Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом з вимогами до відповідача, у якому просив зобов'язати останнього оплатити 208 годин, а подавши додаткові пояснення до позовної заяви, уточнив суму, яку просить стягнути на свою користь, у розмірі 8049,68 грн. у якості компенсації за роботу в надурочний час за період часу з 2014-2015. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що з липня 2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» позбавило чергових по залізничній станції Ніжин скороченої тривалості робочого тижня, а норму робочого часу за обліковий період (квартал) визначало на підставі скороченої тривалості робочого часу, в результаті чого з'явилась надурочна робота, яка не була оплачена відповідачем-роботодавцем, та згоди на отримання компенсації наданням вихідного дня в інших день він не надавав. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі. Присутній представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Заслухавши обґрунтування позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 01.04.1993 позивач обіймає посаду чергового по станції Ніжин виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень, що відноситься до мережі залізничних станції Регіональної філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» /а. с. 22/. Після проведення згідно з плановими завданнями оптимізації трудових ресурсів, штатна чисельність чергових по залізничній станції по станції Ніжин зменшилась до 9 штатних одиниць (на два робочих місця), що ускладнило ситуацію з компенсацією роботи у вихідний день шляхом наданням іншого дня відпочинку через відсутність працівників з поважних причин (відпустки, тимчасова працездатність, навчальні сесії та ін.), що не заперечується сторонами. Встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про оплату роботи у вихідні дні 2014 та 2015 років та про повідомлення про кількість відпрацьованих ним надурочних годин /а. с. 8, 10, 11, 12, 16, 18/. Відповідачем на заяви позивача було повідомлено, що у період з 05.02.2015 по 13.02.2015 та протягом січня-лютого 2016 року йому було надано дні відпочинку загальною тривалістю 60 та 88 годин відповідно за раніше відпрацьований час у вихідні дні /а. с. 9, 13, 14, 17, 19-21/. З таким висновком відповідача позивач не погодився, що стало причиною для подання до суду позову з вимогою про стягнення оплати за надурочні роботи. Відповідно до статті 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). Умови та порядок застосування підсумованого часу з урахуванням чинного законодавства регулюється Методичними рекомендаціями, затвердженими наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 № 138. При підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується в кінці облікового періоду згідно з ст. 106 КЗпП України. В той же час робота понад норму робочого часу, передбаченого графіком в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду, при збереженні норми часу за обліковий період, не є надурочною роботою. Переробіток норми робочого часу, що виникає в окремі дні при підсумованому обліку, може компенсуватися додатковими днями відпочинку, або відповідним зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду. Роботою у вихідний день, відповідно до ст. 71 КЗпП України, вважається належним чином оформлена (наказом по Підрозділу з погодженням профспілками та згодою працівника) робота працівника у його затверджений графіком роботи щотижневий день відпочинку. У цьому випадку робота у вихідний день компенсується відповідно до статті 72 КЗпП України. Відповідно до ст. 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Представник відповідача вказав, що у періоди з 05.02.2015 по 13.02.2015 позивачу було надано компенсацію у кількості 60 годин роботи (за 2014 рік) та протягом січня - лютого 2016 року - кількості 88 годин (за 2015 рік), що підтверджується витягом журналу інструктажу за лютий 2015 року, за січень та лютий 2015 року та копією розрахунку заробітної плати позивача за ці ж місяці відповідно /а. с. 40-45/. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачу було компенсовано за роботу понад норму робочого часу, передбаченого графіком в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду, при збереженні норми часу за обліковий період, шляхом надання вихідних днів в інші робочі дні, які ним були використані, що також свідчить про згоду з такою формою відшкодування відпрацьованого часу.

Outcome: dismissed