Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості у розмірі 1158,50 доларів США, що за курсом 27,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 грудня 2017 року складає 32287,40 грн. за кредитним договором №DN80FI00000183 від 30 жовтня 2007 року та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 30 жовтня 2007 року сторони уклали кредитний договір №DN80FI00000183. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 24263 долара США на термін до 29 жовтня 2037 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановленими кредитним договором, а у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 19 грудня 2017 року має заборгованість у розмірі 23380 доларів США. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 22285,21 доларів США, а тому, з урахуванням вказаного рішення суду, на думку заборгованість відповідача перед позивачем становить 1158,50 доларів США. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року цивільну справу прийнято до провадження судді Книш А.В. та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 26 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки вимоги банку є недійсними у зв`язку із добровільною реалізацією предмету іпотеки, яким забезпечувалось виконання кредитного договору та після проведення власно створених торгів переможцем було сплачено кошти за купівлю квартири та видано лист про припинення кредитного договору, іпотеки, заборон відчуження предмету іпотеки. Вважає, що неможливо встановити на підставі наданих банком доказів, чи були зараховані на погашення заборгованості кошти за продаж предмету іпотеки, а банк навмисно приховує даний факт. Крім того, зазначає, що банком не надано доказів видачі визначених договором коштів, а саме кошти у розмірі 4123 доларів США, які обумовлені п.7.1 кредитного договору як кошти на сплату страхових платежів, оскільки відповідачем такі кошти отримані не були. 29 жовтня 2007 року відповідачем було укладено договір страхування майна №DN80GL60298 із ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» за яким ним сплачено страховий платіж у розмірі 192,85 грн. та договір особистого страхування №DN80LР060299 за яким відповідачем сплачено страховий платіж у розмірі 511,08 грн. Тому, наголошує, що банком не надавалися кошти на сплату страхових платежів. Крім того, зазначає, що ним було отримано кредит у національній валюті гривні, та необхідності отримувати його у іншій валюті у відповідача не було, оскільки продаж нерухомості, на придбання якої отримувались кредитні кошти, проводився за 95950 грн. Також вказує, що з умов договору неможливо ідентифікувати валюту договору та з розрахунку заборгованості не можливо встановити чи було відповідачем сплачено будь-які суми за кредитним договором. Вважає, що після того, як кредитор звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості в повному обсязі, він змінив терміни повернення кредиту та перебіг позовної давності за вимогами позивача сплив 06 жовтня 2013 року. Просить врахувати суд, що позивач хоче стягнути потрійну відповідальність, а неустойка не може вираховуватись в іноземній валюті, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2018 року повернуто відповідачу [PERSON] зустрічну позовну заяву за його позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання частини договору недійсним. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року задоволено частково клопотання представника відповідача [PERSON] та зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» надати наступні документи: -детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору №DN80FI00000183 від 30 жовтня 2007 року, яку банк хоче стягнути, а саме у розмірі 1158,50 доларів США, з обов`язковим зазначенням частин сум з яких вона складається (тіло, пеня, штраф, комісія) та погашених сум позичальником по кредиту, дат їх сплат; -інформацію коли та за яку суму коштів ПАТ КБ «Приват Банк» було продано предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та коли дану суму було зараховано в рахунок погашення кредиту; -завірену належним чином копію кредитної справи сформованої банком по кредитному договору №DN80FI00000183 від 30 жовтня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2019 року відмовлено в заяві представника відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки спір можливо вирішити на підставі наявних в справі доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився,\~надав суду\~заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Макаренко О.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у повному обсязі, подав заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 30 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №DN80FI00000183, на підставі якого відповідач отримав кредит у сумі 24263 доларів США на строк з 30 жовтня 2007 року до 29 жовтня 2037 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83% на місяць на сума залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 6% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,32% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення моніторингу (а.с.12-14). Згідно п.3.1 вказаного кредитного договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 змінної частини даного договору. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 242,66 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2010 року у справі №2-2276, яке набрало законної сили 20 грудня 2010 року, позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №DN80FI00000183 від 30 жовтня 2007 року в сумі 176235,88 грн., а також судовий збір в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду в сумі 120 грн., а всього 178055,88 грн. Згідно даного рішення сума заборгованості складалася з 176 235 грн. 88 коп., що еквівалентом по курсу НБУ становить 22 285, 21 доларів США, із яких, зокрема заборгованість за кредитом складає 19 625,71 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1464,02 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 64,45 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 39,72 доларів США; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору, складають: штраф (фіксована частина) 31,61 доларів США, штраф (процентна складова) 1059,70 доларів США. (а.с.4). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 квітня 2016 року за вих.№E.NK.0.0.0.0/5 адресованого приватному нотаріусу Миколаївської області вбачається, що відповідач виконав умови кредитного договору № DN80FI00000183 від 30 жовтня 2007 року перед банком (а.с.125). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 19 грудня 2017 року, заборгованість відповідача перед банком складає 23380 доларів США, з яких: 17249,88 доларів США загальний залишок заборгованості за тілом кредиту; 2982,66 доларів США загальний залишок заборгованості за процентами; 1289 долар США заборгованість з комісії; 1858,46 доларів США загальна сума нарахованої пені (а.с.5-10). З наведеної суми позивач відрахував суму у розмірі 22285,21 доларів США, яка стягнута рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2010 року, різниця становить 1094,79 доларів США. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1094,79 доларів США та штрафи: 8,97 (фіксована частина) та 54,74 доларів США (процентна складова), що разом становить 1158,50 доларів США, що еквівалентно 32287,40 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, після рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2010 року, яким на користь банку було стягнуто достроково заборгованість по кредитному договору, банк має право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, якщо є для цього законодавчо визначені підстави. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» слід відмовити. Суд враховує заяву представника відповідача про застосування позовної давності, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed