Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ним та відповідачкою 23 вересня 2016 року було укладено договір строкової позики згідно якого позивач надав у борг відповідачці грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, про що відповідачка написала розписку, згідно якої зобов`язалася повернути грошові кошти до 01 січня 2018 року. У зазначений строк [PERSON] свої зобов`язання не виконала та грошові кошти не повернула. Незважаючи на неодноразові перемовини відповідачка суму позики так і не повернула, на телефоні дзвінки не відповідає, зустрічі уникає. Відповідачка намагалися переукласти договір позики на новий термін, строком до 01 січня 2025 року на, що позивач не погодився через стан власного здоров`я. За таких підстав вважає, що з відповідачки на його користь слід стягнути борг в розмірі 5428 доларів США 28 центів, з яких 5000 доларів США основна сума боргу, 428 доларів США 28 центів три відсотка річних. Позивач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 44). Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 23 вересня 2016 року, відповідачка [PERSON] отримала в борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, зобов`язавшись повернути до 01 січня 2018 року (а.с. 8). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання, у цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, сплативши суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачкою прострочено повернення суми боргу в розмірі 5000 доларів США та строк прострочення згідно з розрахунку позивача (а.с. 25) становить з 02 січня 2018 року по 09 листопада 2020 року, тобто 1043 дні. За розрахунками позивача, які не оспорені відповдічкою розмір трьох відсотків річних за період з 02 січня 2018 року по 09 листопада 2020 року складає 428 доларів США 28 центів. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки боргу по розписці від 23 вересня 2016 року у загальній сумі 5428 доларів США 28 центів, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1527 грн. 39 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 4, 22). На підставі викладеного ст.ст. 207, 526, 610, 625, 626, 628, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved