Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки з вимогою стягнути з [PERSON] заподіянні йому збитки в сумі витрат на комунальні послуги, які він поніс внаслідок проживання відповідачки у належній йому частці будинку [ADDRESS], через борги з таких платежів, які утворились з вини останньої зі споживання природного газу, електроенергії та послуг з водопостачання та водовідведення. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він є співвласником домоволодіння [ADDRESS], співвласниками якого також є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 25 лютого 2016 року на підставі рішення суду було проведено поділ житлового будинку [ADDRESS], внаслідок чого йому було виділено в натурі 17/64 часток вказаного будинку із припиненням спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно. Натомість у належній йому частині будинку залишилась мешкати без правових підстав відповідачка, яка є племінницею позивача. Цими діями відповідачка порушує його права власності на вільне розпорядження належною йому часткою спірного будинку. На підставі такого незаконного проживання [PERSON] утворилась з вини відповідачки заборгованість з комунальних платежів в сумі 7439,32 грн., які добровільно остання не бажає сплачувати. На підставі переліченого просив суд стягнути на його користь витрати по комунальним платежам з відповідачки в сумі 7439,32 грн. разом із судовими витратами, які він поніс внаслідок звернення до суду. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги, які просив суд задовольнити. Вказував при цьому, що він на підставі рішення суду від 25 лютого 2016 року змусив виселитись [PERSON] в березні 2016 року з належної йому частки спірного домоволодіння по [ADDRESS], де вона мешкала без його згоди разом із своєю родиною. На підставі цього він не мав змоги мешкати у вказаному та належному йому приміщенні, однак він не звертався до цього до компетентних органів з приводу такого проживання відповідачки у його частці будинку. Стверджував також, що зареєстрував своє право власності згідно із рішенням суду від 25 лютого 2016 року про виділ йому частки будинку у власність у квітні 2016 року. Додавав, що в будинку мається два приладу обліку газопостачання та електропостачання, натомість - один прилад обліку водопостачання. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин повторно, будучи про час та місце розгляду справи належним чином повідомленою. Від представника відповідачки, яка діє на підставі договору, [PERSON], натомість надійшло клопотання з проханням розгляд справи відкласти, оскільки вона не знайома із матеріалами справи, а договір із відповідачкою було укладено в день розгляду справи. За ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідачки та відсутність з її боку клопотань про відкладення розгляду справи з підстав викладених її представником, а також на підставі згоди позивача, суд дійшов висновку про необхідність ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, зважаючи на необґрунтованість клопотання представника [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Суд за матеріалами справи встановив, що на підставі рішення Орджонікідзевського районний суд міста Маріуполя Донецької області, яке набуло чинності 15 березня 2016 року, вбачається, що було проведено поділ буд. [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], шляхом виділу [PERSON] в натурі 17/64 частки будинку, що складається з житлового будинку літ. А-1 (приміщення 1-1 площею 5,16 кв. м. (веранда), приміщення 1-2 площею 3,7 кв. м. (коридор), приміщення 1-3 площею 10,6 кв. м. (кухня), приміщення 1-4 площею 7,08 кв. м. (житлове), приміщення 1-7 площею 4,3 кв. м. (сені-кухня), приміщення 1-8 площею 3,8 кв. м. (сені-комора), загальна площа - 34,64 кв. м., житлова площа - 7,08 кв. м.), 1/4 частки огорожі № 1-3, 1/4 частки замощення І. На підставі цього рішення було також припинено право спільної часткової власності [PERSON] на 17/64 частки буд. [ADDRESS] (а. с. 8-12). Натомість згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що на буд. [ADDRESS] своє право на виділені йому 17/64 частки вказаного будинку [PERSON] до тепер не зареєстрував (а. с. 48-51). Вказаним судовим рішенням від 25 лютого 2016 року також було встановлено, що [PERSON] в порядку спадкування за заповітом та за законом без офіційного оформлення своїх спадкових прав фактично набула право власності на 43/64 частки будинку [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом без офіційного оформлення своїх спадкових прав фактично набули право власності кожний на 1/32 (2/64) частки вказаного будинку (а. с. 8-12). Таким чином суд встановив, що сторони по справі були співвласниками належної їм на праві спільної часткової власності нерухомості до 15 березня 2016 року, тому повинні були брати участь у витратах на утримання буд. [ADDRESS] відповідно до належної їм частки у праві власності на спірний будинок. При цьому суд за матеріалами справи встановив, що [PERSON] уклав договір 31 березня 2016 року про реструктуризацію боргу з водопостачання та водовідведення щодо заборгованості, яка утворилась по [ADDRESS] станом на 1 квітня 2016 року в розмірі 518,18 грн. (а. с. 15). На виконання умов вказаного договору [PERSON] було надано суду чеки про проведення оплати позивачем послуг з витрат з водопостачання та водовідведення на загальну суму 509,09 грн. (250 + 259,09 = 509,09) (а. с. 18). Також зі справи вбачається, що [PERSON] уклав договір 4 квітня 2016 року про реструктуризацію боргу за спожитий природний газ щодо заборгованості, яка утворилась по [ADDRESS] станом на 4 квітня 2016 року в розмірі 3326,95 грн. (а. с. 16). Матеріали справи містять відомості про сплату [PERSON] на виконання умов договору від 4 квітня 2016 року за наданими ним квитанціями боргу у загальній сумі 1996,20 грн. (665,40 + 665,40 + 665,40 = 1996,20) (а. с. 14, 35, 47). Крім цього з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатив за спожитий природний газ по [ADDRESS] у березні 2016 року загалом 1300,25 грн. (600 + 700,25 = 1300,25), а також у квітні 2016 року - 1450 грн. (а. с. 17). Проведення оплати у 2016 році послуг з електропостачання [PERSON] в загальній сумі 335,03 грн. підтверджується копіями відповідних чеків (170 + 165,03 = 335,03) (а. с. 18). На підставі переліченого загальний розмір доведених в суді витрат позивача за житлово-комунальні послуги по [ADDRESS] становить 5590,57 грн. (335,03 + 1450 + 1300,25 + 1996,20 + 509,09 = 5590,57). Оскільки між сторонами по справі не було встановлено угоди з оплати комунальних платежів за користування спірною нерухомістю, що належало їм на праві спільної часткової власності, то наявний спір повинен бути вирішений судом. Таким чином суд дійшов висновку, що позивач, як співвласник буд. [ADDRESS], обґрунтовано звернувся до суду із вимогою про стягнення на його користь частки витрат, понесених ним в рахунок сплати комунальних платежів за вказану нерухомість. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). На підставі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі зазначаються поточні та попередні показання засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. За ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (із подальшими змінами) вбачається, що власник квартири зобов'язаний, крім іншого, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; а також сплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивачем суду було також надано акт КСН «Азовсталець» від 12 травня 2016 року про те, що сусіди по домоволодінню [ADDRESS] стверджують, що у вказаному будинку [PERSON] не мешкає та не мешкав, а [PERSON] напроти - мешкала та мешкає (а. с. 13). Натомість у судовому засіданні [PERSON] зазначав, що у належній йому частині будинку [ADDRESS] з березня 2016 року [PERSON] не мешкає. При цьому в судовому засіданні жодних доказів на підтвердження своїх доводів в частині того, що [PERSON] перешкоджала [PERSON] користуватися, як співвласнику спірним будинком, позивачем не було надано. Таким чином доводи [PERSON] щодо обмеження його права власності на належні йому 17/64 часток будинку [ADDRESS] не були підтверджені. Також жодними доказами не були доведені посилання позивача на існування двох приладів обліку споживання природного газу та електроенергії за спірною адресою. Враховуючи факт того, що борг утворився перед комунальними службами по [ADDRESS] з водопостачання та водовідведення, а також за спожитий природний газ до квітня 2016 року, тобто до набуття рішенням суду від 25 лютого 2016 року законної сили про виділення частки [PERSON] зі спільної часткової власності в буд. [ADDRESS], та зважаючи на те, що таке рішення суду не було зареєстровано до тепер державним реєстратором, то суд вважає, що витрати за борги по [ADDRESS] повинні бути розподілені між усіма співвласниками відповідно до їх часток у праві власності на будинок [ADDRESS]. З урахуванням переліченого суд вважає можливим вирішити існуючий спір шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача 43/64 частки доведених в суді [PERSON] витрат останнього у 2016 році по сплаті боргу з комунальних послуг по утриманню домоволодіння по [ADDRESS], тобто відповідно до належної відповідачці частки. На підставі переліченого заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 43/64 частки доведених витрат позивача за житлово-комунальні послуги по [ADDRESS] у розмірі 3756,16 грн. (5590,57 / 64 х 43 = 3756,16). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, крім іншого, витрати на правову допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу є витрати, пов'язанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого спеціаліста в галузі права, які надають послуги в порядку, встановленому законом. За ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки розмір мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» складає 1378 грн., то розмір компенсації витрат на правову допомогу у вказаній справі не може перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому на підставі п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, а витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З урахуванням наведеного суд встановив, що [PERSON] при поданні вказаного позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., було понесено витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. за складання позовної заяви, що підтверджується квитанціями про сплату судового збору та квитанцією ФОП [PERSON], внаслідок чого судові витрати [PERSON] складають загалом 1051,20 (500 + 551,20 = 1051,20) (а. с. 1, 3-а). Таким чином суд вважає доведеним, що на підставі ст. 88 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог, необхідно стягнути з відповідачки судові витрати на користь позивача в розмірі 530,76 грн. (3756,16 / 7439,32 х 1051,20 = 530,76).

Outcome: partial