Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору №338-306/05Р від 24.11.2005 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] останній отримав, з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, що купується в кредит з 24 листопада 2005 року по 24 листопада 2010 року кредит у розмірі 16 091 дол. США. із розрахунку 12% річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до умов Кредитного договору, викладених в п.4.4. відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 269 доларів США щомісяця 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування коштами підлягають сплаті Відповідачем щомісяця ( за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на припинення дії договору зазначеного у п.1.2. даного договору (п.4.5.Договору). Крім того, за договором застави №388-306/05Р від 24.11.2005 року для забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за кредитним договором останній передав у заставу належне йому на праві власності майно: автомобіль марки DAEWOO, моделі LANOS TF69Y, рік випуску 2005, колір - сірий, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип - легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Поряд з цим, було укладеного 24.11.2005 року договір поруки №388-306/05Р, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась перед Позивачем нести солідарну майнову відповідальність за виконання в повному обсязі взятих на себе [PERSON] обов'язків за кредитним договором №388-036/05Р від 24.11.2016 року та можливих змін та доповнень до нього, які полягають у своєчасному та повному поверненні кредиту в сумі 16091 дол. США та будь-якого збільшення цієї суми, яке передбачено умовами кредитного договору, відсотків за користування кредитом, пені і штрафів, передбачених кредитним договором, в тому числі у випадку вимог про дострокове погашення кредиту в зв'язку з порушенням [PERSON] вимог кредитного договору. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит, останній свої зобов'язання не виконує, і станом на 06.05.2009 року виникла заборгованість у розмірі 29851 долар США, яка складається з : 12206 доларів США - непогашений кредит; 5598 доларів США - пеня на суму непогашеного кредиту; 7619 доларів США - несплачені відсотки за користування коштами; 4428 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, що за курсом Національного Банку України станом на 06.05.2009 року 770 гривень 00 копійок за 100 доларів США, становить 229 852 гривні 70 копійок, в тому числі: 93986 гривень 20 копійок - непогашений кредит; 43 104 гривні 60 копійок - пеня на суму непогашеного кредиту; 58 666 гривень 30 копійок - несплачені відсотки за користування коштами; 34 095 гривень 60 копійок - пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 229852 грн. 70 коп., а також сплачений судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. У судові засідання представник позивача не з*явився, направляючи на адресу Іванківського районного суду Київської області заяви про розгляд справи у їх відсутність, зазначаючи, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON], будучи допитаною у якості свідка, позову не визнала, зазначивши, що жодних документів банку не надавала, не підписувала нічого щодо поручительства відносно брата по кредиту, який він брав у позивача. Її підписи підроблені. З цього приводу вона звернулася в поліцію. Відомості за її повідомленням внесені в ЄРДР. Відкрите кримінальне провадження, розслідування по якому ще триває. Про кредит, взятий братом, і «своє поручительство» вона дізналася у кінці 2015 року, коли, влаштувавшись на роботу, отримала заробітну плату з відрахуванням певної суми за виконавчим листом, виданим по заочному рішенню Іванківського районного суду за 2009 рік. Про наявність такого рішення вона навіть не підозрювала, так як з братом не спілкується. Її документи він міг у 2005 році взяти у будинку їх матері. Крім того, вона зазначила, що приблизно у 2008 році вона оформляла в цьому банку кредит для себе, і ніхто її не повідомив про наявність її поручительства за кредитним договором, по якому росте заборгованість. Кредит їй надали. У судовому засіданні відповідач [PERSON], будучи допитаним у якості свідка, дав показання про те, що він, дійсно, брав кредит у банку для придбання авто. Робив це за пропозицією знайомого на ім'я [PERSON]. Він зібрав документи, передав їх цьому знайомому. Той став говорити про необхідність залучення поручителя, сказавши, що людину вести не потрібно, треба лише копію паспорта цієї особи. В банку він був двічі. Платив кошти приблизно місяців 5-6, остання проплата була в травні 2006 року. Потім не зміг платити. І , на вимогу банку, передав восени (десь у листопаді) автомобіль банку для реалізації. Що з ним на даний час, йому не відомо. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] заявили клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності при розгляду даної справи. Суд, вислухавши відповідачів, які були допитані у якості свідків, дослідивши надані позивачем документи і матеріали в обґрунтування своїх позовних вимог, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи , прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2005 року між АКБ «Правекс - Банк» та [PERSON] був укладений договір № 388-306/05Р за умовами якого, [PERSON] отримав, з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, що купується в кредит з 24 листопада 2005 року по 24 листопада 2010 року кредит у розмірі 16 091 дол. США. із розрахунку 12% річних за час фактичного користування кредитом, про що поставив власний підпис в кінці договору. Відповідно до умов Кредитного договору, викладених в п.4.4. відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 269 доларів США щомісяця 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування коштами підлягають сплаті Відповідачем щомісяця ( за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на припинення дії договору зазначеного у п.1.2. даного договору (п.4.5.Договору). Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, що не оспорюється і відповідачами. Відповідач, як позичальник, зобов'язався повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором, відтак згідно поданого банком розрахунку, станом на 06.05.2009 року виникла заборгованість у розмірі 29851 долар США, яка складається з : 12206 доларів США - непогашений кредит; 5598 доларів США - пеня на суму непогашеного кредиту; 7619 доларів США - несплачені відсотки за користування коштами; 4428 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, що за курсом Національного Банку України станом на 06.05.2009 року 770 гривень 00 копійок за 100 доларів США, становить 229852 гривні 70 копійок, в тому числі: 93986 гривень 20 копійок - непогашений кредит; 43 104 гривні 60 копійок - пеня на суму непогашеного кредиту; 58 666 гривень 30 копійок - несплачені відсотки за користування коштами; 34 095 гривень 60 копійок - пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту. З наданого розрахунку вбачається, що впродовж 2006-2008 років процентна ставка за договором змінювалася з 12% до 38%. Крім того, виконання зобов'язання було забезпечено: -Договором застави транспортного засобу № 388-306/05Р від 24.11.2005 року, відповідно до якого [PERSON], як заставодавець, для забезпечення укладеного кредитного договору передав позивачу, як заставодержателю, належне йому на праві власності майно - автомобіль DAEWOO, моделі LANOS TF69Y, рік випуску 2005. В договорі зазначено, що заставодавець має право володіти та користуватися предметом застави відповідно до його призначення (п.2.3.1); -Договором поруки № 388-306/05Р від 24.11.2005 року, згідно з яким [PERSON] зобов'язалася нести солідарну майнову відповідальність перед АКБ «Правеск-Банк» за кредитним договором № 1008-306/05Р від 24.11.2005 року. Щодо останнього суд звертає увагу на те, що відповідачка [PERSON] дійсно звернулася до поліції з повідомленням про злочин, і 26.12.2015 року дані були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України за фактом підробки підпису [PERSON] у договорі (кримінальне провадження № 12015100060008481). Проте, на даний час провадження не закінчене, а тому і договір є чинним. За результатами закінченого кримінального провадження можливе вирішення питання перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Як зазначив у судовому засіданні допитаний у якості свідка [PERSON], він перестав платити за кредитом у травні 2006 року. З ухвалою суду від 25.10.2016 року у позивача витребувано , крім письмової інформації про розмір заборгованості за кредитом, інформацію про дату останнього платежу та місцезнаходження переданого на реалізацію автомобіля, який був предметом застави за цим договором, документи, що підтверджують повідомлення відповідачів про збільшення відсоткової ставки. В ухвалі встановлено строк виконання ухвали: 5 днів з дня її отримання. Ухвала отримана позивачем згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 02.11.2016 року. На день постановлення рішення зазначені документи позивачем суду не надані. Як зазначено вище процентна ставка за договором змінювалася протягом 2006-2008 років з 12% до 38%. Вперше вона змінилася 11.07.2007 року. ( а.с.14) Відповідно до ст. 559 ЦК України «порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Незважаючи на ухвалу суду про витребування даних про повідомлення відповідачів про збільшення відсоткової ставки, такі дані суду не надані. Факт неповідомлення про такі зміни, які суттєво збільшили обсяг відповідальності поручителя, підтвердила сама відповідачка, яка допитана у якості свідка. Жодних документальних підтверджень цього факту позивачем суду не надано. Хоч кредитним договором у п. 1.3 і передбачено, що у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) відповідачем своїх зобов'язань за договором (у відношенні строків сплати відсотків і повернення кредиту не в повному обсязі), розмір відсоткової ставки збільшується на 1% річних, починаючи з розміру, встановлено п. 1.2 Договору, ця умова не скасовує встановленої законом норми про обов'язкову згоду поручителя на зміну зобов'язання. З огляду на це, фактично з моменту збільшення відсоткової ставки з 11.07.2006 року без згоди поручителя, порука, про яку зазначено у договорі поруки № 388-306/05Р від 24.11.2005 року, згідно з яким [PERSON] зобов'язалася нести солідарну майнову відповідальність перед АКБ «Правеск-Банк» за кредитним договором № 1008-306/05Р від 24.11.2005 року, є припиненою. Тому у задоволенні позовних вимог до відповідачки [PERSON] слід відмовити. Щодо вимог, заявлених до [PERSON] - вони підлягають задоволенню частково, з огляду на клопотання відповідача про застосування строків позовної давності. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) у відповідності до статті 610 ЦК України. Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст.611 ЦК України, згідно якої, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про застосування до позовних вимог строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами, (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже у разі неналежного виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. .. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 03 червня 2015 року (№ 6-31цс15). Відповідач хоч і стверджує, що останній платіж здійснив у травні 2006 року, проте, сам підтвердив, що не маючи можливості в подальшому повертати взятий кредит та нарахування по ньому, у листопаді 2006 року передав належний йому автомобіль, який перебував у заставі, позивачу для реалізації, як заставне майно. Тобто вчинив дії передбачені ч.1 ст. 264 ЦК України, які свідчать про переривання перебігу позовної давності (перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку). Тобто в листопаді 2006 року сталося переривання перебігу позовної давності і саме з цього часу слід вести відповідний відлік. Позовна заява надійшла до суду 03.07.2009 року. Тобто встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності позивачем не пропущений. А отже стягненню підлягає вся заявлена сума основного боргу за тілом кредиту - 12206 доларів США та 7619 доларів США - несплачені відсотки за користування коштами, що за курсом НБУ станом на 06 травня 2009 року становило відповідно 93986 грн. 20 коп. та 58666 грн. 30 коп., а всього 152652 грн. 50 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідачів суму боргу у гривневому еквіваленті, не дивлячись на те, що кредит надавався, а відсотки по ньому нараховувалися в доларах США. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 16.09.2015 року № 6-190цс15, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором. Однак відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто позивач мав змогу протягом розгляду справи змінити предмет позову з огляду на правову позицію ВСУ, однак своїм правом не скористався, суд же самостійно не може вийти за межі позовних вимог і стягнути заборгованість у валюті кредитного договору. Що стосується спеціального - річного строку, який передбачений щодо вимог про стягнення пені, то стягненню підлягають лише суми в межах цього строку. На підставі викладеного, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач систематично допускав порушення строків внесення коштів в рахунок погашення по кредиту, а у 2006 році припинив виконувати зобов'язання по кредитному договору в частині сплати на рахунок банку щомісячної суми коштів в рахунок погашення заборгованості по кредиту та оплати відсотків за користування ним. Таким чином позивач починаючи з того часу міг довідатися про порушення свого права, оскільки від відповідача не надійшов черговий платіж по кредиту. Отже позовна давність по кожному щомісячному платежу повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд застосовує за заявою відповідача спеціальний, однорічний, строк позовної давності. Враховуючи, що позов направлений 07 липня 2009 року, суд вважає, що пеня підлягає стягненню за період з 02.07.2008 року по 03.07.2009 року, але оскільки позивач ніяким чином не зреагував на ухвалу суду щодо надання .доказів: розрахунку заборгованості за кредитним договором, місцезнаходження автомобіля, який перебуває у заставі і переданий на реалізацію, інформації про дату останнього платежу і т.д., у суду немає можливості самостійно розрахувати розмір пені в межах строку позовної давності на підставі наявних доказів, в цій частині позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На момент подання позову ставка судового збору визначалася ст. 3 Декрету КМ України «Про державне мито» та становила 1 % від ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 1526,53 грн. судового збору, а також 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підставі наведеного,

Outcome: partial