Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про встановлення часу участі у спілкуванні та вихованні дитини, посилаючись на те, що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який зареєстрований 01 вересня 2012 року центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області. За період спільного проживання сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після одруження та народження сина сім'я проживала в м. Кіровограді на найманій квартирі. У квітні 2017 року відповідачка, у зв'язку з погіршенням взаємовідносин із позивачем, забрала дитину та переїхала жити до своїх батьків. Позивач також змушений був залишити найману квартиру та повернутися жити до своїх батьків. Фактично з квітня 2017 року відповідачка разом із спільним з позивачем сином проживає в [ADDRESS]. На даний час позивач погоджується з тим, що їх малолітній син буде проживати разом із матір'ю. Після того, як відповідачка разом із сином переїхала жити до своїх батьків, позивач неодноразово намагався досягти з нею згоди щодо своєї участі у спілкуванні та вихованні сина. Сторони не змогли самостійно вирішити питання та досягти згоди щодо порядку зустрічей позивача з малолітнім сином. З цього приводу у сторін відбувалися суперечки, так як відповідачка не хотіла, щоб позивач міг зустрічатися із сином та брати участь у його вихованні. З метою вирішення даного питання позивач змушений був в порядку ст. 158 СК України звернутися з відповідною заявою до органу опіки та піклування Новоархангельської районної державної адміністрації. 26 липня 2017 року комісією захисту прав дитини Новоархангельської районної державної адміністрації було розглянуто його заяву та прийнято рішення № 9 про визначення участі позивача у вихованні малолітнього сина. Даним рішенням були визначені дні, коли позивач має право на побачення з його малолітнім сином - [PERSON]. Зокрема, було визначено наступний розпорядок: щосуботи з 9.00 до 18.00 години, - в день народження сина щороку, - в святкові дні за домовленістю з відповідачем. Незважаючи на наявність даного рішення комісії, відповідачка практично не виконує його та постійно перешкоджає позивачу у зустрічах із сином. Так, бажаючи зустрічатися із сином згідно графіку, який був встановлений рішенням органу опіки та піклування, позивач завжди напередодні дня зустрічі намагається зателефонувати відповідачці та домовитися з нею про те, що він приїде до них в село та про те, де і яким чином вона дасть йому сина, щоб він мав змогу з ним зустрітися та погуляти. Позивач неодноразово роз'яснював відповідачці, що вона не має права забороняти йому зустрічатися з сином та брати участь у його вихованні, однак ці його роз'яснення ніяким чином не впливали на відповідачку і [PERSON] своїми діями практично позбавила його можливості бачити свого сина. Останній такий випадок відбувся 23 вересня 2017 року (субота), коли позивач напередодні домовився з відповідачкою про те, що він в суботу приїде у с. Надлак і вона виведе з дому своїх батьків сина, щоб позивач зміг з ним зустрітися і декілька годин просто погуляти в парку. Незважаючи на таку домовленість і на те, що позивач приїхав у відповідності до встановленого графіка, відповідачка, грубо порушивши його батьківські права, не дозволила йому зустрітися з сином. Дитину позивач в той день не побачив, хоча спеціально їхав для цього за 115 км, а відповідачка повідомила йому, що йому немає чого тут робити і він може їхати назад в Кіровоград. Таким чином, користуючись тим, що невиконання вищевказаного рішення органу опіки та піклування не тягне за собою кримінальну відповідальність та ігноруючи роз'яснення позивача і вказане рішення № 9 від 26.07.2017 року, відповідачка на власний розсуд дозволяє чи забороняє позивачеві зустрічатися з сином та брати участь у його вихованні. Позивач має житло, роботу та постійний заробіток, а відтак може забезпечити нормальні умови для зустрічей з сином і його виховання. Всі ці вищевикладені обставини змусили позивача звернутися з відповідним позовом до суду, щоб в судовому порядку вирішити питання щодо визначення способу його участі у вихованні малолітнього сина. В судовому засіданні позивач просив визначити позивачку, як особу, яка буде надавати йому дитину /а.с.1-4,32/. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідачка та її представники в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, наголосила на тому, що не заперечує проти того, щоб позивач бачився з дитиною, але вона категорично проти надавати дитину з ночівлею за місцем проживання позивача, оскільки дитина постійно потребує її догляду. Представник третьої особи - служби у справах дітей Новоархангельської райдержадміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважала, що батько дитини має право брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином і це буде відбуватись в інтересах дитини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч .1 ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом встановлено, що відповідно до світлокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 вересня 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області /а.с.6/. За період спільного проживання у м. Кіровограді (зараз Кропивницький) [INFO] у сторін народився син [PERSON] (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER]) /а.с.5/. 03.11.2017 року рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами було розірвано /а.с.23-24 /. В розумінні ст. 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (завдання сімейного Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Дефініція дитини дана у ст. 6 СК України, зокрема малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Ст. 17 СК України прямо вказує, що орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов'язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. У частинах 1, 2, 3 та 4 ст. 19 СК України визначено, що увипадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За зверненням позивача рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської районної державної адміністрації від 26 липня 2017 року № 9 вирішено визначити дні побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO] за таким розпорядком: щосуботи з 09.00 до 18.00 години; в день народження дитини [PERSON], [INFO] щороку; у святкові дні за домовленістю з мамою дитини [PERSON] /а.с.7/. Зазначене рішення не було оскаржено відповідачкою у справі. Тобто в нашому випадку орган опіки і піклування з метою захисту прав позивача та дитини, за його зверненням, враховуючи норми сімейного законодавства, прийняв зазначене вище рішення. Способи захисту сімейних прав визначено у ст. 18 ЦК України. В положеннях ст. 159 СК України, визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. З аналізу даної норми матеріального права вбачається, що в разі вчинення одним із батьків перешкод іншому із батьків, в тому числі ігнорування рішення органу опіки і піклування судовому захисту підлягають особисті немайнові права сторони, яка їх зазнала, при цьому суд встановлює ставлення батьків до дитини, її вік, стан здоров'я та інші чинники, які є підставою для задоволення або відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Позивачем в ході судового засідання надано документи, а саме характеристики з місця проживання та роботи, відповідно до яких він характеризується виключно з позитивної сторони, довідка про середній заробіток за шість місяців, відповідно до якої середній заробіток позивача складає близько 4000 грн. на місяць, довідка про робочі дні, відповідно до якої позивач працює п'ять днів на тиждень загальною тривалістю 40 годин з двома вихідними днями субота та неділя, акт обстеження умов проживання від 24.11.2017 року, відповідно до якого позивач проживає разом з батьками по [ADDRESS], житло складається з трьох кімнат, умови проживання - наявні всі комунальні зручності, є меблі, побутова техніка, а саме ліжка, шафи, посуд, холодильник, телевізор, одяг, також для дитини є місце відпочинку, ліжко, дорослі члени родини не заперечують проти перебування та проживання дитини в даному домоволодінні /а.с./. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст. 141 СК України). Обов'язки батьків щодо виховання дитини визначенні у ст. 150 СК України. В ст. 155 СК України регламентовано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ст. 51 Конституції України прямо вказує, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, прийнята резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ратифікована Україною 20.11.1989 року, визначає основоположні засади у сфері захисту прав дитини. Відповідно до принципів 1, 4, 6 та 8 Декларації дитина має бути наділена всіма зазначеними в цій Декларації правами. Ці права мають визнаватися за усіма дітьми без жодних винятків і без розрізнення чи дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, статі, мови, релігійних, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншими обставинами, що стосуються самої дитини чи її сім'ї. Дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Дитина за будь-яких обставин має бути серед тих, які першими одержують захист і допомогу. Конвенція про права дитини, схвалена резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, ратифікована Україною 27.02.1989 року, закріпляє найкращі умови забезпечення інтересів дитини. Зокрема в частинах 1 та 2 ст. 3 Конвенції зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В частинах 1 та 2 ст. 18 Конвенції визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. та метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов'язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Згідно з частинами 1, 2 та 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. В Україні діє прецедентне право, як складова національної правої системи. Так в положеннях ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказує, що для цілей посилання на Рішення та ухвали Суду та на ухвали Комісії суди використовують переклади текстів рішень Суду та ухвал Комісії (далі - переклад), надруковані у виданні, передбаченому в статті 6 цього Закону. У рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обов'язок національних органів влади вживати заходів щодо сприяння спілкуванню того з батьків, хто не є опікуном, з дитиною не є безумовним. Негайне встановлення спілкування може виявитися неможливим, а тому можуть знадобитись попередні та поступові заходи. Більше того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюватимуться обставинами кожної справи та зрештою визначатимуться з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов'язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов'язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв'язки дитини з її сім'єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім'я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв'язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім'ю. Очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини. У рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Курочкін проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної. Словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 вимагає передусім, щоб відповідний захід був певним чином передбачений національним законодавством; він також стосується якості відповідного закону і вимагає його відповідності принципу верховенства права та доступності відповідній особі, яка, зокрема, має бути здатною передбачити його наслідки для себе. Також Європейський суд з прав людини у правах «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003 року та «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року, наголосив, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статті, не повинні братись до уваги. Ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Можливо визначити критерій, що однією із гарантій реалізації прав на побачення позивача сином є насамперед інтереси дитини, яка повинна виховуватись в дусі взаєморозуміння, толерантності, дружби між народами, миру і загального братерства, а також у повному усвідомленні, що її енергія та здібності мають бути присвячені служінню на користь інших людей. Також спільними зусиллями батьки дитини на основі рівності можливостей, повинні розвинути в дитині здібності та особистий світогляд, а також усвідомлення моральної та соціальної відповідальності, і щоб вона в подальшому стала корисним членом суспільства З аналізу зазначених вище норм матеріального права вбачається, що батьки - мати та батько мають паритетні права щодо виховання малолітньої дитини, та повинні неухильно дотримуватись норм національного та міжнародного права, що регулюють відносини в сфері їх особистих немайнових прав, щодо спільної участі у вихованні та розвитку дитини, при цьому не чинити будь-яких перешкод в спілкуванні, іншому із батьків, за винятком обставин, що їх обумовлюють. В даній ситуації, що склалась між сторони у справі судом достовірно встановлено, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, на власний розсуд та з особистих мотивів не надає можливості позивачу вільно спілкуватись з дитиною, проводити з нею певний період часу з метою її культурного, духовного та естетичного розвитку. Не може визнаватись обґрунтованою позиція відповідачки з приводу не надання можливості позивачу забирати дитину за місцем проживання, оскільки сторони після припинення шлюбних відносин проживають в різних населених пунктах позивач в м. Кропивницькому відповідачка в с. Надлак Новоархангельського району Кіровоградської області. Зазначенні населенні пункти є різними за розвитком, так в місті наявні атракціони, театри, кінотеатри, дитячі площадки, дендропарк тощо, що будуть суттєво впливати на розвиток та кругозір дитини, що в свою чергу відсуне у населеному пункті де проживає відповідачка з дитиною. Також судом встановлено, що позивач має відповідні матеріальні можливості для того, щоб реалізувати зазначене, а саме забезпечити відвідування дитиною культурних та розважальних закладів. Не надаючи можливість у спілкуванні з дитиною відповідачка на думку суду виказує власні суб'єктивні амбіції, до цього переплітаючи стосунки, які склались між позивачем після припинення шлюбних відносин. Судом достовірно встановлено, що позивач має позитивні, ейфорійні почуття до власної дитини, на що вказують його спрямовані дії, а саме звернення до органу опіки і піклування. Також представник органу опіки і піклування в судовому засіданні, вказала, що задоволення позовних вимог буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Щодо ночівлі малолітньої дитини за місцем проживання батька суд звертає увагу на наступне, що позивач проживає біля батьків, у нього наявні всі побутові умови для проживання малолітнього, його батьки позитивно ставляться до дитини (цього факту не заперечувала відповідачка в ході надання пояснень), а тому суд не бачить перепон, для надання можливості позивачу забирати дитину з ночівлею за місцем його проживання, ця обставина не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. Дитина в судове засідання, судом не викликалась в силу її малолітнього віку. Сторонам судом надавався час для можливості укладання мирової угоди та добровільного вирішення спору, але це не дало позитивних результатів. Враховуючи викладене в мотивувальній частині, вік малолітньої дитини, ставлення позивача та його батьків до дитини, виконання позивачем батьківських обов'язків, стан здоров'я дитини (суду не надано сторонами документів, щодо хворобливого стану здоров'я дитини), умови проживання позивача, а також те, що позивач є дієздатною особою, має постійне місце роботи, сталий заробіток, характеризується виключно з позитивної сторони, не має жодної психічної або фізичної залежності, а тому може належним чином виконувати покладені на нього обов'язки по вихованню свого малолітнього сина - дані чинники вказують, що малолітній дитині будуть створені комфортні умови під час зустрічей з батьком, і вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини. Надати можливість позивачу бачитись з сином - першої, другої та четвертої суботи кожного місяця з 09.00 до 18.00 години; третьої суботи кожного місяця, з ночівлею за місцем проживання з 09.00 до 18.00 години неділі; побачення в день народження малолітнього з 11.00 до 18.00 години, на період досягнення сином десятирічного віку. За таких обставин цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з тим орган опіки і піклування зобов'язаний слідкувати за перебігом подій щодо малолітнього сина сторін, з приводу дотримання його прав та недопущення випадків приниження його честі, гідності та морально-етичного розвитку, з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, з боку батьків чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Суд звертає увагу на те, що позивачу надається щомісяця невелика кількість часу побачень з неповнолітнім сином (з урахуванням днів в кожному місяці), що не складає рівності та балансу сторін сімейних правовідносин, та звертає увагу позивача на те, що він повинен брати участь у розвитку власної дитини також в період щорічної відпустки - при цьому приділяти сину більше уваги, теплоти, ніжності любові, як основних чинників людяності. Щодо судових витрат суд наголошує на тому, що позивач в судовому засіданні наголосив, що не потребує в їх стягненні, а тому судові витрати судом з відповідачки на користь позивача не стягуються. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved