Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних нарахувань, та трьох процентів річних від суми заборгованості за невиконання зобовязань по договорам позики, в обґрунтування заявлених вимог, вказав, що 25 березня 2011 року між ним та відповідачем в особі [PERSON], був укладений договір позики, згідно якого останній отримав від нього 10 000 гривень строком до 31 травня 2011 року. Оскільки позичальник своєчасно не повернув позику, він звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області за захистом порушеного права. 06 грудня 2013 року Сєвєродонецький міським судом прийняте рішення про стягнення на його користь з відповідача заборгованості у розмірі 10829 гривень 40 копійок. 20 грудня 2013 року судом виданий виконавчий лист № 428/4754/13-ц на підставі якого 20.01.2014 року відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області (далі - ВДВС) відкрите виконавче провадження ВП №41612775. Окрім того 30.11.2013 року Сєвєродонецьким міським судом було прийняте, ще одне рішення, про стягнення з відповідача на його користь заборгованості в розмірі 10229 гривень 40 копійок за договором про відступлення права вимоги, від 20.01.2011 року. 17 грудня 2013 року судом виданий виконавчий лист № 428/2076/13-ц на підставі якого 24.12.2013 року ВДВС відкрите виконавче провадження ВП № 41347683. Зазначені виконавчі провадження постановами від 27.01.2014 pоку, 31.12.2013 pоку старшим державним виконавцем Рубан Ю.О. приєднані до зведеного виконавчого провадження (№ ЄДРВП 46979313). Отже загальна сума існуючої заборгованості по примусовому виконанню рішень судів становить в розмірі 21058,80 грн. (10829,4+10229,4). Наразі за рахунок примусового стягнення з пенсії боржника [PERSON], за рахунок погашення існуючої заборгованості, отримано 3451,68 грн. До теперішнього часу зобов'язання за договором позики від 25.03.2011 року, договором про відступлення права вимоги від 20.01.2011 року у повному обсязі не виконано. Розмір існуючої заборгованості за зобов'язаннями відповідача становить 17637,12 гривень (21058,80 - 3421,68). Тому ,на підставі вищевикладеного позивач звернувся з даним позовом і просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні нарахування та три проценти річних від суми заборгованості за невиконання зобовязань по договорам позики за період прострочення грошового зобовязання з 01.01.2014 року по 31.03.2015 року. Пізніше позивачем на адресу суду подавались заяви про збільшення позовних вимог, де він остаточно, з урахуванням вже погашеної суми боргу у розмірі 4826,19 грн. та збільшенням строку невиконання зобовязань з 01.01.2014 року по 13.10.2015 року просив стягнути з відповідача на його користь за невиконання зобовязання по договорам позики інфляційні нарахування в розмірі 12419,57 грн.; за невиконання зобов'язання по договорам позики три відсотки річних від суми заборгованості в розмірі 868,55 грн.; а також витрати по сплаті судового збору сумі 243,60 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якості причини неявки зазначив довгострокове відрядження, заявлені вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Позивач, проти заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти:…3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі…». Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника…, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми…» Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріалами справи встановлено, що 06 грудня 2013 року Сєвєродонецьким міським судом прийняте рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості у розмірі 10829,40 грн., що складається з 10000 грн. - заборгованість за договором позики; 600 грн. проценту річних від простроченої суми виконання грошового зобов'язання; 229,40 гри. судовий збір. 20 грудня 2013 року судом виданий виконавчий лист № 428/4754/13-ц на підставі якого 20.01.2014 року відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області (далі - ВДВС) відкрите виконавче провадження ВП №41612775. 30.11.2013 року Сєвєродонецьким міським судом було прийняте рішення, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості в розмірі 10229,40 грн. за договором про відступлення права вимоги, від 20.01.2011 року. Зі змісту рішень вбачається, що за договорами позики було предявлено вимоги, щодо повернення сум боргу. 17 грудня 2013 року судом виданий виконавчий лист № 428/2076/13-ц на підставі якого 24.12.2013 року ВДВС відкрите виконавче провадження ВП № 41347683. Зазначені виконавчі провадження постановами від 27.01.2014 pоку, 31.12.2013 pоку старшим державним виконавцем Рубан Ю.О. приєднані до зведеного виконавчого провадження (№ ЄДРВП 46979313). Отже загальна сума існуючої заборгованості по примусовому виконанню рішень судів становить в розмірі 21058,80 грн. (10829,4+10229,4). Як зазначає позивач, станом на 13.10.2015 року за рахунок примусового стягнення з пенсії боржника [PERSON] в рахунок погашення існуючої заборгованості, отримано 4826,19 грн., а отже розмір заборгованості складає 16232,61 грн. Про що позивачем надано суду відповідні виписки по картковому рахунку за період з 01.01.2013 року по 13.10.2015 року. Відповідно до наданих суду розрахунків, в правильності яких у суду не має підстав сумніватись, розмір суми збільшення боргу з урахуванням інфляційних процесів відповідно до уточненого розрахунку від 13.10.2015 року суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів за період з 01.01.2014 року по 13.10.2015 рік складає 12419,57 грн. Сума на яку збільшився борг з урахуванням 3% відсотків річних, за той же період відповідно до наданого розрахунку становить 868,55 грн. Діюче законодавство не повязує припинення зобовязання з прийняттям судового рішення або відкриттям виконавчого провадження, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошового зобовязання боржника і не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 04 липня 2011 року по справі № 3-65цс11. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні нарахування від простроченої суми за період часу з 01.01.2014 року по 13.10.2015 року (індекс інфляції 176,51) в розмірі 12419,57 грн. та три проценти річних від простроченої суми в період часу з 01.01.2014 року по 13.10.2015 року в розмірі 868,55 грн., що загалом становить 13288,12 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. Стягнення інших судових витрат в судовому засіданні заявлено не було. На підставі викладеного та

Outcome: approved