Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21.02.2008 в загальній сумі 19 513грн. 09 коп. станом на 11.10.2020. Заборгованість складається з 15\~625,48 грн. тіла кредиту та 1804,26 грн. - відсотків. Також позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2 102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при укладенні договору з відповідачем сторони керувались положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив, що проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши відповідну заяву відповідач отримав доступ до всіх без виключення послуг банку, а між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 14000 грн. Таким чином, позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення договірних зобов`язань зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 19 513 грн. 09 коп. станом на 11.10.2020. Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з їх викликом. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій просив слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належно повідомлених учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач [PERSON] 21.02.2008 підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг з метою отримання кредитної картки (а.с. 15). Відповідач 21.02.2008 також підписав довідку про умови кредитування із визначенням базової відсоткової ставки в розмірі 1,9% на місяць, та відсоткової ставки за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту 2,85% на місяць, відповідальності у виді пені, штрафів та комісій за здійснення операцій (а.с.\~16). Матеріали справи містять Умови та правила надання банківських послуг, а також відомості про внесення в них змін від 23.08.2006, які не підписані відповідачем\~(а.с.17-26). З довідки позивача вбачається, що відповідачу видавалось вісім кредитних карток, на час звернення до суду активними є дві кредитні картки, які видані 23.10.2017 зі строком дії по жовтень 2021 року (а.с.13). Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) з якої вбачаються операції старту карткового рахунку, зміни кредитного ліміту. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі від 500 грн. до 14 000 грн. та 01.06.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с.\~14). Згідно з наданим банком розрахунком, викладеним у трьох документах за період з 21.012.2008 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 30.06.2019 та з 01.07.2019 по 11.10.2020 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 19 513 грн. 09 коп., з яких: 15 625 грн. 48 коп. тіло кредиту та 3\~887 грн. 61 коп. відсотки (а.с. 5-12). Згідно виписки\~за договором\~ [PERSON] \~№ б/н,\~складеної станом\~на 12.10.2020 за рахунками відповідача здійснювався рух коштів в період з 18.09.2006 по 01.10.2020 (а.с.\~36-45). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1\~і\~2 глави 71\~цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг відповідач), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами. У Заяві та довідці про умови кредитування, підписаними відповідачем 21.02.2008 встановлений розмір кредитного ліміту - 500 грн., визначена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 1,9 процентів у місяць та відсоткова ставка за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту 2,85% на місяць, також визначена відповідальність у виді пені, штрафів, передбачена сплата комісій. Роздруківка умов та правил надання банківських послуг з відомостями щодо внесення в них змін правлінням банку не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони в даному випадку позивача. Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, що підтверджено позивачем у зв`язку з наданням змін, затверджених правлінням банку, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови, які не підписані відповідачем, він розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву та довідку 21.02.2008. Суд, відповідно до статей 633, 634 ЦК України приходить до висновку, що відповідач приєднався лише до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений, а саме щодо встановленого розміру кредитного ліміту, базової процентної ставки, відсоткової ставки за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту, відповідальності та комісій банку. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19). Суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. В заяві та довідці про умови кредитування, підписаних відповідачем 21.02.2008 розмір кредитного ліміту встановлений на рівні 500 грн. однак, фактично відповідач використовував кредитні кошти у розмірі збільшеного 31.01.2018 до 14\~000 грн. кредитного ліміту. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за період з 21.02.2008 по 31.05.2015 становить 1629 грн. 45 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 1550 грн., заборгованість з відсотків 79 грн. 41 коп. У зазначений період банком безпідставно, без згоди відповідача, з 17.01.2013 збільшено базову процентну ставку з 1,9% у місяць до 2,5% на місяць, 01.09.2014 до 2,9% у місяць, а 01.04.2015 до 3,6% на місяць, у зв`язку з чим нарахування відсотків відбувалось у збільшеному розмірі. Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 заборгованість відповідача склала 17\~331 грн. 12 коп., з яких 16\~706 грн. тіло кредиту, 624,90 відсотки. У зазначений період відсоткова ставка визначена на рівні 3,6% на місяць, що не передбачено укладеним 21.02.2008 договором сторін, застосовувався коефіцієнт 2, що фактично свідчить про збільшення відсоткової ставки за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту з 2,85% на місяць до 7,2% на місяць. Такий же розмір відсотків застосовано банком і при визначенні заборгованості відповідача за період з 01.07.2019 по 11.10.2020. Суд вважає, що банком неправомірно, безпідставно внесені відповідачем кошти не зараховувались на погашення існуючої заборгованості за тілом кредиту та відсотками у визначеному договором від 21.02.2008 розмірі 1,9% на місяць та 2,85% на місяць за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту. Розмір відсотків визначався у не передбаченому договором розмірі з 17.01.2013, що призвело до штучного збільшення заборгованості відповідача за всіма складовими заборгованості (тіло, відсотки, пеня, штрафи). Суд вважає, що розрахунок заборгованості відповідача та виписка з рахунку не відображають реальної заборгованості [PERSON] . Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року\~у справі «Парафія\~греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні\~проти Франції», заява № 17862/91,\~§ 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.\~проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором у зв`язку із безкомпромісними діями банку щодо зміни умов укладеного договору в односторонньому порядку. Суд вважає, що заява та довідка не відображають всіх аспектів надання банківських послуг з кредитування, оскільки розрахунок коштів, які необхідно повернути банку у зв`язку з отриманням кредиту самостійно визначається банком з урахуванням змінених в односторонньому порядку умов договору, зокрема щодо відсоткової ставки, розміру кредитного ліміту, за допомогою його автоматизованої системи. Тобто, для розуміння правил автоматизованої системи банку з розрахунку, споживач має мати відповідну фахову підготовку, що покладає на споживача, як слабшу сторону, невиправданий тягар з`ясування істинного змісту кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності. Як встановлено судом, розмір заборгованості за відсотками станом на 11.10.2020, які позивача просить стягнути з відповідача 3\~887 грн. 67 коп., однак такий розмір визначено позивачем в порушення умов підписаного 21.02.2008 з відповідачем договору. Враховуючи особливості кредитних договорів АТ КБ «ПриватБанк» та його відмінність від інших кредитних договорів в яких істотні умови договору чітко визначені, суд позбавлений можливості самостійно визначити суму заборгованості відповідача за відсотками, тому позовні вимоги в частині стягнення зі [PERSON] 3887,61 грн. заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю. Щодо вимог про стягнення заборгованості з тіла кредиту в розмірі 15\~625 грн. 48 коп., суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість відповідача станом на 11.10.2020 за тілом кредиту становить 15 625 грн. 48 коп., однак, відповідно до наданих позивачем доказів, розмір кредитного ліміту відповідача був встановлений 31.01.2018 на рівні 14 000 грн., а 01.06.2020 розмір кредитного ліміту було зменшено до 0,00 грн. Суд вважає, що сплачені відповідачем грошові кошти банк неправомірно відносив як на погашення кредиту, так і на погашення процентів у передбаченому договором розмірі, тобто фактично віднесено відсотки до заборгованості з тіла кредиту у зв`язку з чим розмір заборгованості з тіла кредиту необґрунтовано збільшився до 15 625 грн. 48 коп. Відповідно до ст. ст. 12, 13,\~81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК\~випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на 11.10.2020 року відповідач вносив грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, однак позивачем безпідставно було погашено за рахунок кредитних коштів відсотки у загальному розмірі 12 732 грн. 78 коп. (графа «Відсотки погашені за рахунок кредита»). Враховуючи, що заборгованість відповідача станом на 11.10.2020 за тілом кредиту становить 15 625 грн. 48 коп., вказана заборгованість підлягає зменшенню на суму погашених за рахунок кредиту процентів 12\~732 грн. 78 грн. Отже, стягненню з відповідача підлягає заборгованість у сумі 2892 грн. 07 коп.\~(15625,48 грн. 12732,78 грн. = 2892,07 грн.) Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, однак з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у мінімально встановленому законом розмірі 2102 грн.

Outcome: partial