Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби у Львівській області, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути за\~рахунок Державного\~бюджету (державні\~органи \~Львівська митниця\~ДФС України,\~Державна казначейська\~служба України)\~на користь\~ [PERSON] \~( [PERSON] )\~матеріальну шкоду\~в сумі\~672549\~гривень,\~в рахунок\~відшкодування моральної\~шкоди 50000\~грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 25.09.2017\~року Львівською\~митницею ДФС\~в особі\~заступника начальника\~Львівської митниці\~ДФС було\~розглянуто матеріали\~справи про\~порушення митних\~правил,\~розпочатої 17\~серпня 2017\~року за\~ознаками вчинення\~громадянином Німеччини\~ [PERSON] \~( [PERSON] )\~ надалі\~позивачем,\~правопорушення передбаченого\~ч.3\~ст.481\~Митного кодексу\~України.\~В результаті\~чого винесено\~постанову №\~4175/20900/17\~від 25.09.2017\~р.,\~якою громадянина\~Німеччини [PERSON] \~було визнано\~винним та\~притягнуто до\~адміністративної відповідальності\~на підставі\~ч.3\~ст.481\~Митного кодексу\~України та\~накладено штраф\~у розмірі\~17000\~гривень.\~Постановою Галицького\~районного суду\~м.\~Львова від\~10.11.2017\~року у\~справі №\~461/7109/17\~скасовано постанову\~Львівської митниці\~ДФС у\~справі про\~порушення митних\~правил №4175/20900/17\~від 25.09.2017\~року про\~накладення на\~позивача адміністративного\~стягнення у\~вигляді штрафу\~в розмірі\~17000\~грн.\~У відповідності\~до розрахунку\~позивачем було\~витрачено 4734,11\~Євро на\~одну поїздку,\~а всього\~таких поїздок\~було здійснено\~п`ять,\~і всі\~вони були\~пов`язані\~з судовою\~справою та\~процесом захисту\~інтересів позивача.\~Відтак позивачем\~було здійснено\~витрат на\~загальну суму\~23670,55\~Євро,\~що становить\~за курсом\~НБУ України\~станом на\~20.12.2018\~року 655574 гривень.\~Крім цього\~позивачем було\~понесено витрати\~на переклад\~з української\~мови на\~німецьку листів\~та документів,\~які надходили\~на адресу\~позивача з\~України.\~Дані витрати\~склали 600\~Євро,\~у відповідності\~до ставок,\~що зазначені\~у параграфі\~11\~-\~законодавства ФРН,\~а саме\~«Закону про\~винагороду експертів,\~усних і\~письмових перекладачів,\~а також\~винагороду непрофесійних\~суддів,\~що виконують\~функції судової\~влади,\~свідків і\~третіх осіб»,\~що становить\~за курсом\~НБУ України\~станом на\~20.12.2018\~року 16620 гривень.\~Витрати за\~послуги перекладу\~з німецької\~мови на\~українську при\~підготовці позовної\~заяви на\~суму 355 гривень. Окрім того, позивач зазначає, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що зусилля скеровані на відновлення своїх порушених прав позначились на його нервовому здоров`ї, спричинили суттєві турботи і витрати, а також порушили звичайний ритм життя. Вважає, що відповідач, Львівська митниця ДФС, нанесла позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50000 грн. Просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. 04.02.2019 року відповідачем, Державною казначейською службою України, подано відзив на позовну заяву. Зокрема зазначено, що він не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Просить відмовити у задоволенні позову. 05.02.2019 року відповідачем, Львівською митницею ДФС, подано відзив на позовну заяву. Зокрема зазначено, що станом на 31.01.2019 року постанова Галицького районного суду міста Львова від 10.11.2017 року № 461/7109/17 на адресу Львівської митниці ДФС не надходила. У разі надходження постанови Галицького районного суду міста Львова у справі № 461/7109/17, вона буде оскаржена у встановленому законом порядку. Позер [PERSON] не наведено причинно-наслідкового зв`язку між діями митниці та моральними стражданнями. Не надано жодних доказів «цькуванню працівниками митниці, які погрожували йому арештом, затриманням». Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, які б були спричинені діями чи бездіяльністю посадових осіб Львівської митниці ДФС. Щодо відшкодування матеріальної шкоди зазначає, що додатки, долучені позивачем до позову, не містять інформацію щодо предмету доказування, аж ніяк не підтверджують заподіяння [PERSON] відповідачем матеріальної шкоди у зв`язку із вчиненням протиправних дій щодо них в розмірі, який він просить стягнути з Львівської митниці ДФС. До позовної заяви позивач долучає нотаріальний звіт Мартіна Зейкеля щодо витрат позивача, однак немає жодних підтверджень, чого саме стосувалися ці витрати. Доказів, що поїздки пов`язані із захистом інтересів позивача в суді не надано. Просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 05.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Представник відповідача, Львівської митниці ДФС, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача, Державної казначейської служби України, у судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 17.08.2017 року о 16.30 год. в зону митного контролю поста «Краківець» Львівської митниці ДФС, у напрямку з Республіки Польща до України в`їхав автомобіль марки «Мерседес-Бенц», модель «Спринтер», p.