Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом зазначивши, що дідусю позивача [PERSON], на підставі договору на право спорудження будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 16.01.1952 року належав житловий будинок по вулиці Сквозній № 12 в селищі Воронцовка нова теперішня адреса: будинок № 32 по вулиці Ясній у місті Дніпро. Протягом 1952-1991 років на відведеній земельній ділянці дідусь позивача побудував житловий будинок загальною площею 54,1 кв.м. та житловою площею 38,1 кв.м. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] ради від 11.02.1958 року за № 232/2 вищезазначеному житловому будинку було присвоєно нову адресу, а саме: вулиця Ясна будинок № 32. 05.12.1993 року помер [PERSON]. Мати позивача, [PERSON], протягом шести місяців після смерті спадкодавця звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Також спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 18.04.1986 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 2/306, яким заповів усе належне йому майно своїй донці [PERSON]. 08.03.2011 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на будинок № 32 по вулиці Ясній у місті Дніпро. Фактично на день її смерті разом з нею були зареєстровані троє спадкоємців першої черги: позивач та відповідачі по справі. Але, тільки позивач прийняв спадщину, оскільки відповідачі по справі до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались, разом з спадкодавцем не проживали. 20.11.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], щоб отримати спадщину за законом після смерті матері позивача, було відмовлено у його видачі, у звязку з тим, що право власності на будинок № 32 по вулиці Ясній у м. Дніпро раніше не було зареєстровано ні за покійним дідусем позивача, ні за його покійною донькою, яка після нього прийняла спадщину. Позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 32 по вул. Ясній у місті Дніпрі, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], померлої 08.03.2011 року. Позивач та його представник позов підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимоги посилались на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Вислухав пояснення учасників судового процесу, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, відповідно до договору про право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 16 січня 1952 року Районним житловим управлінням виконкому [PERSON] районної ради депутатів трудящих на підставі Рішення виконкому райради депутатів трудящих від 01 жовтня 1947 року № 1165 відведено настройщику [PERSON] комунальної земельної ділянки по вул. Сквозна № 12 с. Воронцовка. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] ради від 11.02.1958 року за № 232/2 вищезазначеному житловому будинку було присвоєно нову адресу, а саме: вулиця Ясна будинок № 32. 05 грудня 1993 року помер [PERSON], про що 06.12.1993 року складено відповідний актовий запис № 2247. Відповідно до заповіту, посвідченого 18.04.1986 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 2/306, [PERSON] заповів усе належне йому майно своїй донці [PERSON]. 25.05.1994 року [PERSON] звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із завою про прийняття та спадщини за заповітом, зареєстрованому Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18.04.1986 року по р. № 2-1306 у звязку з чим була відкрита спадкова справа за №364. 08 березня 2011 року померла [PERSON], про що 15 березня 2011 року складено відповідний актовий запис № 446 органом державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво про смерть [PERSON] відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивач звернувся до Приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою від 12.10.2018 року про прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом із померлою матірю [PERSON], за однією адресою, згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно довідки департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб за № 14/5-9065, на день смерті [PERSON], [INFO] була зареєстрована за адресою: [INFO] з 23.06.1975 року до дня смерті 08.03.2011 року. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] становить: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте, як встановлено судом, фактично разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини проживав тільки позивач, інші спадкоємці, незважаючи на спільну реєстрацію, проживали за іншим місцем проживання, що не суперечить ч.6 ст. 29 ЦК України, що підтверджено поясненнями відповідача [PERSON], поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 328\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникне у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). До складу спадщини входять всі прав та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач у передбаченому законом порядку прийняв спадщину, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved