Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору посилаючись на те, що 26.05.2015 року позивачем по справі було здійснено пропозицію відповідачу та третій особі на підставі Агенського договору, на умовах, зазначених в пропозиції та у відповідності до чинних умов Договору умов Договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків Банку укласти Договір карткового рахунку в рамках якого відкрити картковий рахунок на імя Позичальника (яким є позивач) та випустити на імя позичальника платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Card з огляду на фінансовий стан та кредитну історію Позичальника встановити в момент укладення або протягом дії Договору карткового рахунку Ліміт Овердрафту на строк користування Овердрафтом в межах максимального погодження суми, яка не перевищує 50000 гривень. Укласти з Позичальником Договір страхування на умовах, зазначених в Частині 3 цієї пропозиції. Позивач зазначє, що при укладені вищевказаного Кредитного договору були порушені її права як споживача у звязку з чим нею у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення, а тому вона змушена була звернутися до суду. Таким чином, з урахуванням наведеного позивач при укладені Кредитного договору через неналежну інформацію з боку відповідача та необізнанність не могла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було належним чином детально розяснено працівниками банку їх умови. Згідно до п.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року дана справа призначена до розгляду у порядку загального позвного провадження. При подачі позову представником позивача була надано клопотання про слухання справи у відсутність позивача та його, позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяви, подані докази в обгрунтування позовних вимог, вважає достатніми, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачем було надіслано відзив на позовну заяву в якому міститься зперечення проти позовних вимог позивача, підготовче провадження просив провести у його відсутність. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2018 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Через канцелярію суду надійшло клопотання від представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2018 року клопотання представника відповідача задоволено і призначено слухання справи в режимі відеоконференції. Представник позивача в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час слухання справи, при подачі позову зазначив слухати справу у його відсутність. Відповіді на Відзив не надав, а також, будь-яких інших заяв чи клопотань ним до суду подано небуло. Представник відповідача після неможливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції в звязку з зайнятістю судової зали в Шевченківському районному суді м.Києва, просив слухання справи провести без його участі. Проти позову заперечував та просив у його задоволені відмовити на підставах зазначених у Відзиві на позов, а також надав до суду письмові пояснення. Представник третьої особи до суду не зявився був належним чином повідомлений про час слухання справи, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв, клопотань до суду не подавав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 26.05.2015 року [PERSON] позивач по справі, здійснено Пропозицію Публічному Акціонерному Товариству «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON] - відповідачу по справі та ПрАТ «[PERSON] ЖИТТЯ» - третя особа по справі і від імені якого на підставі Агентського договору також діяв [PERSON], укласти Договір карткового рахунку (з встановленням ліміту овердрафту та строку користування овердрафтом) в рамках якого: відкрити картковий рахунок на її імя, випустити на її імя плтіжну картку міжародної платіжної системи Master Card, з огляду на її фінансовий стан та кредитну історію встановити в момент укладення або протягом дії Договору карткового рахунку Ліміт Овердрафту та строк користування Овердрафтом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50000 грн та укласти Договір страхування на умовах зазначених в Частині 3 даної Пропозиції. Таким чином, зі сторони Позивача була здійснена Пропозиція укласти Договір карткового рахунку (пропозиція до ПАТ «ПУМБ»), які [PERSON] акцептував. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ч. 1 с т.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З умов вказаної Пропозиції вбачається, що укладення зазначених в Пропозиції договорів є чинною для її прийняття (акцепту) Банком протягом 30 (тридцяти) днів з дати її підписання позивачем і буде вважатися прийнятою (акцептованою) Банком в дату її підписання Банком та скріплення його печаткою або в момент вчинення Банком до моменту підписання ним (скріплення печаткою) цієї Пропозиції фактичних дій щодо відкриття Карткового рахунку та/або оплати ціни Договорів страхування. Вказані дії є юридично значими для позивача та Банку та є доказом укладення вказаних в Пропозиції Договорів. Як зазначив представник відповідача шляхом здійснення та акцепту вищевказаної пропозиції Сторонами було укладено Кредитний договір № 26254038732190 на умовах якого Позивачу був наданий кредит у розмірі 8000,00 гривень (п.2) на строк користування Кредитом - 60 місяців (п. 3) та процентною ставкою - 46% річних. Також, з умов Пропозиції вбачається, що позивач підтвердила, що в день подання до Банку вказаної Пропозиції позивач ознайомлена з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, Правил користування платіжними картками Банку та Тарифами, які розміщуються Банком на інформаційних стендах у відділеннях Банку та найого офіційному сайті та зобов'язується періодично (не рідше одного разу на місяць) ознайомлюватись з ними. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач звернувшись до суду з даним позовом посилається, що при укладені вказаного кредитного Договору були порушені її права, як споживача, а також, положення Договору страхування є несправедливими відносно споживача, при їх укладенні позивача було введено в оману, а тому просить визнати Кредитний договір недійсним. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зважаючи на викладене вказані правовідносини врегульовані загальними нормами до яких віднесено норми ЦК України та спеціальними нормами ЗУ Про захист прав споживачів, які є при застосуванні пріоритетними. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляд) цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених заідповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього Закону. За нормами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк/фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У даному випадку суд вважає, що позивачем не доведено несправедливість умов укладеного договору. Також, суд зазначає, що позивач уклавши зазначений договір та підписавши його погодився з усіма його умовами. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що при укладені вказаного кредитного договору відповідачем було введено її в оману щодо умов договору так, як через неналежну інформацію з боку відповідача та необізнанність вона не могла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману. Однією з підстав, що стало причиною введення позивача в оману при укладанні кредитного договору, як зазначила позивач це спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Позивач немала часу детально ознайомитися з Кредитним договором за такий короткий строк. Крім того працівник відповідача не надав достовірної інформації, повідомивши позичальника в який найкоротший спосіб про те, що всі істотні умови договору Позивачу розяснено, спонукаючи підписати договір швидше таким чином, позивач немала обєктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті підписання даної угоди. Як уже зазначалося судом, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач [PERSON] добровільно виявила бажання скористатися послугами банку та укласти відповідний договір. З Пропозиції вбачається, що в день подання до Банку вказаної Пропозиції позивач ознайомлена з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, Правил користування платіжними картками Банку та Тарифами підтвердивши своїм підписом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Згідно ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Як вбачається з наданих до суду письмових доказів Позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення Кредитного договору не відкликала, а також не зверталася до кредитора за додатковими роз'ясненням положень, ні до укладення ні під час укладення договору. Також, не надано позивачем доказів, про хід дії договору (сплати всіх грошових сум, які передбачені договором і т.д.). Таким чином, суд вважає, що при укладенні умов договору [PERSON] діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначила характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі щодо овердтарфту. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач, ставлячи вимогу про визнання недійсним Кредитного договору № 26254038732190 (Оферта) від 26.05.2015 року, посилалась на Закон України «Про захист прав споживачів». Згідно Рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчного кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Однак, відповідачкою не доведено порушення її прав з боку позивача саме як споживача при укладенні договору. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У звязку з відмовою у позові судові витрати згідно п.2 ч.2ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed