Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, неодноразово уточнивши вимоги якого просить визнати дії відповідача до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», від імені якого діяв в.о. начальника ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON], та [PERSON], щодо видачі попередження та пропозиції на зайняття посади провідного юрисконсульта інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК»Укренерго» з робочим місцем в с. Струмівка Луцького району Волинської області, як частини процедури звільнення, незаконними; визнати дії т.в.о. начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON] щодо видачі подання №01\\08-76 від 12.10.15р., як частини процедури звільнення, незаконними; визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) про припинення трудового договору №187-к від 16.10.15р.; визнати дії відповідача до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», від імені якого діяв в.о. начальника ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON] та відповідача [PERSON], щодо видачі наказу №187-к від 16.10.15р. про припинення трудового договору, незаконними; визнати в.о. начальника ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON] та т.в.о. начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON] винними в незаконному звільненні; покласти обов'язок на винних у незаконному звільненні в.о. начальника ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON] та т.в.о. начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON] покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та визначити частки такого зобов'язання для цих винних осіб; поновити його на посаді начальника юридичного відділу ВП «Держенергонагляд у Західному реї юні» ДП «НЕК «Укренерго» з 20.10.15р. та зобов'язати відповідача до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» перевести його на посаду начальника сектору правового забезпечення інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК»Укренерго»; у випадку відсутності на момент поновлення посади начальника юридичного відділу ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК» Укренерго» зобов'язати відповідача до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» здійснити з 20.10.15р. поновлення та переведення його на посаду начальника сектору правового забезпечення інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК»Укренерго»; зобов'язати відповідача Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» здійснити нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 23.03.2016р. в розмірі 51239 грн. 81 коп., виключивши з нарахованої суми передбачені законодавством податкові та інші обов»язкові платежі в розмірі 10006 грн.69 коп. та стягнути з відповідача в його користь 41\~233 грн. 12 коп.; стягнути з відповідачів виконуючого обов»язки начальника відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» [PERSON], виконуючого обов»язки начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні відокремленого підрозділу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн. в зв'язку із незаконним звільненням та визначити частки такого зобов'язання для відповідачів; зобов»язати відповідача Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та відповідача виконуючого обов»язки начальника відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» [PERSON] здійснити нарахування середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів в розмірі 6111 грн. 17 коп., виключити з нарахованої суми передбачені законодавством податкові та інші обов»язкові платежі в розмірі 1195 грн. 35 коп та стягнути із зазначених відповідачів безпосередню виплату середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів в розмірі 4915 грн. 82 коп. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що працював у відповідача з 11.12.2007 р. по 19.10.2015р р., був звільнений з посади начальника юридичного відділу ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні», у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці, згідно наказу від від 16.10.2015р. №187-к. Вважає вказаний наказ та своє звільнення незаконним оскільки на підприємстві фактично відбулась реорганізація шляхом перетворення одного підрозділу в інший в межах однієї юридичної особи, відтак, мала бути застосована ч.3,4 ст.36 КЗпП про продовження дії трудового договору. Натомість, замість переведення його на посаду начальника сектору правового забезпечення в новоствореному підрозділі йому було незаконно вручено попередження про звільнення та запропоновано посаду юрисконсульта з робочим місцем в с.Струмівка, Луцького району, Волинської області. Крім того, за отриманням згоди на звільнення до проспілкогово комітету із поданням звернувся виконуючий обов»язки начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні відокремленого підрозділу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» [PERSON], а не керівник ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні», однак, профком згоди на його звільнення не надав. Відтак, його було звільнено без згоди профспілкового органу. Крім того, всупереч ст.116 КЗпП при звільненні йому не було виплачено усіх сум належних до виплати, зокрема, премії за 12 робочих днів у жовтні, у зв»язку із чим, відповідно до ст.117 КЗпП стягненню в його користь підлягає середній заробіток за час затримки виплати належної суми, а також оплата вимушеного прогулу. Внаслідок його незаконного звільнення йому завдано і моральної шкоди, оскільки ним було втрачено можливість утримувати сім»ю, було порушено нормальні життєві зв»язки. Грошове відшкодування за завдану моральну шкоду становить 20\~000 грн., які слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Крім того, вважає, що виплаті підлягає також і одноразове заохочення до дня енергетика у відповідності до умов колективного договору, оскільки поновленню на роботі він підлягає з часу звільнення, тобто з 20.10.2015р., а виплата такого заохочення має місце у грудні. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просять позов задоволити. Представники відповідача Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», відповідачі в.о. начальника відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» [PERSON], в.о. начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні відокремленого підрозділу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що жодних порушень трудового законодавства при звільненні позивача не було допущено. Оскільки реорганізація передбачала скорочення чисельності працівників позивач був своєчасно попереджений про наступне скорочення, від запропонованих вакантних посад позивач відмовився. Щодо посади начальника сектору правового забезпечення то така не є ідентичною посаді, яку займав позивач. Його кандидатура, як і кандидатура іншого працівника розглядались на зайняття даної посади, на нараді керівників інспекції у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд», однак, за результатами порівняльної характеристики кандидатів перевагу було надано не позивачу. Подання про надання згоди на звільнення позивача фактично не було розглянуто профспілковим комітетом, оскільки рішення про надання згоди на звільнення, ані відмову у цьому не було прийнято. З огляду на що вважає, що вимоги ст.49-1 КЗпП було дотримано. Оскільки звільнення відбулось із дотриманням вимог законодавства, вважають заявлений позов безпідставним та просять в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу №І12-к від 10.12.07р позивач прийнятий на посаду начальника юридичного відділу відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». (а.с.10). 18.06.2015р. з метою оптимізації структури відокремлених підрозділів з Держенергонагляду у складі ДП НЕК «Укренерго» та посилення управлінської відповідальності відповідачем ДП «НЕК «Укренерго» прийнято наказ №172 про припинення діяльності ряду відокремлених підпрозділів, в т.ч. відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» шляхом закриття та перетворення у структурні підрозділи у складі відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» (а.с.21). З огляду на те, що відповідачем було прийнято наказ про припинення діяльності відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» шляхом його закриття та перетворення в структурний підрозділ ВП «Головдерженергонагляд», суд вважає, що в даному випадку мала місце не ліквідація підрозділу, а реорганізація шляхом перетворення відокремленого підрозділу в інший підрозділ. Як встановлено судом у зв»язку із реорганізацією в структурі ВП «Головдерженергонагляд» було створено інспекцію Держенергонагляду у Західному регіоні ВП «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК «Укренерго» . Як вбачається із попередження від 13.08.2015р. позивач попереджений про наступне скорочення та йому запропоновано посаду провідного юрисконсульта із робочим місцем по вул.Липинського,5 у с.Струмівка, Луцького району, Волинської області, до вказаного попередження також долучено перелік інших вакантних посад ДП «НЕК «Укренерго» (а.с.25). На вказане попередження позивачем надано письмову відповідь у якій висловлено згоду лише на зайняття посади керівника сектора правового забезпечення Інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні, однак, вказана посада останньому не пропонувалась (а.с.27-28). 16.10.2015р. позивача звільнено із посади начальника юридичного відділу реорганізація ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу №187-к (а.с.19). Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Як вбачається із затвердженої 15.12.2014р. організаційної структури ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» чисельність працівників юридичного відділу складала 7 осіб (начальник відділу, заступник начальника відділу та п»ять юрисконсультів), із затвердженої 03.08.2015р. організаційної структури державної інспекції з енергетичного нагляду у Західному регіоні чисельність сектору правового забезпечення Інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні складає також 7 осіб (начальник сектору та шість юрисконсультів) (а.с.23,24). Аналізом посадових інструкцій начальника юридичного відділу та начальника сектору правового забезпечення стверджується аналогічність виконання завдань та обов»язків таких (а.с.119-125, 245-248). Інші докази, які б свідчили про скорочення чисельності штату працівників, що давало б підставу для звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП відповідачем не надано . З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що реорганізація ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» не супроводжувалась скороченням чисельності штату працівників, а тому відповідачем всупереч ч.4 ст.36, ч.1 ст.40 КЗпП України прийнято рішення про звільнення позивача. Крім того, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП . Відповідно до роз»яснень, що містить п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Як встановлено судом із поданням про надання згоди на звільнення звернувся виконуючий обов»язки начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні відокремленого підрозділу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» [PERSON], який не був наділений правом прийняття і звільнення з роботи позивача, відтак, звільнення позивача відбулось із порушенням вимог ч.1 ст. 43 КЗпП . Згідно роз»яснень, що містить п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи викладені обставини, а також зважаючи на те, що відповідачем при звільненні позивача порушено вимоги ст.ст.36, 43 КЗпП України, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а тому його слід поновити на посаді з якої його було звільнено, а саме начальника юридичного відділу відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Суд вважає необгрунтованою вимогу позивача про поновлення його на посаді у новоутвореному підрозділі, з огляду на положення ст.235 КЗпП України відповідно до якої незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на посаді з якої був і звільнений. Крім того, відповідно до ст.235 КЗпП України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 51\~239 грн. 81 коп., з розрахунку 470,09 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 109 (кількість робочих днів з 16.10.2015р. по 23.03.2016р.). При цьому, середньоденний заробіток позивача обчислений, виходячи з розміру отриманої позивачем заробітньої плати за два місяці, що передували звільненню (9290,40 грн. за серпень та 9983,40 грн. за вересень 2015р.) та ділення на кількість відпрацьованих днів за цей період (41). Відповідно до роз»яснень, що містить п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. З огляду на зазначене положення не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вирахуванням необхідних платежів та зборів. Крім того, не підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання незаконними дій щодо видачі попередження та пропозиції на зайняття посади провідного юрисконсульта, щодо видачі подання №01\\08-76 від 12.10.15р. щодо видачі наказу №187-к від 16.10.15р. про припинення трудового договору, визнання [PERSON] та [PERSON] винними в незаконному звільненні, покладення обов'язку на винних у незаконному звільненні покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та визначити частки такого зобов'язання для цих винних осіб, з огляду на наступне. Право особи на судовий захист передбачено ст.16 Цивільного кодексу України, частиною 2 цієї ж норми визначені способи захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права особи. Вказаний перелік способів не є вичерпним, однак, інший спосіб, що може бути застосований, має бути встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею ст.235 КЗпП України визначено спосіб захисту порушених незаконним звільненням трудових прав працівника шляхом поновлення його на роботі та оплату вимушеного прогулу. Відтак, поновивши позивача на роботі та стягнувши в його користь оплату вимушеного прогулу судом захищено порушене право позивача у спосіб визначений законом. А наведені позивачем вимоги не передбачені як способи захисту порушеного права ні ст.16 Цивільного кодексу України, ні іншими нормами законодавства. Щодо вимоги про скасування наказу про звільнення то така є зайвою, оскільки такий спосіб захисту теж не визначений законодавством як спосіб захисту порушеного трудового права, крім того, наказ про звільнення як акт індивідуальної дії, вичерпав свою дію звільненням позивача, а судом захищено порушене право позивача у спосіб визначений законодавством шляхом поновлення на роботі. Вимога позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст.117 КЗпП відповідальність у вигляді оплати середнього заробітку виникаю у разі не проведення із звільненим працівником розрахунку у строки визначені ст.116 КЗпП. Відтак, зазначені положення підлягають застосуванню у разі остаточного припинення трудових відносин із працівником. У даному ж випадку, позивачем оспорено його звільнення, судом таке визнано незаконним, останній поновлений на роботі, відтак, трудові відносини між ним та відповідачем продовжують існувати, а тому положення ст.117 КЗпП не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження зазначених обставин, в звязку із чим, суд приходить до висновку, про те, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 гривень 58 коп. Згідно вимог ст.367 ЦПК України виконання рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання. На підставі ст.ст.40, 43, 116,117, 235, 237-1 КЗпП України та

Outcome: approved