Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 22.12.2012 року він уклав з відповідачем договір №405580 з додатками №1 та №2 з метою придбання автомобіля ZAZ Vida вартістю 94 240,00 грн. Відповідачем порушені його права як споживача послуг ТОВ «Авто Просто», оскільки договір укладено внаслідок здійснення останнім нечесної підприємницької практики, яка відображена у договірних умовах. З умов спірної угоди випливає, що відповідач у рамках створеної ним системи Авто так здійснює свою діяльність за певною схемою, яка має на меті лише залучення учасників системи і виключно за рахунок їх щомісячних внесків (без вкладання власних коштів) відповідач створює фонди груп. В процесі асигнаційних актів відповідач розподіляє між учасниками право на отримання автомобіля: зокрема, таке право надається тому з учасників, хто сплатив або запропонував до сплати найбільше внесків до спільного фонду. Вважає, що договір слід визнати недійсним, з огляду на невідповідність його умов положенням ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», так як він укладений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому відповідач зобов'язаний повернути все отримане за угодою. На виконання оспорюваного договору позивачем на користь відповідача було сплачено вступний внесок у розмірі 3392,64 грн., повних чистих внесків - на суму 18777,33 грн. та авансових внесків на суму 72 360,8 грн. Всього позивачем було сплачено 94530,77 грн., які він просить стягнути з відповідача на його користь. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягала, коротко виклавши обставини позову. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання представник відповідача у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив при вирішенні спору врахувати його письмові заперечення, які зводяться до наступного. Договір з позивачем укладений в рамках створеної відповідачем в Україні системи продажу автомобілів АВТО ТАК. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Відповідач надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи АВТО ТАК. Позивач був ознайомлений з умовами договору та в передбачений ним чотирнадцятиденний строк не звернувся до відповідача з заявою про його розірвання. За укладеним договором позивач повинен отримати автомобіль за умови виконання взятих на себе зобов'язань. Право на отримання автомобіля надається за механізмами, передбаченими договором і відповідно до платежів, які здійснені самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеному договорі, відсутні правові підстави для визнання договору недійсним, а тому немає підстав для стягнення з відповідача всіх сплачених коштів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, а саме: позовну заяву та заперечення на неї, копію паспорта, договору №405580 від 22.12.2012 року, копії квитанцій про сплату коштів на користь відповідача приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.12.2012 між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір №405580 з додатками, предметом якого є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так», з метою придбання легкового автомобіля «ZAZ Vida» у групі (а.с. 9-16). Відповідно до додатків №1, №2 до договору учасник системи сплачує: вступний внесок у розмірі 3392 грн. 64 коп., щомісячний цілий чистий внесок - 1,1905 %, щомісячний платіж за послуги з адміністрування - 0,35 %, винагорода за послуги, пов'язані з передачею автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником, якому було надано право на отримання автомобіля) - 3%. На виконання умов оспорюваного договору позивач сплатив вступний внесок учасника до системи АвтоТак у розмірі 3392,64 грн., повних чистих внесків - на суму 18777,33 грн. та авансових внесків на суму 72 360,8 грн. Всього позивачем було сплачено 94530,77 грн (а.с. 17-21). В пункті 1.2 статті 1 розділ 2 договору № 405580 від 22.12.2012 року визначено, що позивач уповноважив TOB «АВТО ПРОСТО» на організацію та адміністрування системи АвтоТак. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількість автомобілів, яку можливо придбати за рахунок Чистого Фонду групи. Учаснику, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобов'язання щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових платежів, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому асигнаційному акті, який буде проводитися у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов'язання за Договором. Такий учасник користується пріоритетом в отриманні автомобіля перед іншими учасниками в групі. Як зазначено у Розділі договору «Визначення термінів», асигнаційний акт - щомісячний захід, на якому надається право на отримання автомобіля. Фонд групи - це Фонд, який створюється за рахунок усіх чистих внесків, які сплачуються учасниками групи у складі повних, половинних та авансових внесків, а також третіми особами (страхові компанії, поручителі тощо). Отже, надання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені угодою платежі, а ТОВ «Авто Просто» формує групу учасників, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля. Учасник одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених договором, і таке визнання права ТОВ «Авто Просто» здійснює на власний розсуд, право на отримання автомобіля мають не всі учасники системи, а тільки ті, які мають найвищу кількість балів. Оспорюваний договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником автомобіля, не передбачає чітких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Так, відповідно до п.1.1 статті 1 розділу 2 договору зобов'язання ТОВ «Авто Просто» щодо передачі автомобіля учаснику забезпечуються угодами, укладеними між ТОВ «Авто Просто» та постачальником автомобіля. Таким чином, право учасника отримати автомобіль залежить також від участі третьої особи - постачальника автомобіля, договір з яким такий учасник не укладав. До того ж ціна автомобіля постійно змінюється. Зі змісту укладеної між сторонами угоди, вбачається, що позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а відповідач без залучення власних коштів формував групи учасників, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю автомобіля одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до системи «АвтоТак». Зі змісту оскаржуваного договору випливає, що отримання автомобілів учасниками системи можливе за умови дотримання всіма учасниками умов угод, які укладені з кожним з них, і реалізація права отримати автомобіль фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників системи, з якими позивач безпосередньо у будь-які правовідносини не вступав. Вказані обставини свідчать про порушення з боку відповідача принципу добросовісності та існування дисбалансу договірних прав і обов'язків не на користь позивача, введення його в оману та здійснення нечесної підприємницької практики. Пункт 13.5 договору регламентує порядок його розірвання на паритетних засадах, що можливе лише протягом 14 днів з моменту підписання договору. Натомість цим договором передбачено, що у випадку його розірвання за ініціативою споживача після зазначеного терміну, поверненню підлягає сума чистих внесків, яка розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник повідомив відповідача про розірвання договору, з вирахуванням відступного за відмову від неї в розмірі 2 цілих внесків. При цьому, в разі недостатності коштів у фонді для повернення коштів, їх виплата проводиться за рахунок наступних надходжень, тобто кінцевого строку проведення розрахунку з учасником взагалі не встановлено. При розірванні договору для самого відповідача будь-яких негативних наслідків взагалі не передбачено. Згідно зі ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які встановлюють жорсткий обов'язок споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору, визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлена заборона нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, які послуги вважаються фінансовими. Перелік фінансових послуг, передбачений законом, не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону. Відповідач як виконавець послуг не повинен був включати у договір із позивачем як споживачем умови, які є несправедливими. У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Однак у ряді випадків потреба у визнанні судом нікчемного правочину недійсним може виникати, в тому числі: якщо сторони нікчемного правочину виконали його умови повністю або в певній частині; якщо нікчемний правочин нотаріально посвідчений; якщо зазначений правочин зареєстрований у відповідних державних органах тощо. У таких випадках суд своїм рішенням може, визнавши нікчемний правочин недійсним, визначити (з урахуванням змісту позовних вимог) правові наслідки такої недійсності, як от зобов'язати передати певне майно, або звільнити приміщення, або ж стягнути кошти, зобов'язати державний орган скасувати реєстрацію правочину тощо. За приписами ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що діяльність ТОВ «Авто Просто» є нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману та сприяє розвитку пірамідальної схеми. У Постановах Верховного Суду України від 23.05.2012 року у справі 6-35цс/12 та від 11.09.2013 року у справі 6-40цс/13 викладено дві протилежні правові позиції з даного приводу. При розгляді даного позову суд враховує саме правову позицію, виражену у постанові від 23.05.2012 року у справі 6-35цс/12, оскільки саме ця позиція буде сприяти захисту прав споживача. Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню - судовий збір у розмірі 945 грн. 30 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved