Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 07.11.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання послуг мобільного зв'язку №4489347/1.12018711 на номер телефону [NUMBER] (контракт №395368876318). Пунктами 2.3.1, 2.3 договору передбачено, що абонент має право користуватись послугами, що надаються за цим договором, в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв'язку оператора, а у разі замовлення абонентом послуги міжнародного роумінгу - користуватись цією послугою у країнах, з операторами яких оператор уклав договори з роумінгу. Відповідно до договору, відповідачем обрано тарифний пакет: Супер МТС Олімпійський. Згідно з п.3.5. договору, кількість та вартість послуг, наданих абоненту за розрахунковий період, визначається відповідно до показників належних оператору технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості наданих послуг. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку відповідачу присвоєно особовий рахунок [NUMBER]. З технічних причин, у зв'язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента замінено на [NUMBER] Факт надання послуг підтверджується рахунком за телекомунікаційні послуги, який автоматично був сформований із автоматизованої системи розрахунків за послуги (білінгова система) та надісланий відповідачу, а саме: рахунок [NUMBER] від 31.05.2015 року на загальну суму 3418,79 грн. Відповідно до п.3.3 договору рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Статтею 33 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно з договором, абонент своїм підписом підтвердив правильність заповнених наданих ним відомостей та отримав Тарифи та Умови (Правила) користування мережами мобільного зв'язку. Відповідно до звіту по історії балансу рахунка абонента [NUMBER] за період з 01.01.2014 року по 29.06.2015 року, в травні 2015 року відповідачем частково погашено заборгованість на суму 448,00 грн., залишок заборгованості за надані послуги становить суму 2943,71 грн. 27.07.2016 року відповідачу надіслано претензію з проханням терміново погасити прострочену заборгованість, однак заборгованість не було погашено. 28.02.2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано судовий наказ по справі №727/1722/18 про стягнення з відповідача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в сумі 2943,71 грн. та 176,20 грн. витрат по сплаті судового збору, однак ухвалою суду від 23.03.2018 року вказаний судовий наказ скасовано. Станом на 11.07.2018 року сума заборгованості становить 4259,16 грн., з яких: 2943,71 грн. - сума боргу, 271,21 грн. - сума втрат на інфляційних процесах, 953,75 грн. - сума 3% річних та 90,49 грн. - сума пені. А тому просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість в сумі 4259,16 грн. та судовий збір в сумі 1762 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Доповнила, що у позивача в Ізраїлі є два роумінг партнери, однак текст угоди має приблизно 500 сторінок англійською мовою. Кошти роумінг партнерам за дзвінки відповідача не перераховані. Інформацію про абонентів з прочерками, з якими розмовляв відповідач, не надано по технічним причинам. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені у письмовому відзиві. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 07.11.2008 року між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Український мобільний зв'язок», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», укладено договір про надання послуг мобільного зв'язку №4489347/1.12018711 (а.с.6) на номер телефону [NUMBER] (контракт №395368876318). Згідно із п.п.1.1, 1.2 договору, оператор згідно з цим договором надає абоненту послуги мобільного зв'язку в межах України. Міжнародний телефонний зв'язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором оператора. Загальні умови та порядок надання послуг мобільного зв'язку в повному обсязі визначаються Умовами (Правилами) користування мережами мобільного зв'язку оператора, які є невід'ємною частиною цього Договору. Пунктами 2.3.1, 2.3 договору передбачено, що абонент має право користуватись послугами, що надаються за цим договором, в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв'язку оператора, а у разі замовлення абонентом послуги міжнародного роумінгу - користуватись цією послугою у країнах, з операторами яких оператор уклав договори з роумінгу. Відповідно до договору відповідачем [PERSON] обрано тарифний пакет: Супер МТС Олімпійський. Пунктом 3.5. договору передбачено, що кількість та вартість послуг, наданих абоненту за розрахунковий період, визначається відповідно до показників належних оператору технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості наданих послуг. Відповідно до абзацу 4 п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295, автоматизована система розрахунків за послуги (білінгова система) - сукупність технічних і програмних засобів, що виконують функції з тарифікації, розрахунку платежів за надані послуги, формування платіжних документів для абонентів тощо. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку відповідачу присвоєно особовий рахунок [NUMBER]. З технічних причин, у зв'язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги), особовий рахунок абонента замінено на [NUMBER] Згідно з п.п.2.4.2, 2.4 договору, абонент зобов'язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв'язку оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку. Відповідно до п.п. 2.4.6, 2.4 договору, абонент у разі не одержання рахунків до 15 числа місяця, наступного за розрахунковий, має зателефонувати до оператора за тел. 111 (з мобільного оператора, безкоштовно в Україні цілодобово) для одержання інформації щодо подальших розрахунків. Пунктом 3.3 договору передбачено, що рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Як вбачається з договору, абонент - відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердив правильність заповнених наданих ним відомостей та отримав Тарифи та Умови (Правила) користування мережами мобільного зв'язку. Відповідно до рахунку за телекомунікаційні послуги (а.с.7) вартість наданих відповідачу послуг мобільного зв'язку за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року становить 3418,79 грн. із врахуванням ПДВ та внеску у Пенсійний фонд України. В травні 2015 року відповідачем [PERSON] погашено 448 грн., а тому залишок заборгованості за надані послуги становить 2943,71 грн. 27.07.2016 року на адресу відповідача [PERSON] надіслано претензію №С295368812001/07 (а.с.9) з проханням терміново погасити прострочену заборгованість, однак відповідачем заборгованість не погашена. 28.02.2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано судовий наказ по справі №727/1722/18 про стягнення з відповідача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в сумі 2943,71 грн. та 176,20 грн. витрат по сплаті судового збору, однак ухвалою суду від 23.03.2018 року вказаний судовий наказ скасовано (а.с.4). Відповідно до розрахунків, наданих позивачем (а.с.12-14), станом на 11.07.2018 року сума заборгованості становить 4259,16 грн., з яких: 2943,71 грн. - сума боргу, 271,21 грн. - сума втрат на інфляційних процесах, 953,75 грн. - сума 3% річних та 90,49 грн. - сума пені. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 1, 32, 37 ч.2 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб'єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: 1) державний захист своїх прав; 5) вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; 6) безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.39 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій зобов'язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Вимогами ч.1 та ч.9 ст.15 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, надано ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв'язку - послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв'язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача. Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов'язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв'язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг. Відповідно до п.14 Правил, надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; 2) їх оплати споживачем. Таким чином, право користуватися, передбаченими договором послугами за межами України, виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу. Відповідно до довідкової інформації про надані послуги, відповідач [PERSON] з 24.05.2015 року по 27.05.2015 року перебував за межами України та користувався послугами міжнародного роумінгу у країні Ізраїль, з операторами якої укладено договір з роумінгу. В довідковій інформації містяться дані про номери мобільних операторів, з якими розмовляв відповідач, тривалість вказаних розмов та їх оплата. Однак, як встановлено в судовому засіданні, в наданій позивачем довідковій інформації, відсутня інформація про деякі номери телефонів, з якими розмовляв відповідач, а лише зазначено хвилини розмов та кошти, які відповідач повинен сплатити, зокрема: 24.05.2015 року о 13:09:23 год. тривалість розмови 0.04 хв. вартість 23,53 грн.; 24.05.2015 року о 13:09:53 год. тривалість розмови 0.23 хв. вартість 23,53 грн.; 24.05.2015 року о 14:24:42 год. тривалість розмови 0.26 хв. вартість 23,53 грн.; 24.05.2015 року о 14:45:05 год. тривалість розмови 1.11 хв. вартість 47,06 грн.; 24.05.2015 року о 14:57:37 год. тривалість розмови 0.40 хв. вартість 23,53 грн.; 24.05.2015 року о 16:47:37 год. тривалість розмови 0.27 хв. вартість 23,53 грн.; 24.05.2015 року о 19:35:22 год. тривалість розмови 1.21 хв. вартість 47,06 грн.; 25.05.2015 року о 09:12:46 год. тривалість розмови 0.49 хв. вартість 23,53 грн.; 25.05.2015 року о 10:58:17 год. тривалість розмови 0.27 хв. вартість 23,53 грн.; 25.05.2015 року о 12:17:03 год. тривалість розмови 0.28 хв. вартість 23,53 грн.; 27.05.2015 року о 14:41:16 год. тривалість розмови 2.11 хв. вартість 70,59 грн.; 27.05.2015 року о 15:00:09 год. тривалість розмови 5.15 хв. вартість 141,18 грн.; 27.05.2015 року о 15:08:19 год. тривалість розмови 0.27 хв. вартість 23,53 грн.; 27.05.2015 року о 15:09:03 год. тривалість розмови 2.22 хв. вартість 70,59 грн.; 27.05.2015 року о 17:51:00 год. тривалість розмови 1.32 хв. вартість 47,06 грн.; 27.05.2015 року о 18:42:59 год. тривалість розмови 0.23 хв. вартість 23,53 грн.; 27.05.2015 року о 18:52:36 год. тривалість розмови 0.47 хв. вартість 23,53 грн.; 27.05.2015 року о 20:02:26 год. тривалість розмови 3.44 хв. вартість 94,12 грн.; 27.05.2015 року о 20:22:51 год. тривалість розмови 0.36 хв. вартість 23,53 грн.; 27.05.2015 року о 20:34:58 год. тривалість розмови 8.40 хв. вартість 211,76 грн.; 27.05.2015 року о 20:51:19 год. тривалість розмови 1.02 хв. вартість 47,06 грн.; 27.05.2015 року о 21:27:07 год. тривалість розмови 1.23 хв. вартість 47,06 грн., а всього на загальну суму 1105,90 грн. Представником позивача в судовому засіданні не доведено факт здійснення відповідачем вищезазначених розмов, зокрема з якими саме конкретними абонентами у нього відбувались розмови, відсутні докази існування договірних відносин з невідомим роумінг партнером позивача. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не надано доказів сплати ним коштів роумінг партнеру в державі Ізраїль, суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог немає. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу 1837,81 грн. (2943,71 грн.-1105,90 грн.), тобто вартість розмов, які фактично здійснював відповідач, та відомості про які в повному обсязі зазначені в довідковій інформації, задовольнивши частково в цій частині позовні вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.4.3 договору, за несвоєчасну оплату рахунків абонент сплачує пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, якщо діючим законодавством України не передбачено іншого розміру пені. Суд вважає, що інфляційні втрати, три проценти річних та пеню необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, виходячи з вартості підтверджених розмов в сумі 1837,81 грн. (62,43%), а саме: інфляційні втрати в сумі 169,32 грн., три проценти річних в сумі 595,43 грн. та пеня в розмірі 56,49 грн., задовольнивши частково в цій частині позовні вимоги. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «ВФ Україна» необхідно стягнути заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 2659,05 грн. (1837,81 грн. + 169,32 грн. + 595,43 грн. + 56,49 грн.), задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1100,02 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial