Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перофф», Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинг Капітал» про визнання договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме у зв'язку із розглядом Святошинським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перофф» до неї про стягнення заборгованості, їй стало відомо про існування договору про відступлення права вимоги №05 від 9 квітня 2012 року, укладеного між ТОВ «Перофф» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг Капітал», відповідно до якого ТОВ «Перофф» нібито набуло право вимоги до неї за кредитним договором №093-пп, укладеним 15.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Хрещатик». При цьому, 28 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг Капітал» та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Хрещатик» було укладено договір відступлення права вимоги №05, згідно якого ПАТ КБ «Хрещатик» відступило свої права, а ТОВ «Консалтинг Капітал» набуло право вимоги до неї за кредитним договором № 093-пп, який було укладено 15.04.2008 року. Вона вважає, що спірний договір відступлення права вимоги є недійсним, виходячи з наступного. Згідно умов кредитного договору №093-пп вона отримала у кредит у ВАТ КБ «Хрещатик» грошові кошти у розмірі 800000 доларів США на 12 місяців з кінцевим терміном повернення 14 квітня 2009 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних. Необхідно зазначити, що вона не підписувала кредитний договір №093-пп та не отримувала за ним грошові кошти. Так, відповідно до п. 1.1. спірного договору відступлення права вимоги ТОВ «Консалтинг Капітал» передало право вимагати з [PERSON] лише суму основного боргу у розмірі 6440000,00 грн. та сплату відсотків у сумі 2587977,08 грн. Чинним законодавством передбачено, що у зобов'язанні може відбутися заміна кредитора, до якого переходять всі права та обов'язки первісного кредитора. Пунктом 1.3 спірного договору відступлення права вимоги передбачено, що за уступку права вимоги новий кредитор сплачує кредитору суму кредитної заборгованості в розмірі 9027977,08 грн., що була менше суми боргу відповідача за вказаним кредитним договором. Отже, фактично, згідно положень спірного договору відступлення права вимоги ТОВ «Перофф» був зобов'язаний здійснити фінансування ТОВ «Консалтинг Капітал». Але, враховуючи положення статті 1077 ЦК України такі дії ТОВ «Перофф» і спірного договору відступлення права вимоги є факторингом. Відступлення права вимоги виникає за умови виконання новим кредитором своїх фінансових зобов'язань перед первісним кредитором. Доказів на виконання пункту 1.3. спірного договору відступлення права вимоги ТОВ «Перофф» відповідачі не можуть надати. ТОВ «Перофф» не є фінансовою установою. За змістом умов спірного договору відступлення права вимоги ТОВ «Консалтинг Капітал» фактично виступає як клієнт, а ТОВ «Перофф» - як фактор. Тобто, внаслідок укладеного спірного договору ТОВ «Перофф» набув прав, які згідно вищенаведеного законодавства можуть набувати лише суб'єкти, наділені спеціальною правоздатністю. Факторинг є фінансовою послугою та являє собою операцію по придбанню (отриманню) спеціальним суб'єктом (факторинговою компанією, банком) права на стягнення боргу. Таким чином, договір про відступлення права вимоги №05 від 9 квітня 2012 року, укладений між ТОВ «Перофф» та ТОВ «Консалтинг Капітал», є договором факторингу, і цей договір є недійсним. Просить суд ст.ст. 202, 203, 215, 232, 626 ЦК України визнати недійсним договір відступлення права вимоги №05 від 09.04.12. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник ТОВ «Перофф» проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. ТОВ «Консалтинг Капітал» про місце та час судового розгляду повідомлялося належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. 15.04.08 між позивачем та ВАТ КБ «Хрещатик» укладено кредитний договір №093-пп, за яким ВАТ КБ «Хрещатик» надав [PERSON] кредит в сумі 800000 доларів США строком на 12 місяців з кінцевим терміном повернення до 14.04.09 із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних. 28.12.11 між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «Консалтинг Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №05, за яким ПАТ «КБ «Хрещатик» передав, а ТОВ «Консалтинг Капітал» одержав право вимоги виконання [PERSON] наступних кредитних зобов'язань: за кредитом в сумі 6440000 грн. та за відсотками в сумі 2587977,08 грн. по кредитному договору №093-пп від 15.04.08. 09.04.12 між ТОВ «Консалтинг Капітал» та ТОВ «Перофф» укладено договір відступлення права вимоги №05, відповідно до якого ТОВ «Консалтинг Капітал» передав, а ТОВ «Перофф» одержав право вимоги виконання [PERSON] наступних кредитних зобов'язань: за кредитом в сумі 6440000 грн. та за відсотками в сумі 2587977,08 грн. по кредитному договору №093-пп від 15.04.08. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513, 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, враховуючи вищезазначені положення Цивільного кодексу України, підстав вважати, що між сторонами укладено договір факторингу не має, а між відповідачами укладено договір відступлення права вимоги, в якому вони на свій розсуд врегулювали свої відносини, які жодних чинним не порушують прав і свобод позивача. Крім того, згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, спірний договір відступлення права вимоги жодним чином не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому підстав для визнання його недійсним у суду не має. Також, необхідно зауважити, що вказані позивачем підстави щодо визнання договору відступлення права вимоги недійсним не порушують її права, свободи та інтереси, які відповідно в такому разі не потребують відповідно і судового захисту. З викладеного, ст.ст. 1-11, 60, 61, 74-77, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: dismissed