Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 квітня 2014 року між КС «Можливість» та [PERSON] було укладено кредитний договір №212, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень на строк 12 фактичних місяців з 23.04.2014р. по 23.04.2015р. Відповідно до вказаного договору позичальник зобов`язався повернути кредит під умовою сплати 45,6% річних за строковою позикою, однак в порушення вимог не виконав вказане зобов`язання. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 14896,43 гривень, а також сплачені судові витрати. Представник позивача надав заяву, у якій просив розглянути справу у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у зв`язку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не велось у відповідності з ч.2 ст.247\~ЦПК України у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитор) зобов`язується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до ст.1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 23 квітня 2014 року між КС\~«Можливість» та [PERSON] \~було укладено кредитний договір №212, за яким КС «Можливість» надала позичальниці\~кредит на ремонт у розмірі 2000,00 гривень строком на 12 місяців (з 23.04.2014 року по 23.04.2015 року),за умови сплати останньою відсотків за його використання у розмірі 45,6% річних. Відповідно до п.3.3. вказаного договору, сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів відповідно до графіку розрахунків. Із аналітичної відомості по рахунку №301/1 вбачається, що\~ [PERSON] частково погашала кредит, остання сплата за кредитом здійснена 22.03.2018 року у сумі 50,00 гривень. Станом на 21 травня 2020 року заборгованість відповідачки за договором кредиту складає\~14896,43 гривень, з якої: 1462,24 гривень основний борг, 2365,03 гривень заборгованість за відсотками; 11069,16 гривень додаткові проценти,\~яка на теперішній час не погашена. Відповідно до ст.526, ст.530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що відповідачка не виконала взяте на себе грошове зобов`язання, що порушує право позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Суд приходить до висновку, що позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити, та стягнути з\~ [PERSON] суму заборгованості по кредитному договору №212 від 23 квітня 2014 року у розмірі 14896,43 гривень. Також, згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 2102,00 гривень.

Outcome: approved