Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Харківський тракторний завод» про зобов'язання вчинити певні дії і просив зобов'язати відповідача видати йому довідку про доходи по формі № 3 за період роботи з 09 серпня 1988 року до 27 жовтня 1988 року по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для пред'явлення до УПФ України в Орджонікідзевському районі м. Харкова і визнати раніше видану йому довідку про доходи № 233 від 02 грудня 2008 року недійсною посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, визнаний інвалідом 2 - ї групи ЧАЕС і віднесений до 1-ї категорії осіб, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до постанови КМУ № 1210 від 23 листопада 2011 року має право на перерахунок пенсії. У зв'язку із розсекречуванням нормативних документів по оплаті праці громадян, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС йому було здійснено перерахунок заробітної плати за період його роботи по ліквідації наслідків аварії та видано довідку № 233 від 02 грудня 2012 року, яку він вважає не дійсною, оскільки він працював в період 09 серпня 1988 року до 27 жовтня 1988 року в зоні № 1 - «[PERSON]», отримав дозу випромінювання 3,846 бер., і оплата праці за цей час повинна була бути йому здійснена за тарифними ставками та посадовими окладами у подвійному розмірі. В судовому засіданні позивач вточнив свої позовні вимоги і просив зобов'язати відповідача видати йому довідку про доходи по формі № 3 за період роботи з 09 серпня 1988 року до 27 жовтня 1988 року по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для пред'явлення до УПФ України в Орджонікідзевському районі м. Харкова на тільки з підвищенням тарифної ставки у два рази, але і з урахуванням висновку проведеної по справі судово - економічної експертизи. Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що позов не визнає і не погоджується з висновком судово - економічної експертизи про необхідність підвищення розміру годинної тарифної ставки позивача мінімум на 35%, тобто у 1,35 рази, у зв'язку з його перебуванням під час участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на території, де щільність забруднення місцевості ізотопами цезію-137 склала від 5 до 15 Ки/на кв. км., оскільки положення даної статті 36 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» не розповсюджується на позивача, так як дана норма передбачає оплату праці особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, після введення в дію цього Закону, на момент перебування позивача на цій території діяли інші нормативно правові акти і, відповідно до ст. 58 Конституції України, дія цього Закону не має зворотної дії в часі і не може бути розповсюджена на позивача, якому розмір заробітної плати було визначено у відповідності до положень абз. 2 п.п. «б» п. 1 Постанови № 1497-378 від 29 грудня 1987 року. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінив надані позивачем докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, визнаний інвалідом 2 - ї групи ЧАЕС і віднесений до 1-ї категорії осіб, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 42065 від 08 серпня 2008 року позивача було призвано на військові збори, під час яких він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період 09 серпня 1988 року до 27 жовтня 1988 року в зоні № 1 - «[PERSON]» і отримав дозу випромінювання 3,846 бер. (а.с. 9). Відповідно до довідки № 233 від 02 грудня 2008 року, виданої ВАТ «Харківський тракторний завод», за час участі позивача у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС йому було проведено нарахування заробітної плати у відповідності до законодавства про оплату праці, діючого на час участі позивача у цих роботах, а саме: до положень абз. 2 п.п. «б» п. 1 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та пільгах для робітників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС і ліквідації наслідків аварії в зоні відселення» № 1497-378 від 29 грудня 1987 року, згідно якого військовозобов'язаним, призваним на збори і безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і в зоні відселення, понад збереженої середньої заробітної плати за основним місцем роботи виплачується тарифна ставка (посадовий оклад) в одинарному розмірі. Суд не може прийняти до уваги і покласти в основу рішення суду висновок судово-економічної експертизи № 3217 від 15 квітня 2014 року про необхідність застосування при проведенні розрахунку заробітної плати позивача за час його участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС положень ст. 36 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХII від 28 лютого 1991 року (в редакції Закону від 28 лютого 1991 року) і необхідність збільшення тарифної ставки позивача у 1,35 рази, оскільки цього нормативно-правового акту на час участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не існувало, його було прийнято пізніше, на теперішній час вже не існує, і, відповідно до положень ст. 58 Конституції України, його положення не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які мали місце до його прийняття. На підставі наведеного суд вважає, що розрахунок заробітної плати позивача за час його участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідачем було проведено правильно, а тому підстави для зобов'язання відповідача видати позивачу нову довідку - відсутні. Оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. 58 Конституції України, Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХII від 28 лютого 1991 року, Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та пільгах для робітників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС і ліквідації наслідків аварії в зоні відселення» № 1497-378 від 29 грудня 1987 року, суд -

Outcome: dismissed