Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 20. 09.2012 року між ПАТ [PERSON] банк «Приватбанк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав ФОП [PERSON] кредит у розмір 12\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак всупереч договірним зобов'язанням у встановлені графіком терміни позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. У звязку з цим сума боргу станом на 21.09.2016 року складає 61463,11 грн., які й просили стягнути з [PERSON] на користь банку, а також судовий збір у розмірі 1378,00 грн., оскільки ФОП [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність, її було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності 13.11.2014р., і за вимогами цивільного законодавства вона у разі припинення підприємницької діяльності вже як фізична особа повинна відповідати по зобовязанням за укладеними договорами. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON]В . не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомила, у звязку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, з матеріалів справи встановлено, що 20.09.2012 року між ПАТ [PERSON] банк «Приватбанк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав ФОП [PERSON] кредит у розмір 12000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10). Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України ФОП [PERSON] не платила щомісячні платежі на повернення кредиту у строк, встановлений кредитним договором, зокрема, відповідно до графіку погашення кредиту, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а. с. 26-27) та випискою з банківського рахунку ФОП [PERSON] (а.с. 40-43). Також судом встановлено, що 13.11.2014 року ФОП [PERSON] припинила підприємницьку діяльність, та її як фізичну особу-підприємця було виключено з державного реєстру субєктів підприємницької діяльності (а.с. 29-30). Разом з тим, враховуючи відмінності у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, та відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Тобто незадоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125пс13, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України він є обов'язковим у правозастосуванні. Тож, враховуючи вищевикладене та той факт, що [PERSON] 13.11.2014р. було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності через припинення підприємницької діяльності, за зобовязаннями по кредитному договору, укладеному між позивачем та ФОП [PERSON] має відповідати [PERSON] як фізична особа. Таким чином, у зв'язку з порушенням зобов'язань по кредитному договору та відповідно до згаданого у рішенні розрахунку станом на 21.09.2016 р. відповідач [PERSON] має заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 61463,11 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 12\~000,00 гривень; - заборгованості по процентам за користування кредитом 19\~303,87 гривень; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 25557,64 гривень, - заборгованість по комісії за користування кредитом 4\~601,60 гривень. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що виникла у звязку з порушенням кредитного зобовязання у загальному розмірі 61463,11 гривень. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв'язку із зверненням до суду по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. (а.с. 1), що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанціями, залученими до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 51, 52, 509, 525, 526, 530, 598-609, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved