Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Зі змісту позовної заяви, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому зазначив, що 26.12.2016 між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] надав відповідачці готівкові кошти в розмірі 30000 гривень, що на той час було еквівалентно 1111 доларів США, а відповідачка зобов`язалася повернути вказані грошові кошти до 15.03.2017. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Однак, відповідачка на момент звернення до суду з даним позовом, ухиляється від повернення коштів. За таких обставин, [PERSON] вважає, що має право вимагати стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 30000,00 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2700,00 гривень, що спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом . Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, доказів про наявність поважних причин своєї неявки, відзиву та заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала . Суд розглядаючи цю справу вчиняв такі процесуальні дії, а саме ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 07.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 18.06.2020 постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки від 26.12.2016 року, складеної [PERSON] , встановлено, що остання позичила у [PERSON] 30000 гривень та зобов`язалася повернути їх до 15.03.2017 (а.с.8) . Наявність зазначеного документа в розпорядженні [PERSON] підтверджує факт передачі позивачем предмета позики в сумі 30 тисяч гривень відповідачці та факт існування по день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики . Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором . Доказів, які б підтвердили факт повного чи часткового повернення позики позивачеві відповідачем не надано та не заявлялося до суду клопотань про їх витребування. Крім того факт знаходження боргової розписки у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань . Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач є позикодавцем, а тому вправі вимагати від відповідачки, яка є позичальником, повернення позики, а позичальник зобов`язана повернути позикодавцеві таку ж суму грошей в гривневій національній валюті. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу . Згідно з статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних від простроченої суми за період з 16 березня 2017 року за 3 роки становитимуть 2700 гривень 00 копійок ( 30000*3%*1095/365). Враховуючи викладене, суд

Outcome: approved