Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного банку України стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02.07.2012 між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» було укладено договір банківського вкладу. На виконання умов договору, позивачем було внесено грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. Дата погашення ощадного (депозитного) сертифіката - 04.01.2013. По закінченню строку вкладу позивач звернувся до ПАТ «Банк «Таврика» за повернення внесених коштів, однак банком не було виконано своїх зобов'язань. Позивач звернувся до НБУ з листом, на який отримав відповідь про віднесення ПАТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних банків. Оскільки НБУ, однією з функцій якого є банківське регулювання, не виконав свої обов'язки у частині забезпечення нормального функціонування банку «Таврика», що призвело до завдання позивачу майнової шкоди у розмірі 55552,35 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов з наведених в ньому підстав. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2012 між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» було укладено договір банківського вкладу. На виконання умов договору, позивачем було внесено грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. Дата погашення ощадного (депозитного) сертифіката - 04.01.2013. По закінченню строку вкладу позивач звернувся до ПАТ «Банк «Таврика» за повернення внесених коштів, однак банком не було виконано своїх зобов'язань. Позивач звернувся до НБУ з листом, на який отримав відповідь про віднесення ПАТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних банків. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання. Правовідносини, які склалися між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» регулюються укладеним між ними 02.07.2012 договором банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника серії В № 002897. Дані правовідносини регулюються положеннями ч. 1 ст. 1058 ЦК України, відповідно до вимог якої за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що зобов'язання ПАТ «Банк «Таврика» перед позивачем по справі [PERSON] не створили обов'язку для Національного банку України. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, зокрема письмові докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу дійсно завдано матеріальних збитків саме діями чи бездіяльністю відповідача по справі - НБУ, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, втрат майнового та немайнового характеру або завдання позивачу моральних чи фізичних страждань діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності протиправного діяння чи без діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed