за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.33). Як вбачається з копії пояснень [PERSON] від 08.06.2018, він 07.06.2018 керуючи службовим автомобілем «TOYOTA CAMRI» біля 20-00 год. через технічну несправність зупинився по вул. Толстого в м. Чернігові та проводив самостійно ремонт автомобіля, закінчивши близько 01-00 год. 08.06.2018 почав рухатись до ВЗА ЦОП ГУНП в Чернігівській області для постановки автомобіля за місцем стоянки. Приблизно о 01-16 год. по вул. Музичній в м. Чернігові був зупинений працівниками поліції, які в процесі спілкування повідомили, що він, начебто, знаходиться у стані алкогольного сп'яніння і вони будуть складати протокол. Він не пам'ятає, що йому пропонували проходити медичне обстеження, оскільки був дуже виснаженим після ремонту автомобіля. Після складання протоколу він поїхав і пройшов медичне обстеження, згідно якого був тверезий, а потім поставив автомобіль на місце стоянки (а.с.28). Відповідно до витягу з наказу т.в.о. начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області від 08.06.2018 № 163 о/с [PERSON], водія автотранспортних засобів відділення забезпечення автотранспортом центру обслуговування підрозділів ГУНП в Чернігівській області, 11.06.2018 року було звільнено за п. 7 ст. 40 КЗпП України (за появу на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння). Підстава: доповідна записка Сахно І.І. від 08.06.2018 року (а.с. 27). Листом від 11.06.2018 року за № 1825/124/20-2018 [PERSON] повідомлено, що 11.06.2018 року згідно наказу ГУНП в Чернігівській області від 08.06.2018 року № 163 о/с його звільнено з роботи в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано прибути до управління кадрового забезпечення для отримання трудової книжки та інших документів та надіслано витяг з наказу про звільнення (а.с.25). Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова ВСУ № 9) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звiльненi з роботи працiвники за появу на роботi у нетверезому станi, у станi наркотичного або токсичного сп'янiння в будь-який час робочого дня, незалежно вiд того, чи були вони вiдстороненi вiд роботи, чи продовжували виконувати трудовi обовязки. Факт появи на роботі в нетверезому стані чи стані наркотичного сп'яніння може бути підтверджений, як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що відповідач не надав суду доказів щодо факту появи позивача на роботі в нетверезому стані. Не надано доказів проведення медичного огляду працівника на стан алкогольного чи іншого сп»яніння та підтвердження такого стану відповідним медичним висновком. Посилання на складення адміністративного протоколу на [PERSON] про керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп»яніння, не може бути беззаперечним доказом появи позивача на роботі в нетверезому стані, оскільки відповідачем не доведено, що [PERSON] станом на 1 год. 16 хв. 08.06.2018 виконував трудові обов»язки. Суд вважає, що відповідачем не дотримані вимоги чинного законодавства щодо звільнення позивача із займаної посади. Проте, суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду визначений ст.. 233 КЗпП України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звернення або з дня видачі трудової книжки. Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», роз'яснив, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Як зазначено позивачем у позовній заяві та підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошти» наказ № 163 о/с від 08.06.2018 року, яким його було звільнено, він отримав поштою 21.06.2018 року (а.с.40). Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Строки, встановлені ст. 233 КЗпП України, можуть бути поновлені лише при наявності поважних причин. При цьому, поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які можна вважати поважними. Судом встановлено, і ці обставини визнані сторонами, що про своє звільнення позивач дізнався 21.06.2018 року. Отже, саме з цього дня у позивача виникло право на звернення до суду, якщо він вважав своє звільнення незаконним. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що в цей період він знаходився на лікарняному, що підтверджується консультаційним висновком КЛПЗ «Чернігівський обласний онкологічний диспансер» від 07.08.2018 року. Суд вважає, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки саме з 22.06.2018 року для позивача [PERSON] розпочався місячний строк, передбачений положеннями ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з даним позовом, який ним було пропущено, оскільки такий строк закінчився 23.07.2018 року. Звернення за консультацією позивача до КЛПЗ «Чернігівський обласний онкологічний диспансер» відбулось 07.08.2018 року, тобто після пропуску строку. Суд не розцінює як поважну причину пропуску строку звернення до суду, тривалий розгляд судом справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], оскільки такий розгляд не є перешкодою для звернення позивача до суду з позовом про вирішення трудового спору. Отже, позивачем не надано доказів, що після звільнення у нього існували обставини, які перешкоджали для своєчасного звернення з позовом до суду, а тому підстави для поновлення такого строку - відсутні. З урахуванням зазначених правових норм та вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що позов про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі було подано позивачем до суду 22.10.2018 року більше ніж через чотири місяці після звільнення, що є підставою для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду та відповідно підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed