Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив суд визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батьків - [PERSON] та [PERSON] . При цьому позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , а [INFO] померла його мати [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складається зі 2/3 частин квартири, за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті батьків він фактично проживав з ними, але його сестра [PERSON] яка фактична з батьками не проживала, вважає що вона є спадкоємцем. Позивач звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі з заявою про прийняття спадщини, але 09.06.2020 року отримав відмову у зв`язку з пропуском строку звернення для прийняття спадщини. Позивач посилається, що причиною пропуску строку став його стан здоров`я. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року відкрито провадження по вказаній цивільній справі. У судовому засідання позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутність. Також надала відзив на позов, відповідно до якого з позовом не згодна. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Після їх смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Квартири [ADDRESS] належала померлим [PERSON] , [PERSON] та відповідачці по справі [PERSON] в рівних частках, на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2006 року. Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29.04.2020 року в квартирі [ADDRESS] , станом на 15.02.2010 року були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 24.04.2020 року за № 397 на адресу Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява про прийняття спадщини за законом від [PERSON] . 04.06.2020 року за № 581 на адресу Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява про прийняття спадщини за законом від [PERSON] . Постановами Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі від 09.06.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 вказано, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач повинен довести поважність пропуску строку для прийняття спадщини не лише у межах шестимісячного строку, встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України, а й упродовж усього періоду від дати відкриття спадщини до дати звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Позивач як на підставу пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, посилається на стан свого здоров`я. При цьому позивач надав виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1333/377. Суд встановив, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні та проходження медичних обстежень в період з 07.07.2020 року по 17.07.2020 року, не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Суд вважає, що спадкоємець має право подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування. Позивач не був позбавлений можливості подати засобами поштового зв`язку до державної нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини після смерті батьків протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Крім того, позивач посилається на те, що проживав разом зі спадкодавцями, що підтверджується актом про проживання. Але суд вважає, що ці посилання є недоведеними, оскільки вказаний акт не містить дати його складання та не може вважати належним доказом по справі. У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 489/1915/18 та від 28 лютого 2018 року у справі № 710/1397/16-ц, містяться висновки про те, що сама по собі необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця, сімейні обставини та велика відстань між місцем проживання спадкодавця та спадкоємця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, встановивши, що у [PERSON] відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Оскільки рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а обов`язок доводити ті чи інші обставини покладається виключно на сторони, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року був накладений арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до розгляду справи по суті. Відповідачка подала заяву про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Суд вважає, що оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відпала необхідність у забезпеченні позову, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами На підставі викладеного та

Outcome: dismissed