Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до регіональної філії «Південа залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця», комісії по трудових спорах виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» Регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просив суд поновити строки на звернення до суду для оскарження рішення комісії по трудових спорах виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 20.10.2016 р., скасувати рішення комісії по трудових спорах виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 20.10.2016 р. про правомірне притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та скасувати п. 1 наказу від 26.08.2016р. № 213/ДЗ щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності провідника пасажирських вагонів [PERSON], поновити в займаній посаді з окладом згідно трудового договору (контракту), з виплатою йому всіх належних сум за період вимушеного прогулу, про що видати відповідний наказ та стягнути з комісії по трудових спорах виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на його користь судовий збір в сумі 640 гр. 00 коп. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він працював на посаді провідника пасажирського вагону з 05.07.2005р. на підставі контракту № 324 з додатковими угодами, який був укладений між ним та регіональною філією «Південа залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця». Наказом виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 26.08.2016 р. № 213/ДЗ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідника пасажирських вагонів [PERSON].» за порушення вимог п. 3.1.1 Інструкції провідника пасажирських вагонів № ЦЛ - 0038», що виразилося в порушенні етики поведінки при спілкуванні з пасажиркою [PERSON], відповідно до п. 8.2.13 цієї Інструкції, провіднику пасажирських вагонів [PERSON], було оголошено догану згідно п. 1 ст. 147 КЗпП України. Матеріали по зверненню пасажирки [PERSON] згідно п. 7 Закону України «Про звернення громадян» направлені для розгляду до Холодногірського ВП ГУМП в Харківській області. 30.09.2016 р. звернувся до комісії по трудових спорах виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з заявою щодо неправомірного притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (наказ від 26.08.2016р. № 213/ДЗ). Рішенням комісії по трудовим спорам від 20.10.2016 р. притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани визнано правомірним. Заявою № 2506 від 15.11.2016 р. він повідомив Регіональну філію про продовження дії контракту, однак листом № 1068 від 21.11.2016 р. Йому повідомлено, що у зв'язку з наявністю у останнього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, трудовий договір з ним буде припинено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Наказом виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 935/ОС від 04.12.2016 р. його було звільнено з посади провідника пасажирського вагона за п. 2 ст. 36 КЗпП України - по закінченню строку трудового договору. Вважає вказане рішення комісії незаконним та необгрунтованим з підстав відсутності у комісії з трудових спорів на момент розгляду його заяви результатів розгляду, Холодногірським ВП ГУМП в Харківській області матеріалів по зверненню пасажирки [PERSON], його характеристики, свідчень начальника поїзда та інших очевидців, що стало підставою для звернення з позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представники відповідачів позов не визнали, подали письмові заперечення та заяву про застосування позовної давності і відмову у позові. Суд, вислухавши позивача, його представника, представників відповідачів Онопрієнко С.І., Дерев'янко Д.С., дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. 05 липня 2005 року між [PERSON] та Харківської вагонною дільницею № 1 в особі начальника вагонної дільниці Леонченко В.М. був укладений Контракт № 324 з додатковими угодами, згідно якого [PERSON] був призначений на посаду провідника пасажирських вагонів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому передбачені строк дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 року № 764, до якого включено в категорію «Робітники» посаду «провідник пасажирського вагону». Контракт № 324 від 05.07.2005 р. з позивачем був укладений на виконання вимог ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 1 КЗпП України, інших нормативних актів з метою підвищення ефективності виробництва з цнення трудової дисципліни. Порушення вимог ст. 9 КЗпП України стосовно умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, відносно до позивача у зазначеному вище Контракті не було. Позивачу були доручені виконання зобов'язань лише ті, що витікають із трудових правовідносин. Форма Контракту відповідає типовій формі контракту з працівником, затвердженої наказом Мінпраці України від 15.04.1994 року № 23. Зазначеним Контрактом передбачені права позивача щодо права на заробітну плату, відпустку, створення належних умов праці роботодавцем та інші. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству. Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладання контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників які згідно з законодавством, працюють за контрактом. Зазначене підтверджується також роз'ясненням Міністерства праці та соціальної політики України, викладеним в листі від 06.12.2002 року № 06/2- 4/281, згідно з яким власник або уповноваженим ним орган може вимагати від працівника укладення контракту лише у разі, коли він належить до категорії працівників, котрі, згідно із законами України, можуть працювати за контрактом. Укладення контракту у випадках, не передбачених Законами України, не допускається, оскільки це знижує рівень соціальної захищеності працівників і суперечить вимогам Конвенції МОП №158 (1982 р.), яка була ратифікована Україною. Отже, укладання контракту з позивачем було передбачено відповідним Законом України, працевлаштування позивача на посаду провідника пасажирських вагонів Відповідач був зобов'язаний здійснити лише за контрактною формою трудового договору. Про отримання другого екземпляра Контракту позивачем підтверджено його власним підписом. Згідно з ч. 2 ст. 140 КЗпП України у трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Статтею 141 КЗпП України передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу забезпечувати трудову і виробничу дисципліни. Статтями 21, 139 КЗпП України визначено, що працівник зобов'язується особисто чесно та сумлінно виконувати роботу, передбачену трудовим договором, дотримуватися трудової дисципліни. Вищезазначене також визначено розділом 2 Контракту: «Працівник зобов'язується чесно і сумлінно виконувати вимоги Інструкції провіднику пасажирських вагонів». Згідно з п.2.2 Контракту працівник зобов'язується забезпечувати високу культуру обслуговування пасажирів на шляху прямування поїзда, при здійсненні посадки, висадки пасажирів. Відповідно до п.3.1.1 Інструкції провіднику пасажирських вагонів № ЦЛ- 0038 (далі - Інструкція № ЦЛ-0038) на шляху прямування провідник зобов'язаний поводитись коректно, тактовно, вирішувати, при необхідності з залученням начальника поїзда, будь-яку конфліктну ситуацію. В той же час під час дії трудових відносин між сторонами Контракту з боку позивача було допущено порушення умов Контракту, а саме: грубе відношення, непристойні дії, некоректна поведінка у відношенні до пасажира. Наказом в.о. начальника виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 26.08.2016 р. № 213/ДЗ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідника пасажирських вагонів [PERSON].» за порушення вимог п. 3.1.1 Інструкції провіднику пасажирських вагонів № ЦЛ - 0038», що виразилося в порушенні етики поведінки при спілкуванні з пасажиркою [PERSON], відповідно до п. 8.2.13 цієї Інструкції, провіднику пасажирських вагонів [PERSON], оголошено догану згідно п. 1 ст. 147 КЗпП України. 30.09.2016 р. позивач звернувся до комісії по трудових спорах виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з заявою щодо неправомірного притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (наказ від 26.08.2016р. № 213/ДЗ). Рішенням комісії по трудових спорах виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» Регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 20.10.2016 р. притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді догани визнано правомірним. З вищевказаного рішення вбачається, що позивач [PERSON] 20 жовтня 2016 року був присутнім на засіданні комісії з трудових спорів. У судовому засіданні представник відповідача Дерев'янко Д.С. пояснив, що Головою комісії по трудовим спорам після прийняття рішення було запропоновано заявнику отримати рішення КТС у триденний строк, проте [PERSON] проігнорував це оголошення та звернувся до голови КТС з метою отримання рішення від 20.10.2016 р. лише у грудні 2016 року. Крім того, у листопаді 2016 року позивач звернувся до РФ «Південа залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» із заявою про продовження дії контракту. Листом від 21.11.2016 р. № 1068 позивачу було повідомлено, що у зв'язку з наявністю у останнього дисциплінарного стягнення у вигляді догани та отриманням негативної характеристики, термін дії контракту вирішено не продовжувати та 04 грудня 2016 року трудовий договір з позивачем буде припинений, він звільнений з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України та підпункту «а» пункту 6.2 трудового договору. Крім того, вищевказаним листом позивачу також було запропоновано в подальшому працевлаштуватися провідником пасажирських вагонів у парках відстою виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», про що було запропоновано позивачу повідомити про своє рішення адміністрацію. Наказом виробничого підрозділу «Харківська вагонна дільниця» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 04.12.2016 р. № 935/ОС [PERSON] було звільнено з посади провідника пасажирського вагона за п. 2 ст. 36 КЗпП України - по закінченню строку трудового договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником та роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець виплачувати заробітну плату та створювати умови, необхідні для виконання роботи. Таким чином, враховуючи вимоги частини 3 ст. 21 КЗпП України, строк дії контракту був встановлений за згодою сторін, про що зазначено у додатковій угоді № 538 до Контракту. Отже позивач, підписуючи угоду, погодився, що строк дії Контракту спливає 04.12.2016 року і лише за згодою роботодавця термін дії контракту міг бути продовжений, як це визначено зазначеною нормою чинного трудового законодавства України. Повідомлення з відділу кадрів від 29.09.2016 р. № 852 про припинення контракту позивач отримав 30.09.2016 р., що підтверджується його особистим підписом. На підставі викладеного, суд вважає, що розірвання Контракту з позивачем не є дисциплінарним стягненням за порушення трудової дисципліни. Роботодавець скористався своїм правом на припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку і звільнив позивача 04.12.2016 р. за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Крім того, позивачу адміністрацією вагонної дільниці було запропоновано вакансію за іншою посадою - провідник пасажирських вагонів у парках відстою, однак від іншої посади він відмовився. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими. Крім того, в своїй позовній заяві позивач просив поновити та продовжити процесуальні строки, встановлені ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.73 ЦПК України суд поновлює строк, встановлений Законом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представниками відповідачів Дерев'янко Д.С. та Онопрієнко С.І. було заявлено про застосування позовної давності з наступних підстав. Відповідно до ст. 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. На засіданні КТС 20.10.2016 р. з розгляду заяви позивача про скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності [PERSON] був присутній. Головою КТС, після прийняття рішення, було запропоновано заявнику отримати рішення КТС у триденний строк, проте [PERSON] проігнорував це оголошення та звернувся до голови КТС з метою отримання рішення від 20.10.2016 р. лише у грудні 2016 року, а саме 22.12.2016 року. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Наказ про звільнення [PERSON] №935/ОС виданий 04.12.2016 року. Позивач був ознайомлений з даним наказом 04.12.2016 року, від підпису про ознайомлення з наказом він відмовився, про що складено відповідний акт. Отримати трудову книжку та копію наказу позивач також відмовився (а.с. 47). Розрахунки з позивачем здійснені з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України. До суду позивач звернувся лише 23 січня 2017 р. - через місяць після отримання рішення комісії з трудових спорів і через 1 місяць та 19 днів після ознайомлення з наказом № 935/ОС - тобто з порушенням вимог ст.ст. 228, 233 КЗпП України, тому позивачем пропущений строк звернення до суду. Позивачем відомості про причини пропущення строку позовної давності суду не надані. Разом з тим, в ч. 4 Постанови № 9 від 06.11.1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що передбачений ст. 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими, такими, що подані з пропуском строку звернення до суду, тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат в разі відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладено,

Outcome: dismissed