н. [NUMBER] під керуванням громадянина Німеччини [PERSON] , та у якому у якості пасажира перебував громадянин Німеччини [PERSON] . В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та осіб які в ньому переміщувались, в АСМО «Інспектор-2006», та ЄАІС ДМС України виявилось, що громадянин Німеччини [PERSON] 20.06.2015 року о 11:12 год. користуючись правами нерезидента та обравши смуту «зелений коридор» ввіз на територію України через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС в митному режимі «тимчасове ввезення до одного року» автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Pagero», р.н. [NUMBER] VIN [NUMBER] (країна реєстрації Німеччина). Згідно даних програмно інформаційного комплексу «Інспектор -2006» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (САІС), транспортний засіб «Mitsubishi», модель «Pagero», р.н. [NUMBER] з митної території України, станом на 17.08.2017 року громадянином Німеччини [PERSON] не вивозився, та у інший митний режим згідно законодавства України не поміщений. По даному факту невивезення транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Pagero», р.н. [NUMBER] з митної території України станом на 17.08.2017 року громадянином Німеччини Позер [PERSON] - Львівською митницею ДФС було складено протокол про порушення митних правил та винесено постанову від 25.09.2017 року № 4175/20900/17, якою останнього притягнуто до відповідальності за порушення митних правил за ч.3 ст.481 МК України, накладено стягнення у розмірі 17000 грн. [PERSON] оскаржив постанову про порушення митних правил Львівської митниці ДФС від 25.09.2017 року № 4175/20900/17 до Галицького районного суду міста Львова. Постановою Галицького районного суду міста Львова від 10.11.2017 року у справі № 461/7109/17 задоволено адміністративний позов [PERSON] . Скасовано постанову Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 4175/20900/17 від 25.09.2017 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Постанова набрала законної сили 20.11.2017 року. Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його знайомим. Була необхідність їздити до України. Ця ситуація виникла з того, що кожного разу від 4 до 10 годин він чекав на кордоні. Були випадки, коли до 10 год. чекали на кордоні. Робочий день в Німеччині складає 7 годин. У нього 2 вантажні машини. [PERSON] є зареєстрованим водієм вантажівок, тому не має права їздити більше 10 годин в день та не може в день проїжджати понад 800 км. Відстань розраховано, оскільки він їздив в м. Чернівці до родини, оскільки не розмовляє на достатньому рівні українською мовою. Був вимушений звернутися за допомогою до знайомих та родичів, щоб скористатися правовою допомогою. Не міг довіритися будь-якому адвокату. Зазначив, що в м. Чернівцях знайшли адвоката, який для них нічого не зробив. Тоді прийшли з суду до [PERSON] документи. [PERSON] ще більше злякався. Розібратись з документами на українській мові було важко. Перекладач коштує в Німеччині дуже дорого. [PERSON] злякався, тому що на кордоні митники сказали, що йому погрожує 7 років тюрми. Позивач просив його знайти адвоката. Знайшли іншого адвоката. Оскарження рішення суду обмежене по часу. За порадою адвоката зібрали всі необхідні документи, вирішили їх засвідчити в Німеччині. Засвідчили їх в такий спосіб. Потім йому знову необхідно було їхати в Україну, в м.Чернівці. У суді вони з адвокатом виграли. В Шегині він сплачував дорожній збір. Це було дуже дорого. Він сам їздив в Україну без вантажів. Так виникла ця сума. Стверджує, що йому потрібно 2-3 дні в кожну сторону їхати. Були витрачені грошові кошти на пальне, на дорожні збори, на використання шин. Він не вигадував ці суми. Їх можна перевірити. В Німеччині вони визнаються в якості доказів. Свідок повинен був харчуватись та ночувати. Ці суми взяті з міжнародного каталогу. Він займався справами позивача, оскільки він боявся, йому погрожували в`язницею. Він працює з [PERSON] , був в багатьох державах. Однак з ним ніколи так не поводилися як на українській митниці у 2017 році. У нього ніколи не було жодних проблем з законодавством. Стверджує, що на нього з [PERSON] тиснули, щоб вони підписали протокол. Всі витрати поніс [PERSON] , однак через свідка ( [PERSON] ). Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Додатки, долучені позивачем до позову не містять інформацію щодо предмету доказування, не підтверджують заподіяння йому відповідачем матеріальної шкоди у зв`язку із вчиненням протиправних дій Львівською митницею ДФС. До позовної заяви [PERSON] долучає нотаріальний звіт Мартіна Зейкеля щодо витрат позивача, однак такий немає підтверджень, чого саме стосувалися ці витрати. Згідно договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній має надавати адвокатські послуги, однак до позовної заяви не долучено жодного доказу, що він має право займатися адвокатською діяльністю. У свою чергу з постанови Галицького районного суду міста Львова від 10.11.2017 року № 461/7109/17 вбачається, що представником позивача був [PERSON] , який зазначений як адвокат представник позивача у вказаній справі. Хольгер Бауер, в якості адвоката не представляв інтереси позивача у справі про порушення митних правил, постанова по якій була винесена Галицьким районним судом міста Львова у справі № 461/7109/17. Окрім того,\~згідно витягу\~із баз\~даних Львівської\~митниці ДФС\~Хольгер Бауер на\~своєму приватному\~мікроавтобусі,\~VW\~Crafterлише двічі перетинав митний кордон України (в`їзд в Україну) з моменту винесення постанови про порушення митних правил Львівської митниці ДФС від 25.09.2017 року № 4175/20900/17 і до винесення постанови Галицьким районним судом міста Львова у справі № 461/7109/17. Ці в`їзди на митну територію України були здійснені 20.09.2017 року та 17.10.2017 року. В позовній заяві позивач вказує на те, що позивачем було витрачено 4734,11 Євро на одну поїздку, а всього таких поїздок було здійснено п`ять, і всі вони були пов`язані із судовою справою та процесом захисту інтересів позивача. Однак, суд зазначає, що належних та допустимих доказів того, що кожна із вказаних поїздок пов`язана із захистом інтересів [PERSON] в суді, позивачем не надано. Суд також звертає увагу на те, що на момент винесення постанови Галицьким районним судом міста Львова від 10.11.2017 року у справі № 461/7109/17 [PERSON] не перебував в Україні. Як видно з витягу із баз даних Львівської митниці ДФС він в`їхав на територію України 11.11.2017 року. Також з таких витягів вбачається, що [PERSON] неодноразово перетинав кордон на в`їзд та виїзд з України. Більшість перетинів митного кордону України він здійснював смугою руху «червоний коридор». У своїй позовній заяві позивач просить відшкодувати вартість 5 поїздок з Карлсдорфа до м. Чернівці. Відстань в обидві сторони позивачем розрахована як 2898 км. Однак, розгляд справи про порушення митних правил відбувалося в Галицькому районному суді міста Львова. Належних та допустимих доказів того, що вказані поїздки здійснювалися до м.Львова суду не надано. Жодного чеку, який свідчив би про поїздки в Україну та те, що були витрати понесені на пальне - не долучено до матеріалів справи. До позовної заяви додано «автомобільні витрати, на весну/літо 2018», як доказ споживання палива. Проте дані «автомобільні витрати, на весну/літо 2018» суд не приймає до уваги, оскільки такі належать до автомобіля «Mercedes Sprinter Kombi», а згідно договору поїздки здійснювалися «VW Crafter». Хольгер Бауер, згідно договору, отримав від позивача 4734,11 євро - це кошти на проживання та харчування. Однак, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу витрат [PERSON] на проживання та харчування. Не є належним доказом у даній справі і «поточні ставки на закордонні відрядження дійсні з 01.01.2018», які долучено до позову, оскільки судовий розгляд справи про порушення митних правил відбувався у 2017 році. [PERSON] також зазначає про витрати здійснені на переклад з української мови на німецьку листів на суму 600 євро, про що долучає як доказ квитанцію. Однак, суд зазначає, що з даної квитанції не вбачається, що це за листи і чи мали вони якесь відношення до слухання судової справи № 461/7109/17. Тому, суд вважає, що ця квитанція не є належним та допустимим доказом у даній справі. Відповідно до ст.22 ЦК України особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками\~є: 1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2)\~доходи,\~які особа\~могла б\~реально одержати\~за звичайних\~обставин,\~якби її\~право не\~було порушене\~(упущена\~вигода). Збитки\~відшкодовуються у\~повному обсязі,\~якщо договором\~або законом\~не передбачено\~відшкодування у\~меншому або\~більшому розмірі. Якщо\~особа,\~яка порушила\~право,\~одержала у\~зв`язку\~з цим\~доходи,\~то розмір\~упущеної вигоди,\~що має\~відшкодовуватися особі,\~право якої\~порушено,\~не може\~бути меншим\~від доходів,\~одержаних особою,\~яка порушила\~право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно зі статтею 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 1173 ЦПК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За змістом статті 1174\~ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] завдано матеріальну шкоду на суму 672549 грн. Тому суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача Львівської митниці ДФС майнової шкоди. Відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є наявність таких елементів: 1.наявність шкоди; 2.протиправність діяння її заподіювача; 3.наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4.наявність вини заподіювача. Відсутність одного з зазначених елементів виключає можливість покладення відповідальності на суб`єкта. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавача шкоди. Суд також звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що у постанові Галицького районного суду м. Львова у справі від 10.11.2017 року № 461/7109/17 судом не визнано протиправних дій Львівської митниці ДФС, а саме протиправних дій щодо складення протоколу про порушення митних правил та/або дій пов`язаних із винесенням постанови митниці про накладення адміністративного стягнення. Суд зазначає, що ні протиправності дій, ні вини відповідача Львівської митниці ДФС як обов`язкових елементів для можливості відшкодування шкоди судовим рішенням не встановлено. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Львівської митниці Державної фіскальної служби у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed