Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує те, що з 25.11.1989 року він працював на КМК «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна, правонаступником якого є ПАТ «АсрелорМіттал Кривий Ріг», та 31.05.1990 року був звільнений згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. 08.03.1989 року під час виконання ним трудових обов`язків, з ним стався нещасний випадок. Висновком МСЕК від 09.10.1997 року йому первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку. Після неодноразових оглядів МСЕК 16.07.2019 року йому встановлено 20% втрати професійної працездатності, в зв`язку з нещасним випадком та визначено потребу в додаткових вимогах медикаментозне лікування, ВМП. Внаслідок нещасного випадку ушкоджено його здоров`я, чим порушено нормальний життєвий ритм, має фізичну біль, необхідне постійне лікування, відчуває моральні переживання. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 160000,00 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою від 27.09.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Прус А.С. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначила, що посилання позивача про порушення та недотримання ПАТ «АМКР» норм Закону України «Про охорону праці», внаслідок чого призвело до нещасного випадку є безпідставним, оскільки вказаний закон був введений в дію лише 24.11.1992 року, тобто після настання нещасного випадку з позивачем. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, Закон України «Про охорону праці» не має зворотної сили і не поширює свою дію на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності. Крім того, у самому Акті про нещасний випадок на виробництві від 08.03.1989 року № 35/4 не вказано коло винних осіб, які винні у настанні нещасного випадку з позивачем. Таким чином, можна зробити висновок, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, не вчинялось і даний нещасний випадок стався, не з вини відповідача. Крім того, зазначила, що різновидом висновку медичних органів, як підстави для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Таким чином, обставини справи щодо спричинення позивачу моральної шкоди повинні доводитися висновками медичних установ та тільки вони є допустимими доказами по справі. Таких висновків позивач не надав, тому факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. Позивачем не доведено у чому проявляється глибина та тривалість моральних страждань, та які незворотні суттєві негативні зміни відбулись в його житті, та як вплинули на його душевний стан. У своєму позові позивач тільки словесно навів свої фізичні страждання, що викликають моральні, однак жодних доказів не надав. Також, позивач пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача відшкодування за заподіяну моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її розміру. Отже, виходячи з аналізу фактичних обставин справи та норм діючого в Україні законодавства вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час працював на підприємстві відповідача (а.с7-10). Актом про нещасний випадок на підприємстві №35/3 від 09.03.1989 року встановлено, що з [PERSON] 08.03.1989 року стався нещасний випадок на комбінаті «Криворіжсталь» (ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»), та комісією визнано випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Причини настання нещасного випадку несправність вантажно-підйомного обладнання (а.с. 11-12). Відповідно до довідки МСЕК від 09.10.1997 року [PERSON] первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, та в подальшому при повторному переогляді відповідно довідок МСЕК від 05.10.1999 року, 28.09.2001 року, 14.11.2002 року, 05.08.2004 року, 31.10.2006 року, 07.10.2008 року, 07.09.2010 року, 14.08.2012 року, 02.09.2014 року, 19.07.2016 року, 18.07.2017 року, також було встановлено повторно 20% втрати професійної працездатності (а.с. 13, 14, 15, 16, 17, 18). Згідно довідки МСЕК від 16.07.2019 року [PERSON] при переогляді повторно також встановлено 20% втрати професійної працездатності строком до 01.08.2022 року, дата наступного переогляду 10.07.2022 року (а.с. 18). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, згідно до п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Таким чином, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі. Крім того, зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із нещасним випадком на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, ступінь професійної працездатності, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 60000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 160000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial