Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» про стягнення страхового відшкодування, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмір 30 485,24 грн., 7 180,81 грн. пені, 17 141,85 грн. інфляційних втрат, 816,84 грн. 3%-річних за прострочення виплати страхового відшкодування та судові витрати, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 25.05.2014 року о 18 год. 55 хв., з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП по пр-ту Червонозоряному, 51 у м. Києві, де він не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного правопорушення та накладено штраф в розмірі 340 грн. в дохід держави. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Україна». Як визначено рахунком-фактурою, складеним ПАТ «Українська автомобільна корпорація»/ Філія «Автоцентр на столичному», ремонт автомобіля позивача становить 30 485,24 грн. 25.07.2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою виплати страхового відшкодування. Однак, на день звернення до суду вказана вимога позивача не була задоволена, тому [PERSON] просить стягнути з відповідача також 7 180,81 грн. пені, 17 141,85 грн. інфляційних втрат, 816,84 грн. 3%-річних за прострочення виплати страхового відшкодування. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача ПрАТ «СК «Україна» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.64), з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року (а.с.10), 25.05.2014 року з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП по пр-ту Червонозоряному, 51 у м. Києві, де він не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Даною постановою [PERSON] було визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набрала законної сили. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок скоєної ДТП автомобіль, який належав позивачу [PERSON], був технічно пошкоджений, та відповідно до рахунку-фактури №0000155359 від 04.06.2014 року, складеного ПАТ «Українська автомобільна корпорація»/ Філія «Автоцентр на столичному», ремонт автомобіля [NUMBER], становить 30 485,24 грн. (а.с.13). Як стверджує позивач, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована згідно полісу №АС/39933672 у ПрАТ «СК «Україна». Крім того, як вбачається з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) №1941/13-12 від 26.02.2015 року (а.с.34), під час перевірки отриманих від відповідача документів, Нацкомфінпослуг було виявлено ознаки порушення страховиком законодавства у сфері фінансових послуг щодо прийняття рішення страховиком законодавства у сфері фінансових послуг щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування без проведення експертизи та/або без досягнення згоди між страховиком та потерпілим про розмір страхового відшкодування; нездійснення виплати страхового відшкодування у строк, встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, тобто вказане свідчить про наявність укладеного полісу страхування №АС/39933672 між [PERSON] та ПрАТ «СК «Україна». Як стверджував позивач у судовому засіданні, ремонт автомобілю [NUMBER], було ним проведено приватним шляхом, проте документи, які б підтверджували сплату самого ремонту, [PERSON] суду не надано. Крім того, відповідно до договору №ВІА 007778 надання послуг з купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 13.01.2015 року (а.с.65), довідки-рахунку серії ААЕ №007778 від 13.01.2015 року (а.с.66), [PERSON] було продано автомобіль [NUMBER], що також підтверджується витягом з бази даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ ГУМВС України в м. Києві та НАІС ДДАІ МВС України (а.с.48). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Оскільки позивачем не надано доказів понесених ним витрат, які пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля [NUMBER], а наданий [PERSON] рахунок-фактура не є належним доказом спричинення йому матеріальної шкоди, яка може бути відшкодована страховою виплатою відповідача, тому у суду немає підстав для задоволення даної позовної вимоги. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За приписами ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так як судом відмовлено у задоволенні стягнення страхового відшкодування, тому не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Україна» пені. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ч. 2 ст. 625 цього кодексу визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст. 526, ст.625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак і невиконання зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не несе правових наслідків. За правилами ст. 5 Закону порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Оскільки позивач не є страхувальником за полісом, а є потерпілою особою, тому вимога щодо сплати інфляційних втрат та 3%-річних є необґрунтованою і безпідставною, і в такому випадку задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 60, 61, 88, 209, 215-218 ЦПК України, ст. 526, ст.625 ЦК України, ст. ст. 5, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4,

Outcome: dismissed