Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 01.10.2015 між адвокатським об`єднанням «А.ДВА.КА.Т» та [PERSON] , було укладено договір № 01/10/2015 «Про надання юридичних послуг». На виконання умов вказаного договору, позивачем були надані відповідачу юридичні послуги, які не були оплачені останнім, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 123872 грн. Тому, позивач в уточненій позовній заяві просить в судовому порядку стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також 43918,59 грн. пені за прострочення платежу, 43370,91 грн. інфляційних втрат, 11034,24 грн. 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання та сплачений судовий збір. 05.07.2019 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними, не обґрунтованими належними і достатніми доказами. Так, до позову не надано документів чи відомостей, з яких можна зробити висновок про фактичне здійснення позивачем як виконавцем за договором тих дій, які зазначені в акті як надані послуги, а також про витрачений на вчинення таких дій час, таких зокрема, як процесуальні документи, що зазначені в акті від 31.01.2017 року як такі, що були підготовленні позивачем, довідки органів внутрішніх справ про час прибуття до цих органів та виходу (виїзду) з них представників позивача, в зазначені в акті дати, журнали судових засідань, в яких згідно акту брали участь представники позивача. Відповідачу не надходило жодного акту, на які посилається позивач у позовній заяві. Крім того, за відсутності обов`язку відповідача здійснювати оплату послуг, факт надання яких не доведено, відсутнє право позивача здійснювати нарахування пені та її стягнення. Просив застосувати спеціальну позовну давність до вимог позивача про стягнення пені. 09.10.2019 представником позивача Куц Я.О. надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] погодився з умовами договору №01/10/2015, шляхом його підписання. Відповідач не надав пояснення по доказам, які підтверджують фактичне здійснення позивачем юридичних послуг, які містяться в акті наданих юридичних послуг за період з червня 2016 року до січня 2017 року від 31.01.2017 року. Претензії про виплату заборгованості від 31.01.2018 направлялися на адресу місця реєстрації та проживання відповідача та його особистий номер. Претензію [PERSON] отримав особисто 05.02.2018. Враховуючи умови договору, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. 25.10.2019 представником відповідача [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачу не надходило жодного акту, про які вказано в позовній заяві, жодним із способів визначених у п. 4.3. договору. Пунктом 10.1 договору визначено, що усі повідомлення, які надсилаються сторонами одна одній у зв`язку з цим договором, повинні бути викладенні в письмовій формі та вважаються надісланими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом, телеграфом або доставлені посильним за вказаними у цьому договорі юридичними адресами сторін. Тобто, договором не передбачено направлення повідомлень засобами електронного зв`язку. Оскільки, відповідач не отримував актів приймання-передачі виконаних робіт, тому відсутній обов`язок із оплати послуг. Представник позивача Лук`янець О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] в судову засіданні просив відмовити в задоволені позову, з підстав викладених у відзиві та в запереченнях на відповідь на відзив. Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Договір про надання правової допомоги є договором надання послуг у тій мірі, в якій правова допомога є послугою. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі, крім випадків, коли такий договір може вчинятися усно. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги дотримання договірного права. Зміст договір про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики( ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Договором, в силу статті 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. 01 жовтня 2018 року між адвокатським об`єднанням «А.ДВА.КА.Т» (надалі - виконавець) та [PERSON] (надалі - замовник) було укладено договір № 01/10/2015, згідно з умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику послуги в обсязі та на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1 договору, виконавець зобов`язується забезпечувати високий професіональний рівень та своєчасність надання послуг. Замовник в свою чергу, відповідно до п.2.2.1, зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги виконавця в розмірі та в порядку, передбаченому договором. Відповідно до п. 5.1 договору, вартість послуг, які надаються, розраховуються у відповідності до переліку вартості послуг зазначених в додатку 1, що є невід`ємною частиною даного договору. Пунктами 5.2 та 5.3 визначено, що замовник та виконавець на умовах, визначених цим договором, підписують акт, який підтверджує перелік і обсяг наданих послуг. Замовник оплачує послуги виконавця відповідно до підписаного акту, шляхом перерахування зазначеної в акті суми на поточний рахунок виконавця, не пізніше 5 календарних днів після передачі акту. Послуги вважаються сплаченими з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок виконавця. (п.5.4 договору). За період з червня 2016 року по січень 2017 року, позивачем було складено акти приймання-передачі виконаних робіт, які направлялися відповідачу електронною поштою. 03.01.2017 року позивачем було складено письмову претензію про виплату відповідачем заборгованості за договором №01/10/2015. 11.01.2017 року відповідачем [PERSON] , було надано відповідь на претензію від 03.01.2017, в якій зазначено, що усі фінансові питання будуть вирішенні після закінчення судового процесу та отримання позитивного рішення суду по справі. Додатково повідомлено, що грошові кошти будуть надані на протязі 10 робочих днів згідно актів виконаних робіт. З наданої відповідачем відповіді, вбачається, що він не оспорює факт надання юридичних послуг позивачем, проте заперечує їх обсяг, вартість, та те, що позивачем не було належним чином направлено акт виконаних робіт, що позбавило можливість відповідача виконати умови договору. Відповідно до наданих письмових доказів вбачається, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2017, [PERSON] визнано не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінувалося. Згідно акту наданих юридичних послуг за період з червня 2016 року по січень 2017 року від 31.01.2017 року, за вказаний період виконавець надав замовнику юридичні послуги на загальну суму 123872 грн. без ПДВ. Відповідно до п. 4.1 договору, виконавець складає та передає замовнику для підписання акт наданих послуг. У разі ненадходження від замовника підписаного акту наданих послуг або письмових зауважень до нього протягом трьох робочих днів з моменту отримання акту, надані послуги вважаються прийнятими в обсязі та на умовах, вказаних в акті. 31.01.2018 року позивачем було складено письмові претензії про виплату відповідачем заборгованості за договором, які 02.02.2018 було направлено останньому разом з актом від 31.07.2017 року, що підтверджується поштовою накладною № [NUMBER] та копією роздруківки з сайту. 05.02.2018 відповідачем отримано претензії та акт від 31.07.2020, проте письмові заперечення чи підписаний акт позивачу не надав, що в силу п. 4.1 договору, вважається прийняттям послуг в обсязі та на умовах, вказаних в акті. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У поданому відповідачем відзиві на позовну заяву зазначено, що копії претензій №124/1 та №125/1 від 31.01.2018 та акт від 31.01.2017 було отримано ним в якості додатків до позовної заяви, після отримання від суду копії позовної заяви з додатками до неї (том № 2, а.с. 99). Тобто, відповідач визнав факт отримання акту надання юридичних послуг за період з червня 2016 року по січень 2017 року від 31.01.2017, та не надав суду доказів направлення чи вручення позивачу письмових зауважень на вказаний акт. Щодо вимоги про стягнення пені, слід зазначити наступне. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно п. 6.5 договору, у разі порушення строку платежу, встановленого п. 5.3. цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний календарний день затримки здійснення платежу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.10.2017 року (п. п. 11.1, 11.2 договору). Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 15.08.2018, що підтверджується конвертом з відміткою пошти, тобто в межах строку позовної давності. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 09.05.2018 по 08.05.2019, тобто розрахована за один рік складає 43918,59 грн. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, слід зазначити наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Таким чином, зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора, відповідно до цивільно-правового договору (як ціну договору) або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного договору № 01/10/2015, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено виключний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих юридичних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - сплата грошових коштів за надані послуги (ст. 509 ЦК України). Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості наданих позивачем юридичних послуг, утворилась заборгованість відповідача за Договором про надання юридичних послуг, яка складає 123872,00 грн. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позивачем, підтверджено отримання відповідачем претензії та акту від 31.01.2017 лише 05.02.2018року, тобто з дати виконання позивачем умов договору щодо надання акту виконаних робіт, який є підставою до оплати виконаних послуг тому стягненню підлягають лише інфляційні втрати за період з 09.02.2018 року по 26.09.2019 року, що згідно наданого позивачем розрахунку становить 15682,19 грн. Крім того, представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що за усною домовленістю між позивачем та відповідачем оплата за надані послуги буде проведена після надання повного об`єму послуг. Разом з тим, слід відмовити в задоволенні вимог про стягнення 3% річних, оскільки умовами договору передбачено інший розмір відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому подвійне стягнення суперечить ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. З матеріалів даної справи також вбачається, що позивач належним чином виконував свої обов`язки за договором про надання юридичних послуг, а тому сама по собі відсутність підписаного сторонами акту, не може бути підставою для відмови у оплаті наданих послуг, оскільки позивач вчиняв усі можливі дії щодо отримання відповідачем акту виконаних робіт, що свідчить про те, що відповідач поза розумним сумнівом міг отримати вказаний акт, ознайомитись з ним, та у разі не згоди з об`ємом чи вартістю наданих послуг надати відповідні зауваження, проте жодних таких дій відповідачем не було виконано. Крім того, вказаний акт був наданий до позовної заяви, проте відповідач протягом тривалого часу, з дати подання позову також не вчинив жодних дій щодо викання умов договору або направлення позивачу відповідних заперечень Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2700 грн. 00 коп. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 510, 525, 526, 546, 549-552, 611, 625, ЦК України, та

Outcome: partial