Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON], та про витребування у [PERSON] автомобіля «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], з передачею позивачу, посилаючись на те, що 08 січня 2013 року позивач придбав спірний автомобіль за договором купівлі продажу, того ж дня уклав з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитний договір, отримав кредитні кошти для придбання автомобіля в розмірі 112422 грн. 28 коп. і за договором застави передав зазначений автомобіль у заставу ТОВ «Порше Мобіліті». 26 вересня 2013 року позивач видав відповідачу [PERSON] довіреність на експлуатацію та розпорядженням вказаним транспортним засобом, який на її підставі, з перевищенням наданих йому повноважень, продав автомобіль відповідачу [PERSON] На укладанні цього договору купівлі-продажу власник спірного автомобіля позивач [PERSON] своєї згоди не давала, згоди на його укладання від заставодержателя - ТОВ «Порше Мобіліті» відповідач [PERSON] не отримав, тому цей договір є недійсним. Під час розгляду справи позивача змінив позовні вимоги і в остаточному їх варіанті просив визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля «Volkswagen Polo» (легковий седан В), рік виробництва - 2012, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] та оформлений довідкою рахунком від 25 лютого 2015 року, серії ВІА № 652765, виданої ТОВ «ВІП-ЄКСПЕРТ», і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача вартість автомобіля «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], в розмірі 219300 грн. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, направив для участі в розгляді справи свого представника [PERSON], яка позов підтримала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що 26 вересня 2013 року відповідач придбав у позивача автомобіль «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], сплативши останньому 65600 грн. та зобовязавшись у подальшому сплачувати кредит за даний автомобіль. Цього ж дня позивач оформив на імя [PERSON] довіреність на експлуатацію та розпорядженням автомобілем «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER]. До лютого 2015 року відповідач сплатив кредитній установі 74150 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором і в подальшому перепродав автомобіль [PERSON], оформивши договір купівлі-продажу органах ДАІ на підставі довідки рахунку серії ВІА № 652765. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать конверти із судовими повістками, які були направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача та повернуті суду за закінченням терміну зберігання, причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладання розгляду справи від неї до суду не надходило. Представник третьої особи - ТОВ «Порше Мобіліті» в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивачем обраний невірний спосіб захисту свого права, оскільки укладання договору купівлі-продажу заставленого майна без згоди заставодержателя не є підставою для визнання такого договору недійсним. З переходом права власності на заставлений автомобіль до нового власника одночасно перейшов і обов'язок забезпечення виконання зобов'язання первісного кредитора [PERSON] за рахунок цього майна. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] і його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що 08 січня 2013 року [PERSON] уклала кредитний договір № 50007261 з ТОВ «Порше Мобіліті» та отримала грошові кошти в розмірі 112422 грн. 28 коп. та в розмірі 32073 грн. 20 коп., за які придбала у власність автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER]. 09 січня 2013 року позивач [PERSON] уклала з ТОВ «Порше Мобіліті» договір застави транспортного засобу «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], відповідно до умов якого заставила транспортний засіб. 26 вересня 2013 року позивач [PERSON] видала на імя відповідача [PERSON] довіреність на право експлуатації та розпорядження автомобілем марки «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], яка була посвідчена приватний нотаріусом ХМНО [PERSON] З вересня 2013 року по лютий 2015 року [PERSON] сплатив банківській установі 74150 грн. на виконання вимог кредитного договору № 50007261, укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті», що підтверджується квитанціями про внесення [PERSON] від імені [PERSON] грошових коштів на рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» для погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, оригінали яких знаходяться у відповідача [PERSON], а копії - були надані суду. 25 лютого 2015 року [PERSON] через торгівельну організацію - ТОВ «ВІП-ЕКСПЕРТ», шляхом оформлення довідки рахунку серії ВІА № 652765, продав автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], [PERSON] за суму 109159 грн. 54 коп. (том 1, а.с. 245). Після цього автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], був неодноразово перепроданий і на теперішній час його власником є [PERSON], що підтверджується реєстраційною карткою ТЗ (том 1, а.с. 253). Відповідно до довіреності від 26 вересня 2013 року [PERSON] уповноважила [PERSON] підписувати від її імені договори, одержувати належні їй гроші від продажу автомобіля марки «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER] (том 1, а.с. 61). На підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що, при укладанні спірного договору купівлі-продажу автомобіля, відповідач [PERSON] діяв у відповідності до вимог закону та в межах наданих йому позивачем повноважень, зазначених у довіреності. Згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 та 5\~статті 656 ЦК України\~встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07 вересня 1996 року № 1388 (в редакції № 1371 від 23.12.2009 року та змінами № 955 від 25.12.2013 року), який діяв на час укладення спірного правочину і встановлював єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, передбачено, що документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, його складової частини, що має ідентифікаційний номер, є засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, суд вважає, що довідка рахунок серії ВІА № 652765 повністю відповідає вищевказаним вимогам щодо її форми і змісту, а тому підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля «Volkswagen Polo» (легковий седан В), рік виробництва - 2012, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON], та оформленого довідкою рахунком від 25 лютого 2015 року, серії ВІА № 652765, виданої ТОВ «ВІП-ЄКСПЕРТ», відсутні. Оскільки ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» визначено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у закону, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, то посилання позивача про недійсність спірного договору купівлі-продажу автомобіля з підстав відсутності згоди заставодержателя на його укладання, на увагу суду не заслуговує. Посилання позивача [PERSON] на наявність між нею і відповідачем [PERSON] усної домовленості про не відчуження останнім спірного автомобіля третім особам, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач [PERSON] зазначені обставини не визнав, жодних доказів в їх підтвердження позивачем та його представником суду не надано, видана позивачем відповідачу [PERSON] довіреність таких обмежень не містить. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний негайно передати довірителю все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] продав спірний автомобіль відповідачу [PERSON] за 109159 грн. 54 коп., що встановлено довідкою рахунком серії ВІА № 652765, і отримані від продажу автомобіля грошові кошти повинен був передати власнику автомобіля позивачу [PERSON], але не передав. Зазначений висновок суд робить на підставі відсутності будь-яких доказів у підтвердження передачі відповідачем [PERSON] зазначених грошових коштів позивачу [PERSON] Разом з тим, судовим розглядом також встановлено, і це не оспорюється представником позивача, що у відповідності до досягнутої між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] домовленості, останній протягом 2013 2015 років у виконання зобов'язання позивача [PERSON] за кредитним договором № 50007261 від 08 січня 2013 року сплатив ТОВ «Порше Мобіліті» 74150 грн. Суд вважає, що зазначена сума у розмірі 74150 грн. підлягає зарахуванню в рахунок грошових коштів, які відповідач [PERSON] повинен був повернути позивачу [PERSON], а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача частина отриманих від продажу автомобіля грошових коштів у розмірі 109159 грн. 54 коп. 74150 грн. = 35009 грн. 54 коп. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнуто сплачену суму судового збору в розмірі 640 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 328, 655, 656, ЦК України, Законом України «Про заставу», суд

Outcome: partial