Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, покликаючись на те, що він набув у порядку приватизації у 1997 році право власності на квартиру №72 на вул. Роксоляни, 23 у м. Львові, в якій досі проживає. У 2014 році він дізнався про договір дарування квартири від 03 січня 2003 року. Він нікому не дарував та не передавав квартиру, не замовляв та не отримував документи, необхідні для договору дарування. Він не мав волевиявлення на укладення договору дарування, а тому просить визнати недійсними договір дарування від 03 січня 2003 року квартири №72 на вул. Роксоляни, 23 у м. Львові, укладений від імені [PERSON] з [PERSON] та реєстраційного посвідчення від 13 січня 2003 року, яке видане [PERSON] на підставі договору дарування. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, давши аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві. Просять позов задовільнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала, жодних пояснень не надала, зазначивши, що виконує волю відповідача щодо підтвердження написання нею письмового пояснення від 25 травня 2017 року. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 03 січня 2003 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру №72 на вул. Роксоляни, 23 у м. Львові. /а.с. 8/ Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні(обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити накористь дарувальника будь-яку дію майнового або немайновогохарактеру, не є договором дарування. Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, суд не бере до уваги покликання позивача та його представника на те, що позивач [PERSON] не знав про укладання та існування договору дарування квартири від 03 січня 2003 року, відсутність його волевиявлення під час укладання даного договору, оскільки при укладанні даного договору нотаріусом встановлено волевиявлення сторін та договір підписано власноручно позивачем [PERSON], що додатково стверджується висновком №1729 судово-почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2016 року. Окрім цього, експерт [PERSON] у судовому засіданні категорично ствердила належність підпису від імені [PERSON] у договорі дарування квартири від 03 січня 2003 року виключно позивачу [PERSON] Оцінюючи покази експерта, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у обєктивному взаємозвязку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON], оскільки вони не містять жодного підтвердження або спростування підписання [PERSON] договору дарування квартири від 03 січня 2003 року та його волевиявлення щодо укладання даного договору. Також, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивачем та його представником не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано таких доказів на підтвердження факту відсутності волевиявлення [PERSON] при укладанні договору дарування квартири від 03 січня 2003 року. Окрім того, суд не бере до уваги визнання позову представником відповідача, оскільки вона не бажала надати жодні пояснення щодо позову та причин визнання такого позову. Крім цього, суд відхиляє письмові пояснення [PERSON] від 25 травня 2017 року, оскільки такі пояснення подані суду самим позивачем, що суперечить ч. 2 ст. 40 ЦПК України, їх копія надіслана суду поштою, також очевидна відмінність у почерку написання даних пояснень і заперечень відповідача та кардинально протилежна думка відповідача щодо позову у запереченнях та поясненні, що ставить під сумнів написання нею такого пояснення, її волевиявлення щодо позиції у даному спорі. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed