Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцький завод - «Білкозин», який в ході розгляду справи збільшив позовні вимоги та просив суд: визнати недійсним контракт від 13 травня 2019 року укладений між ним та відповідачем; визнати незаконним та скасувати наказ № 136-к від 25 листопада 2019 року про звільнення його з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткуванння цеху електрозабезпечення та КВП; поновити на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову посилається на те, що в лютому 2017 року був працевлаштований в ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин» на посаду електромонтера та був підписаний контракт між роботодавцем та працівником, примірник якого відповідач не надав. Після закінчення строку дії контракту, а саме через 1 рік, між [PERSON] та ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин» було підписано другий контракт на тих самих умовах і на той самий строк. Примірник зазнченого конктракту також відповідачем надано не було. Після закінчення строку вже другого конктракту, а саме 13 травня 2019 року між позивачем та відповідачем було підписано вже третій контракт про працевлаштування на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху електрозабезпечення та КВП на тих самих умовах на строк з 19 травня 2019 року по 18 травня 2020 року. В порушення вимог п. 22 контракту його примірник позивачу надано не було. За весь час роботи позивач належно виконував свої посадові обов`язки, не порушував трудової дисципліни, не притягувався до дисциплінарної відповідальності. 20.11.2019 року позивачу в усній формі було повідомлено, що на підприємстві планується скорочення штату працівників і під нього ймовірно підпадає і позивач та вже 26.11.2019 року його не було допущено на робоче місце. Начальником відділу кадрів було повідомлено, що його звільнено із займаної посади на підставі п. 16 контракту від 13 травня 2019 року у зв`язку з відсутністю потреби в даній професії та посаді. Та було надано змогу ознайомитися із зазаначеним контрактом. На прохання ознайомити із наказом про звільнення з займаної посади позивачу було відмовлено. 02.12.2019 року позивачу на його адресу надійшов лист від відповідача в якому було повідомлено про його звільнення з роботи наказом № 136-к від 25.11.2019 року з підстав передбачених контрактом п. 8 ст. 36 КЗпП України. З наказом зазначеним у листі його не ознайомлювали, його копію не надавали. Дане звільнення позивач вважає незаконним та таким, що порушує його права, оскільки укладення відповідачем з ним трудового договору у формі контракту суперечить нормам законодавства та знижує рівень соціальної захищеності його як робітника; з урахуванням того, що трудовий договір укладався тричі, він вважається таким, що укладений на невизначений строк, тобто безстроковим; звільнено з роботи без персонального повідомлення про наступне вивільнення, яке згідно з ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України повинно бути проведено не пізніше ніж за два місяці та без згоди первинної профспілкової організації утвореної на підприємстві та членом якої він являється. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та вважає звільнення позивача правомірним в зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог . В судовому засіданні позивач підтримав збільшені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання, був повідомлений належним чином. У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13 травня 2019 року між ТОВ «Прилуцький завод - «Білкозин» в особі директора [PERSON] та [PERSON] було укладено Контракт на прийняття на роботу за професією електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху електрозабезпечення та КВП строком дії з 19 травня 2019 року по 18 травня 2020 року. У вказаному Контракті сторони погодили права і обов`язки, умови матеріального забезпечення, відповідальність сторін, а також чітко визначили підстави внесення змін і розірвання контракту. Наказом ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин» від 13 травня 2019 року № 53-к продовжено роботу [PERSON] електромонтеру з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху електрозабезпечення 2 категорії ЦЕ та КВП за контрактом з 19 травня 2019 року по 18 травня 2020 року з оплатою праці згідно штатного розпису на підставі заяви [PERSON] , контракту. Наказом ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин» від 20 листопада 2019 року № 234 посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 2 категорії ЦЕ та КВП яку займає [PERSON] визнано такою, в якій відсутня потреба станом на 20 листопада 2019 року. Згідно акту № 1 від 20.11.2019 року [PERSON] з наказом № 234 від 20.11.2019 року «Про відсутність потреби в професії та посаді ознайомився (прочитав) але поставити свій підпис про ознайомлення з наказом відмовився. Наказом ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин» від 25 листопада 2019 року № 136-к звільнено [PERSON] з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 2 категорії ЦЕ та КВП 25 листопада 2019 року з підстав передбачених п. 16 конктракту від 13 травня 2019 року п. 8 ст. 36 КЗпП України Згідно акту № 4 від 25.11.2019 року [PERSON] з наказом № 136-к від 25.11.2019 року «Про звільнення» ознайомився (прочитав) але поставити свій підпис про ознайомлення з наказом відмовився. Крім того згідно актів № 6 від 25.11.2019 року № 7 від 26.11.2019 року [PERSON] отримати свою трудову книжку відмовився. На адресу позивача [PERSON] ТОВ «Прилуцький завод Білкозин» неодноразово направляв повідомлення про отримання трудової книжки у будь-який зручний час з 08 год до 16 год з понеділка по п`ятницю. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Перелік законів і категорії працівників, з якими дозволена контрактна форма трудового договору викладено в листі Мінпраці від 06 травня 2000 року №06/2-4/66. Чинним законодавством не передбачено укладення контракту з працівником на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування цеху електрозабезпечення. Крім того при перевірці управлінням держпраці у Чернігівській області ТОВ «Прилуцький завод «Білкозин» було встановлено, що пункт 16 умов Конктракту укладеного між ТОВ «Прилуцький завод Білкозин» та [PERSON] погіршує останнього становище порівняно з чинним законодавством тому відповідно до ст. 9 КЗпП України є недійсним. Порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємтва, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, затверджено Положенням про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 170. Відповідно до п. 3 Положення, наймання на роботу працівників через укладення з ними контракту власником або уповноваженим ним органом може відбуватися у випадках передбачених законами України. Якщо укладення контракту законом не передбачене то власник або уповноважений на те орган не має права укладати з працівником конктракт, навіть якщо є наявна обопільна згода. Також встановлено, що відповідно до наказу керівництва «Прилуцький завод «Білкозин» від 25.11.2019 року № 136-к [PERSON] звільнено з роботи 25.11.2019 року з підстав передбачених п 16 Контракту «Про відсутність потреби в професії та посаді» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, що суперечит ст. 21 КЗпП України. Відповідачем не надано доказів правомірності звільнення позивача з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 2 категорії ЦЕ та КВП . З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що конктракт укладений між ТОВ «Прилуцький завод Білкозин» та [PERSON] з порушення чинного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Позивача в частині визнання недійсним контракту та скасування Наказу «Про звільнення [PERSON] » №136-к від 25.11.2019 року. Щодо позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу судом встановлено. Суд оцінивши всі докази, та надавши правову оцінку доводам сторін, приходить до висновку, що Наказ «Про звільнення [PERSON] » №136-к від 25.11.2019 р. з підстав передбачених п 16 Контракту «Про відсутність потреби в професії та посаді» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України суперечить ст. 21 КЗпП України та є незаконним. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Позивача в частині поновлення його на роботі. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», надалі за текстом Постанова № 100, вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 Постанови № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середня заробітна плата Позивача повинна обчислюватись виходячи з виплат, отримані ним за попередні два місяці роботи. Проте суду не надано довідки про заробітну плату (дохід) [PERSON] в зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягають до задоволення.

Outcome: partial