Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Шатівської сільської ради Лозівського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 19 червня 2001 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) у розмірі 7,3 га в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Шатівської сільської ради Лозівського району Харківської області. Спадкоємцями першої черги крім позивача є його сестра [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовилася. Позивач після смерті батька не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку, оскільки на він не має можливості отримати свідоцтво про право власності за законом, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. В звязку з чим просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 19 червня 2001 року. 23 листопада 2017 року позивач надав суду уточнену позовну заяву в якій просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 7,3 га в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Шатівської сільської ради Лозівського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 19 червня 2001 року. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає в повному обсязі, з мотивів викладених в уточненій позовній заяві та на підставі наявних доказів. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить уточнений позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2001 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 288598, виданим Шатівською сільською радою Лозівського району Харківської області 21 червня 2001 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме земельну ділянку, площею 7,3 умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі, у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. ХХ зїзду КПРС на території Шатівської сільської ради Лозівського району Харківської області, яка була надана йому для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0187061 згідно рішення голови Лозівської районної державної адміністрації № 415 від 08 липня 1997 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області за № 10190 від 28 жовтня 1997 року. Спадкоємцем першої черги на спадкове майно після смерті [PERSON] крім позивача є відповідач [PERSON], яка від прийняття спадку відмовилась на користь позивача, про що свідчать її заява. Як вказано в позовній заяві та свідчать документи по справі позивач спадок після смерті [PERSON] прийняв, оскільки після смерті [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п.п. 4,5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила УК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п.п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо спадкоємець у шестимісячний строк вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач фактично спадок після смерті [PERSON] прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. На даний час позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, але йому в цьому було відмовлено, оскільки оригінал сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ХР № 0187061, виданий Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області втрачений. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 2.16 ІІ Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві та Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 182, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Крім цього відповідно до п. п. 4.15 глави 10 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вбачається з матеріалів справи оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку був втрачений, а дублікат міг отримати лише померлий [PERSON] на своє імя, оскільки згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] 19 червня 2001 року помер. Отже, позивач по справі не має можливості отримати дублікат сертифікату, і відповідно отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. У звязку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, оскільки вони були втрачені, він не має можливості отримати копію даного сертифікату та отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадок, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про це відмову. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] фактично спадок прийняв, заяву про відмову не писав, тому за ним необхідно визнати право власності на відкрите після смерті [PERSON] майно. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував факт належності на праві власності спадкодавцю [PERSON] права власності на земельну ділянку, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі відповідно до ст.ст. 1233, 1236 ЦК України. Право позивача [PERSON] на спадщину за законом належних спадкодавцю на праві власності земельної ділянки ніким не оспорене. Визнання сторонами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved