Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача і стягнення з відповідача коштів в розмірі 121040 грн. Обгрунтовує позов тим, що у ПАТ «Укрінбанк» відкрив два депозитних рахунки: 19.06.2015 згідно заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1358650 банк прийняв на депозитний рахунок від нього кошти в розмірі 2124,30 доларів США на строк до 20.08.2015; 19.08.2015 згідно заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2374547 банк прийняв на депозитний рахунок кошти в розмірі 2592,77 доларів США на строк до 21.09.2015. За період вкладів по договорам позивач не отримував відсотки по банківських вкладах, на 19.10.2016 загальна сума коштів, які знаходяться у банку становлять 121 040 грн. У зв'язку з введенням тимчасової адміністрації кошти позивача заблокували і не видали, а керівництво банку пояснювало тим, що позивач є особою, пов'язаною з дружиною, яка нібито працювала керуючою відділенням №23 Львівської філії ПАТ «Укрінбанк» на час введення тимчасової адміністрації. Зазначає, що його дружина ніколи не була керуючою відділенням жодної філії банку, працювала менеджером і звільнилась 15.04.2016 по скороченню чисельності штату працівників. Незважаючи на це, ні Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, ні правонаступником ПАТ «УКРІНКОМ» вкладні кошти виплачені йому не були. Оскільки відповідач добровільно виплатити кошти не бажає, тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з ПАТ «УКРІНКОМ» на його користь кошти по депозитних договорах в розмірі 121040 грн., оскільки на час звернення до суду платоспроможність банку відновлена. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити, врахувати, що невиплата йому депозитних коштів ставить у скрутне становище, наполягає, що його дружина працювала лише касиром. Представник відповідача в останні судові засідання не з'явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. При проведенні минулих судових засіданнях позов не визнав, покликаючись на те, що при запровадженні тимчасової адміністрації позивача визнано кредитором і імовірно позивачу проведено третьою особою виплату коштів. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надіслав письмові пояснення, з яких вбачається, що при запровадженні тимчасової адміністрації включили позивача в 9 чергу задоволення вимог кредиторів в загальній сумі 127 006 грн. 04 коп. згідно реєстру акцептованих вимог кредиторів, кошти позивачу не виплачені. На даний час рішення про відновлення платоспроможності банку оскаржується. Суд, вислухавши доводи позивача, враховуючи пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, приходить до наступного. Судом враховано, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.03.2016 № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» (далі - Постанова № 180) виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийнято рішення від 22.03.2016 №385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням з 23.03.2016 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» (до 22.03.2018 включно), призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «УКРІНБАНК», визначені, зокрема статтями 37, 38, 47-52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 23.03.2016 до 22.03.2018 включно. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 у справі № 826/5325/16, визнано протиправною та скасовано Постанову № 180, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016, тим самим надано строк для відновлення платоспроможності ПАТ «УКРІНБАНК». Вказана постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 у справі № 826/5325/16 набрала законної сили. Судом встановлено, що позивачем та відповідачем 19 червня 2015 року укладено договір про розміщення банківського вкладу за № 10-1358650, відповідно до якого вкладник [PERSON] передав в управління банку грошові кошти в сумі 2124,30 доларів США на строк до 20.08.2015 включно із сплатою 10% річних. Крім того, 19 серпня 2015 року цими ж сторонами укладено договір про розміщення банківського вкладу за № 10-2374547, відповідно до якого вкладник [PERSON] розмістив банківський вклад і передав банку грошові кошти в сумі 2592,77 доларів США на строк до 21.09.2015, включно із сплатою 10% річних. Тобто, умовами укладених договорів передбачено розмір процентної ставки, термін розміщення вкладів, автопролонгація передбачена, якщо клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст. 1058 ЦК України). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3). Внесення коштів відповідачем на рахунок підтверджується меморіальними ордерами № 7471345 від 19 червня 2015 року, № 10071208 від 19.08.2015. (а.с.7,9) З'ясовано, що у визначений договором строк банк кошти по банківським вкладам позивачеві не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За змістом наведених норм, зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у справі «Золотас проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користуватись нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходи з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Заперечення представника відповідача на позов з тих підстав, що третя особа здійснила виплату коштів позивачу не беруться судом до уваги, оскільки є голослівними. На переконання суду, відмовляючись повернути кошти позивачу, які належать йому як клієнтові, банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Перший протокол, ратифіковані Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) слід задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сумі вкладів в розмірі 121040 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1210 грн. 40 коп. На підставі статей 525, 629,651, 653, ч.1 ст. 1060, ч.2 ст.1060 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved