Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що 27.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPS0GK00000073, за яким він отримав 65000 доларів США. В порушення ч.2,4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 2.4,3,3.2 постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, йому письмово не булі повідомлені повні умови надання кредиту. Тому просить визнати кредитний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягає, на підставах, викладених у ньому. Представник відповідача про причини неявки суду не повідомив. Подав суду заперечення проти позову, в яких вказав, що банк надав позивачу всю необхідну інформацію у письмовому вигляді, наслідком чого стало підписання договору. Законодавець не вимагає відібрання підпису позичальника під наданою інформацією. Доказом цього є укладання договору та отримання кредиту. Графік погашення кредиту міститься у самому договорі. Тому суд вважає за можливе розглянути справи за відсутністю представника відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 27.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPS0GK00000073. Пунктом 7.1 договору передбачені: сума кредиту - 65000 доларів США; строк на який його видається до 26.06.2037 року; мета видачі кредиту придбання житла; відсоткова ставка 0.84% в місяць; винагорода за видачу фінансового інструменту 0.20% в місяць; порядок та графік повернення кредиту з зазначенням розмірів платежу 546,94 доларів США кожного місяця. Розділом 2 кредитного договору передбачені права та обовязки сторін. Розділами 3,4 кредитного договору передбачені порядок розрахунків, відповідальність сторін Згідно з ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 2, 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що діяла на день укладання договору, встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Таки ж положення містяться в п.2,2.4,3.2,3.3 Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач посилається на ч. 1 ст. 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Суд вважає, що при укладенні договору сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і він за своїм змістом відповідає положенням Законодавства, що регулюють укладання договору про надання споживчого кредиту. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі ненадання зазначеної вище інформації, суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Outcome: dismissed