Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача /треті особи які не заявляють самостійних вимог - КП «Ренійське БТІ», Ренійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)/ про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 2,16 га, розташовану на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, кадастровий номер 5124183600:01:006:0161, 5124183600:01:001:0253, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Позивач (син спадкодавця) та відповідач (вдова) є єдиними спадкоємцями першої черги. Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а відповідач звернулась із заявою про відмову від спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] на користь позивача. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 16 грудня 2020 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того, під час оформлення спадщини, з`ясувалось що у правовстановлюючих документах які видавались та зареєстровані за спадкодавцем [PERSON] існують розбіжності в зазначені його прізвища. У свідоцтві про народження [PERSON] яке видано 03 серпня 1953 року відомості зазначені російською мовою та свідчать про те, що він народився [INFO] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , відомості також зазначені російською мовою та свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] одружились [INFO] . Після реєстрації одруження присвоєно прізвища [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 04 травня 2020 року Ренійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначені відомості, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . За час життя [PERSON] належали на праві власності земельні ділянки, які розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124183600:01:006:0161, 5124183600:01:001:0253 та житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак у правовстановлюючому документі, а саме: державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 288690, існують розбіжності у зазначенні прізвища власника [PERSON] та [PERSON] . Позивач до судового засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просила розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи КП «Ренійське БТІ» до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Ренійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, у свідоцтві про народження [PERSON] яке видано 03 серпня 1953 року відомості зазначені російською мовою та свідчать про те, що він народився [INFO] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , відомості також зазначені російською мовою та свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] одружились [INFO] . Після реєстрації одруження присвоєно прізвища [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 04 травня 2020 року Ренійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначені відомості, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . За час життя [PERSON] належали на праві власності земельні ділянки, які розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124183600:01:006:0161, 5124183600:01:001:0253 та житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак у правовстановлюючому документі, а саме: державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 288690, існують розбіжності у зазначенні прізвища власника [PERSON] та [PERSON] . Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна вимога позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є доведеною та підлягає задоволенню. Відносно позовних вимог про визнання права власності, суд зазначає наступне. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 2,16 га, розташовану на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, кадастровий номер 5124183600:01:006:0161, 5124183600:01:001:0253, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Позивач (син спадкодавця) та відповідач (вдова) є єдиними спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а відповідач звернулась із заявою про відмову від спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] на користь позивача. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідач звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] на користь позивача. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1273 ЦК України. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 16 грудня 2020 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я спадкодавця; документи, що підтверджують звернення позивача у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved