Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що Новоселицьким районним судом Чернівецької області було ухвалено вирок від 07.06.2018 року, яким [PERSON] визнано винним за ч.1ст.125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850грн. По даному кримінальному провадженню [PERSON] являється потерпілою особою. Позивач стверджує, що окрім тілесних ушкоджень, як наслідок вона понесла матеріальні збитки в розмірі 8 840грн. 00коп. та моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100 000грн. 00коп. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 8 840грн. 00коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000грн. 00коп. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що Новоселицьким районним судом Чернівецької області було ухвалено вирок від 07.06.2018 року, яким [PERSON] визнано винним за ч.1ст.125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850грн. Апеляційним судом Чернівецької області вищезгаданий вирок залишено без змін /а.с.11-19/. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016260120000499 від 23.11.2016 року у відношенні [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України, який розглядав Новоселицький районний суд Чернівецької області, та який відображає дійсні обставини події 22.11.2016 року, що відбулась у адміністративних межах с. Припруття Новоселицького району, учасниками якої були позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , не містить даних про заподіяння з сторони останнього будь-якої матеріальної шкоди [PERSON] . Зі змісту даного процесуального документу вбачається та обставина, що матеріальну шкоду у кримінальному провадженні №12016260120000499 від 23.11.2016 року не завдано /а.с.56-57/. Також суд звертає увагу, що вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 07.06.2018 року та ухвала апеляційного суду Чернівецької області від 21.08.2018 року не містять будь-яких посилань на заподіяння матеріальної шкоди, або ж збитків [PERSON] , внаслідок події яка мала місце у адміністративних межах с. Припруття Новоселицького району 22.11.2016 року. Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказами згідно положень ст.76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази( ст.80 ЦПК), які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. [PERSON] не довела жодної обставини, що підтверджує заявлену вимогу, оскільки не подала до позовної заяви і не навела в ній жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у своїй сукупності надали можливість прийти до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] спричинено збитки, або ж заподіяно матеріальну шкоду. Як вбачається з позовної заяви, позивач порушує питання про стягнення з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000грн. 00коп. Згідно положень ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у в`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. [PERSON] у позовній заяві на обґрунтування заподіяної моральної шкоди вказує про те, що завдана їй моральна шкода полягає у сильних психологічних стражданнях, оскільки вона зазнала сильного душевного болю та порушенню нормального способу життя. Однак, в свою чергу позивач не навела і не представила жодного доказу, які б достовірно надали змогу прийти до висновку про наявність у неї сильних психологічних хвилювань, та порушення нормального способу життя. Окрім того, матеріали позовної заяви не містять посилань на факти і обставини, що вказують на негативні зміни у житті [PERSON] внаслідок події 22.11.2016 року, втрату позивачкою ділової репутації, неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, або інших негативних явищ, заподіяних їй. Суд бере до уваги положення п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. І крім того, наявність моральної шкоди, позивач також не підтвердила належними доказами у відповідності до ст. 81 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо спричинення моральної шкоди не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову в цій частині також відмовляє. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed