Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що 22 серпня 2014 року його звільнено з посади директора Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства, проте, всупереч вимогам ст.116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) з ним не проведено остаточного розрахунку. Стверджує, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року, стягнуто з відповідача на його користь 10 151,71 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 серпня 2014 року по 29 грудня 2014 року в розмірі 11 739 грн. Просить суд, у зв'язку з непроведенням з ним остаточного розрахунку станом на момент звернення до суду, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 грудня 2014 року по день ухвалення рішення по справі. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, уточнивши позовні вимоги. У зв'язку з проведенням з ним фактичного розрахунку 21 травня 2015 року, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 грудня 2014 року до 21 травня 2015 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення про те, що фактичний розрахунок не був проведений з позивачем з його вини, а не з вини роботодавця, оскільки він відмовлявся від його отримання. Звертає увагу суду на те, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року оскаржуватимуться в касаційному порядку. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи №219/3348/15-ц та справи №219/6208/2014-ц, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Сіверським міським спеціалізованим комунальним підприємством, зокрема, з 31 жовтня 2013 року до 22 серпня 2014 року, про що свідчать відповідні записи в трудовій книжці позивача (а.с.48-49). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року у справі №219/6208/2014-ц (провадження №2/219/2994/2014 року) за позовом [PERSON] до Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позов задоволено (а.с.4-5). Вирішено, зокрема, стягнути з відповідача на користь позивача 10 151,71 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 серпня 2014 року по 29 грудня 2014 року включно в розмірі 11 739 грн. Рішенням суду встановлено, що в день звільнення, 22 серпня 2014 року, та до дня ухвалення рішення по справі остаточний розрахунок з позивачем не проведено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року залишено без змін (а.с.6-8). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що фактичний розрахунок з позивачем проведено 21 травня 2015 року, що підтверджується відомістю на виплату грошей №8 за заборгованістю за 2014 рік (а.с.52). Суд критично оцінює надані представником відповідача пояснення про те, що остаточний розрахунок не проведено у передбачені законом строки з вини самого позивача, який неодноразово запрошувався для отримання відповідних коштів. Так, суду, всупереч вимогам ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не представлено жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, на які посилається представник відповідача як на підставу своїх заперечень. У постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-114цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13. З огляду на викладене, у зв'язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення, а лише 21 травня 2015 року, у роботодавця настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, за період з 30 грудня 2014 року (за період з 22 серпня 2014 року до 29 грудня 2014 року включно середній заробіток стягнуто рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року) до 20 травня 2015 року включно (фактичний розрахунок здійснено, усунуто правопорушення 21 травня 2015 року). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 22 серпня 2014 року, середньомісячна заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень 2014 року та липень 2014 року, що складає 2 700 грн. за кожен місяць (а.с.50). Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки робочих днів у червні 2014 року та липні 2014 року було 42, то середньоденна заробітна плата становить 128, 57 грн. В період, за який здійснюється стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - з 30 грудня 2014 року до 20 травня 2015 року включно, робочих днів було 95, з яких: 2 робочі дні у грудні 2014 року, по 20 - в січні та лютому 2015 року, по 21 - в березні та квітні 2015 року, 11 - в травні 2015 року. Розрахунок здійснено на основі листа Міністерства соціальної політики України від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік». Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 12 214,15 грн. та дорівнює добутку середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у спірний період. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити за підставністю позовних вимог.

Outcome: approved