Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просив визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року, укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. та зареєстрований в реєстрі за №1395. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18 липня 2016 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір купівлі-продажу гаража № [NUMBER] , що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро. Обумовлену договором ціну гаража 48300 грн, яка була остаточною і у подальшому зміні не підлягала, позивачем було сплачено [PERSON] 18 липня 2016 року та цього ж дня останній передав позивачу ключі від гаража. Вказує, що відсутність у [PERSON] на момент укладення договору оригіналів паспорта та правовстановлюючих документів на гараж, які за твердженням останнього були у нього викрадені, та потреба у їх відновленні, було причиною відтермінування приведення волевиявлення сторін правочину у належну юридичну форму. Згодом, у лютому 2017 року та в березні 2017 року невідомі особи, демонструючи оформлені на [PERSON] документи на спірний гараж, почали вимагати від позивача звільнити його, при цьому 24 лютого 2017 року ці особи були разом з [PERSON] 07 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила визнати у неї права володіння чужим майном гаражем № [NUMBER] , розташованим в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро, яке виникло із договору купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року. 18 вересня 2017 року у спірному гаражі невідомими особами були пошкоджені замки та здійснено до нього проникнення. Згодом з`ясувалося, що 20 квітня 2018 року [PERSON] здійснив продаж спірного гаража відповідачу [PERSON] . Восени 2018 року замки позивача на спірному гаражі були спиляні та поставлені нові, проте належні позивачу речі продовжують знаходитись у цьому гаражі. Позивач зазначає, що про існування спору з приводу гаража № [NUMBER] , що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро, було відомо і [PERSON] , що випливає з висновку Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2017 року, складеного за результатами перевірки однієї із заяв позивача (ЖЄО №4130 від 02 березня 2017 року). Також позивач вказує, що спірна нерухомість була продана за 26000 грн, що вочевидь є нереальною ціною з огляду на її заниження. Таким чином, позивач вважає, що зміст правочину договору купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року, укладеного між відповідачами, суперечить як моральним засадам суспільства, які знайшли своє нормативне закріплення у Конституції України та інших законах, так і вимогам ЦК України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним задоволено частково, з метою забезпечення позовних вимог [PERSON] заборонено відчуження гаражу № [NUMBER] , що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, буд.19Г у м. Дніпро та зареєстрований на праві власності за [PERSON] . У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено. 11 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачів зазначає, що 20 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу гаража № [NUMBER] по вул. Краснопільська, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, автогаражний кооператив «Супутник». Позивач не є стороною договору, дійсність якого оспорюється в суді, інше позивачем не доведено та ґрунтується виключно на припущеннях позивача. Також позивач не є заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням оспорюваного правочину, у зв`язку з чим він не має права заявляти вимоги про визнання вказаного правочину недійсним. Вказує, що відповідач [PERSON] жодних договорів купівлі-продажу з позивачем на відчуження належного йому на праві власності майна не укладав, що підтверджується в тому числі Висновком експерта №2930-17 від 09 жовтня 2017 року, наданого за результатами судової почеркознавчої експертизи по справі №204/1424/17, згідно якого підписи в договорі купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року та в розписці від 18 липня 2016 року виконані іншою особою, а не [PERSON] . Також позивачу відомо, що договір відчуження нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, недодержання сторонами форми договору, встановленої законом, має наслідком його нікчемність, такий договір вважається неукладеним в силу закону. Представник відповідачів вважає, що договір купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року, на який посилається позивач як на підставу для оспорювання дійсності договору купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року, є нікчемним та неукладеним в силу закону. Укладений між сторонами оспорюваний договір купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року за своїм змістом та формою повністю відповідає вимогам, встановленим ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання правочину недійсним є такими, що задоволенню не підлягають. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року провадження у справі зупинено до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним поновлено. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року залучено правонаступника відповідача [PERSON] Дніпровську міську раду до розгляду цивільної справи. Позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Вакула І.В. просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Представник відповідача Дніпровської міської ради Кишковар Н.А. просила відмовити у задоволенні позову, оскільки спірний договір укладений в належній формі, на відмінну від договору на який посилається позивач, що укладений між нею та [PERSON] , та який є нікчемним.\~Крім того,\~представник відповідача Дніпровської\~міської ради\~ Кишковар\~Н.А.\~зазначила,\~що Дніпровська\~міська рада\~не є\~належним відповідачем\~у справі.\~ Вислухавши учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. 20 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу гаража, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. Відповідно до умов даного правочину [PERSON] передав у власність гараж [ADDRESS] , «Супутник» автогаражний кооператив, а [PERSON] прийняв цей гараж і оплатив його вартість за ціною, що передбачено договором (а.с.8-9). Право власності відповідача [PERSON] на вищезазначений гараж також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наявною в матеріалах справи (а.с.10,41). Позивач пред`являючи даний позов до суду посилається на укладений 18 липня 2016 року в простій письмовій формі між нею та [PERSON] договір купівлі-продажу гаража, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався передати у власність, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити відповідно до умов даного договору гараж № [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , автогаражний кооператив «Супутник» (а.с.11-12). Пунктом 7 вказаного договору купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року передбачено, що покупець набуває право власності на гараж тільки після повної оплати вартості гаража продавцю, яка відповідно до п. 4 складає 48300 грн. Також позивачем надано суду копію розписки, згідно якої [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 48300 грн за продаж гаража в автогаражному кооперативі «Супутник» №143 по вул.Краснопільська, 19г (а.с.13). Протоколом правління кооперативу членів «Автогаражного кооперативу «Супутник» №2507-16 від 25 липня 2016 року вирішено включити та затвердити позивача в списках ГК, гараж № [NUMBER] (а.с.19). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Частиною третьою статті 640 ЦК України передбачено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. За правилами статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Підстави для визнання правочину укладеного 20 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Позивач як на підставу задоволення пред`явлених позовних вимог посилається на укладений 18 липня 2016 року між нею та [PERSON] в простій письмовій формі договір купівлі-продажу гаража № [NUMBER] , що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро. Проте, договір купівлі-продажу, який укладено з порушеннями норм статті 657 ЦК України, не може впливати на укладення 20 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] спірного договору купівлі-продажу, який укладено в належній формі та на його підставі за відповідачем [PERSON] було проведено державну реєстрацію права власності на нерухомість. Згідно норм частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про недійсність спірного правочину, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Доводи позивача з приводу того, що спірний правочин підлягає бути визнаним недійним через те, що: відповідачам було відомо, що на час укладення спірного правочину у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №204/1424/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на володіння чужим майном; ціна гаражу в спірному договорі на думку позивача була занижена; позивача 25 липня 2016 року було включено та затверджено в списках «Автогаражного кооперативу «Супутник», висновків суду не спростовують та не доводить, що спірний договір є недійсним. Підстав вважати, що зміст спірного правочину суперечить моральним засадам суспільства, в судовому засіданні також не встановлено. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки позивачу повністю відмовлено у задоволенні позову, суд вважає необхідним на виконання ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року, та зняти заборону відчуження гаражу № [NUMBER] , що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, буд.19Г у м. Дніпро та зареєстрований на праві власності за [PERSON] .

Outcome: dismissed