Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнанням за ним права власності на спадкове майно, а саме грошових вкладів на рахунках у Олександрівському ТВБВ № 10010/0135 Кіровоградської філії обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» зареєстрованих на імя [PERSON] - № 17, компенсаційний № 91551016 із залишком вкладу 13483,21 грн. та [PERSON] - № 07900058 компенсаційний № 91550768 із залишком вкладу 5576,31 грн., в порядку спадкування за законом, після їх смерті В судовому засіданні позивач пояснила, що 16 серпня 2002 року помер її батько [PERSON], а 27 жовтня 2002 року померла мати [PERSON], Після смерті батьків відкрилася спадщина на належне їм майно до яких входять грошові вклади. Єдиним спадкоємцем майна померлих є позивач. Батько [PERSON] та мати [PERSON] заповіли їй грошові вклади № № 91550/116; 91551/15781; 91551/016 та відповідно вклади № № 91550/768; 91551/858; 91551/16918; 2883. 16 травня 2003 року державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори, їй як спадкоємцю, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАК № 366975, зареєстрованого в реєстрі за № 695. Спадкове майно, на яке видане вказане свідоцтво, складалося із житлового будинку, автомобіля, трактора, земельних ділянок, майнового паю та грошових вкладів. Вказані грошові вклади знаходилися на рахунках № 07500475, № 9155858, № 07500214, № 91550116, що зберігалися в Олександрівському відділенні № 3327, № 3327/033 Ощадного банку України в Кіровоградській області з належними відсотками, компенсаційними та іншими нарахуваннями та належали її померлим батькам. Через деякий час в будинку своїх батьків позивач виявила ще дві ощадні книжки, одна з яких за поточним рахунком № 17, компенсаційним № 91551*016 належала покійному батькові [PERSON], а друга за поточним рахунком № 07900058, компенсаційним № 91550*768 покійній матері [PERSON]. Грошові вклади на вказаних рахунках зберігаються в Олександрівському ТВБВ №10010/0135 Кіровоградської філії обласного управління АТ «Державний ощадний банк України». Грошові вклади на вказаних рахунках не були включені до спадкового майна, а тому у свідоцтві про право на спадщину за законом вони відсутні. На неодноразові звернення позивача до Олександрівської державної нотаріальної контори про включення вищевказаних грошових вкладів до спадкового майна, були отримані відповіді про відсутність вкладних рахунків в Ощадбанку. Також, позивач неодноразово зверталася з офіційними листами до філії Кіровоградського обласного управління Державного ощадного банку України на що, 11 березня 2010 року отримала лист за № 04-11/3-15 в якому зазначалося, що по вказаним рахункам № 17 та № 07900058 було складено заповіт на її імя в установі Ощадного банку і вона має право отримати зазначені на цих рахунках кошти. Листом від 31 березня 2014 року за № 07-24/233 позивача додатково було проінформовано, що рахунок № 17 було відкрито на імя [PERSON] від 16.12.1980 року, на залишок якого станом на 02.01.1992 року нараховано компенсацію з рахунку 12004,53 руб.+ 1,05 грн. = 12604,76 грн. та зараховано на новий компенсаційний рахунок № 91551016. Разом з цим позивачу було розяснено, що нумерація рахунку (№ 91550116) на імя [PERSON] в ощадній книжці було вказано невірно операційно-касовим працівником, тому, вважати вірним рахунок № 91551016. Рахунок № 07900058 було відкрито на імя [PERSON] від 31 жовтня 1991 року, на залишок якого станом на 02.01.1992 року нараховано компенсацію з розрахунку 5501,25 руб.+1,05 грн. = 5776,31 грн. та зараховано на новий компенсаційний рахунок № 915510858. Також нумерація рахунку № 91551858 на імя [PERSON] в ощадній книжці було вказано невірно операційно-касовим працівником, тому, вважати вірним № 91550768. На даний час вказані ощадні книжки, видані на імя [PERSON] та на імя [PERSON] знаходяться у позивача на руках, із цих рахунків кошти не знімалися, компенсація їх не проводилася та не виплачувалася. До теперішнього часу Олександрівське ТВБВ № 10010/0135 Кіровоградської філії обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» заперечує наявність вказаних ощадних книжок та коштів на них, чим вводить позивача в оману та відмовляється виплачувати грошові вклади на рахунках №17, компенсаційний №91551016 та № 07900058, компенсаційний № 91550768 які належали покійним батькам позивача та зберігаються у вказаному відділенні. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він у встановлений строк не відмовився від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1228 ЦК України, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно ч. 7 ст. 110 ЦПК України, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть предявлятися також за їх місцезнаходженням. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Представник відповідача позовних вимог не визнав суду пояснив, що компенсація та повернення знецінених грошових заощаджень регулюється Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадянам України», згідно з яким індексації у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 грн. підлягають заощадження громадян, що знаходяться в установах Ощадбанку за станом на 2 січня 1992 року. По рахунку № 17, на імя [PERSON] від 16.12.1980 року, залишок станом на 02.01.1992 року склав 12004,53 руб., згідно Указу Президента «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року № 762/96 по строковому рахунку проведена переоцінка залишків у гривні, залишок склав 0,97 грн. Банком нараховано компенсацію з розрахунку 12004,53 руб. + 1,05 грн. = 12604,76 грн. Дані кошти було зараховано на новий компенсаційний рахунок № 0155106. 18.10.2002 року з рахунку № 91551016 виплачено компенсацію 150.00 грн. Залишок після чого склав 12454.76 грн. 29.03.2008 року рахунок № 91551016 закрито у звязку з переоформленням з переоформленням спадщини, кошти в сумі 12454,76 грн. зараховані на рахунок позивача № [NUMBER]. 01.11.2013 року рахунок № 17, на якому обліковувалось 0,97 грн. закрито згідно постанови правління АТ «Ощадбанк» № 537 від 16.08.2013 року, так як операції по поточних та строкових вкладах не здійснювалилися більше 3-х років та залишки на яких становлять менше 10 грн. По рахунку № 07900058 на імя [PERSON] від 31.10.1991 року, залишок станом на 02.01.1992 року склав 5501,25 крб. Банком нараховано компенсацію з розрахунку 5501,25 грн.+1,05 грн. = 5776,31 грн. Дані кошти було зараховано на новий компенсаційний рахунок № 915510858. 21.10.2002 року виплачено з компенсаційного рахунку 50.00 грн. 22.08.2008 року виплачено з компенсаційного рахунку № 915510858 кошти на поховання в розмірі 150,00 грн., залишок склав 5576,31 грн., дані кошти зараховані на компенсаційний рахунок № 915510858 та оформлені на позивача. Рахунок № 07900058 на якому обліковувались 2,39 грн. закрито згідно постанови правління АТ «Ощадбанк» № 537 від 16.08.2013 року, так як операції по поточних та строкових вкладах не здійснювалилися більше 3-х років та залишки на яких становлять менше 10 грн. Позивачу пропонувалось надати до АТ «Ощадбанк» для отримання компенсації по рахунках, які не зазначені в свідоцтві про право на спадщину за законом від 16 травня 2003 року, але позивач не надає установі Банку необхідні рахунки по вкладах, а тому відповідач позбавлений можливості здійснити операцію для отримання компенсації по рахунках. Третя особа в судове засідання не зявилась надала суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с. 28). Суд заслухавши позивача представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як видно з матеріалів справи позивач є дочкою [PERSON] та [PERSON], свідоцтво про народження ЯУ № 368598 від 02 січня 1950 року. Після укладення шлюбу отримала прізвище [PERSON], свідоцтво про шлюб I-ОЛ № 262096 від 19 березня 1972 року (а.с. 7-8). [PERSON] помер 16.08.2002 року, свідоцтво про смерть I-СР № 199467, від 19 серпня 2002 року (а.с. 4). [PERSON] померла 27.10.2002 року, свідоцтво про смерть I-СР № 206131 (а.с. 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 2003 року складеного державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори, серії ВАК № 366975, зареєстрованого в реєстрі за № 695, позивач отримала у спадок спадкове майно, яке складалося із житлового будинку, автомобіля, трактора, земельних ділянок, майнового паю та грошових вкладів, які знаходилися на рахунках № 07500475, № 9155858, № 07500214, № 91550116, що зберігалися в Олександрівському відділенні № 3327, № 3327/033 Ощадного банку України в Кіровоградській області з належними відсотками, компенсаційними та іншими нарахуваннями, які належали померлим батькам позивача (а.с. 12-13). В подальшому, через деякий час в будинку своїх батьків позивач виявила ще дві ощадні книжки, одна з яких за поточним рахунком № 17, компенсаційним № 91551/016 належала покійному батькові [PERSON], а друга за поточним рахунком № 07900058, компенсаційним № 91550/768 покійній матері [PERSON]. Грошові вклади на вказаних рахунках зберігаються в Олександрівському ТВБВ №10010/0135 Кіровоградської філії обласного управління АТ «Державний ощадний банк України». Державним нотаріусом Олександрівської нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на підставі довідки від 05.10.2014 року за № 353, якою Ощадбанк повідомив, що на імя [PERSON] [INFO] вкладні рахунки відсутні та на підставі довідки від 05.10.2014 року за № 352 Ощадбанк повідомляє, що на імя [PERSON] [INFO] вкладні рахунки відсутні (а.с. 23). В судовому засіданні також було встановлено, що в Олександрівському районному суді Кіровоградської області розглядався спір між тими ж сторонами та із тих же підстав. Ріщенням суду від 16.02.2015 року (а.с. 39-43), яке не оскаржувалося та набрало законної сили 27.02.2015 року встановлено, що кошти по рахунках в сумі 5576,31 грн. та кошти в сумі 12454,76 грн., оформлені на позивача на її рахунок № [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином в суді було встановлено, що вимоги позивача не мають законних підстав і задоволенню не підлягають

Outcome: dismissed