Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до директора інституту високих технологій Київського національного університету імені Тараса Шевченка Ільченка Володимира Васильовича, третя особа - Київський національний університет імені Тараса Шевченка про зобов`язання вчинити дії, у якому просив визнати бездіяльність директора інституту високих технологій Київського національного університету імені Тараса Шевченка Ільченка Володимира Васильовича протиправною та зобов`язати надіслати на адресу позивача письмові відповіді про результати розгляду заяв позивача від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року, а такою стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2011 року позивач перебуває на посаді завідувача навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» на кафедрі «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій імені Тараса Шевченка. У 2014 році позивач був мобілізований до Збройних Сил України і після повернення 23 березня 2015 року з Антитерористичної операції до теперішнього часу з вини роботодавця не має умов і засобів для виконання своїх функціональних обов`язків, доступу у підвідомчу йому навчальну лабораторію. На всі усні прохання позивача забезпечити йому умови праці та можливість виконати обов`язки від відповідача отримав усні відмови. Також без відповіді залишилися письмові заяви позивача від 06 червня 2017 року, в якій позивач повідомляв про відсутність відповіді завідувача кафедри «Молекулярної біотехнологїї та біоінформатики» ІВТ Корнелюка Олександра Івановича на заяву позивача від 03 квітня 2017 року - з вимогою забезпечити йому умовами та засобами для виконання його функціональних обов`язків; від 26 липня 2017 року - з вимогою аргументовано пояснити про підстави приписаних позивачу негативних особистих якостей в характеристиці від 03 квітня 2017 року; від 05 жовтня 2017 року - про невідповідність задач, поставлених Розпорядженням відповідача №07-17/20 від 28 вересня 2017 року, до функціональних обов`язків позивача, а також про відсутність у позивача умов, засобів для їх виконання та робочого місця; від 23 жовтня 2017 року - про проведення фіктивної комісії з перевірки знань з охорони праці ІВТ у 2017 року та підробку її протоколу від 12 жовтня 2017 року; від 11 січня 2018 року - про порушення до позивача ст. ст. 29. 31, 32 КЗпП та не допуск позивача в робоче приміщення; від 16 січня 2018 року - про надання позивачу характеристики з місця роботи; від 10 серпня 2018 року - про події 08 серпня 2018 року. У зв`язку з відсутністю відповідей від відповідача, позивач був змушений звернутися із заявами до ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка, на що відповідей також не отримав. В подальшому позивач був змушений звернувся до Державної служи з питань праці із заявою від 14 лютого 2018 року. Таким чином, відповідач порушив право позивача на отримання відомостей, строки та порядок розгляду і надання відповідей на зави позивача як це визначено в ст.ст.15,18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян». У зв`язку з вище викладеним позивач був змушений звернутися до суду за захистом свої прав та законних інтересів. 19 грудня 2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява, в якій відповідач зазначив, що протягом періоду з березня 2016 року по теперішній час триває виробничий конфлікт між позивачем та керівником кафедри молекулярної біотехнології та біоінформатики Інституту високих технологій Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Почався цей конфлікт з того, що позивач не пройшов атестацію як педагогічний працівник. Після того як в 2015 року позивач отримав статус учасника бойових дій в зоні Антитерористичної операції, почав зловживати правом та зловживає своїм статусом учасника бойових дій. Керівництво кафедри та Інституту неодноразово зверталися до позивача з різними дорученнями, але його відповідь зводилися до вимог, які повинні були виконані, в іншому разі він ніяких завдань виконувати не збирається. Щодо численних письмових звернень позивача з якими він звертається у великій кількості, фізично не можливо відповісти по суті, адже вони складаються в основному з декларативної частини, в якій позивач безпідставно ображає всіх тих, до кого звертається. 24 грудня 2018 року позивачем через канцелярію суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої він просив суд визнати бездіяльність директора Інституту високих технологій Київського національного університету імені Тараса Шевченка Ільченка Володимира Васильовича протиправною, щодо ненадання відповіді на кожну із заяв позивача від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року, зобов`язати директора Інституту високих технологій Київського національного університету імені Тараса Шевченка Ільченка Володимира Васильовича надіслати на адресу позивача письмові відповіді про результати розгляду заяв позивача від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року, а також покласти на відповідача всі судові витрати. 25 лютого 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшли доповнення щодо заперечень до позовної заяви. В поданих доповненнях, відповідач позов не визнає в повному обсязі, вважає його не законними та такими що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до позовної заяви відповідач є неналежним відповідачем з огляду на те, що згідно своїх функціональних обов`язків, як директора Інституту, без резолюції ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка не має повноважень розглядати заяви та скарги громадян. Заяви позивача не були зареєстровані в законному порядку, а саме не зареєстровані в канцелярії, на них відсутній штамп про реєстрацію та резолюція керівництва Університету. Таким чином, відповідач не має права, згідно своїх повноважень, надавати відповіді на заяви, скарги та іншу кореспонденцію. Також, відповідач вказує на те, що всі заяви позивача не відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян», так як в них не вказана адреса місця проживання позивача, а тому вони розгляду не підлягають. Ухвалою від 05 листопада 2018 року у справі відкрито провадження, справу слухати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до слухання по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. При цьому, як зазначається в статті 3 Закону, під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій або в усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. За формою, звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) та письмовим (надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства). Так, звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати бездіяльність директора Інституту високих технологій Київського національного університету ім.Т.Шевченка Ільченка Володимира Васильовича протиправною, щодо ненадання відповіді на кожну із заяв позивача від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року, зобов`язати директора Інституту високих технологій Київського національного університету ім.Т.Шевченка Ільченка Володимира Васильовича надіслати на адресу позивача письмові відповіді про результати розгляду заяв позивача від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року, а також покласти на відповідача всі судові витрати. При цьому, як встановлено в судовому засіданні, в листах від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року позивач просив відповідача надати відповіді на кожну із заяв. Однак, будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач надав відповідь на вказані звернення, матеріали справи не містять. Водночас, за змістом ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати заяви громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв ( клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян»). Як передбачено положеннями ч.1ст.20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Крім того, ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимоги в частині визнання бездіяльність директора Інституту високих технологій Київського національного університету ім.Т.Шевченка Ільченка Володимира Васильовича протиправною, щодо ненадання відповіді на кожну із заяв позивача від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року, зобов`язати директора Інституту високих технологій Київського національного університету ім.Т.Шевченка Ільченка Володимира Васильовича надіслати на адресу позивача письмові відповіді про результати розгляду заяв позивача від 06 червня 2017 року, 26 липня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 11 січня 2018 року, 16 січня 2018 року, 10 серпня 2018 року. Також, позивачем не було надано докази щодо судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, з другої сторони стягується судовий збір на користь держави. А тому суд вважає на необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави за результатами розгляду справи в розмірі 768, 40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial