Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення з відповідача на його користь 10000 грн. відшкодувань моральної шкоди та 5723,06 грн. матеріальної шкоди завданої протиправними діями і бездіяльністю Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області. В подальшому позивачем уточнено позовні вимоги, в яких просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 10000 грн. моральної шкоди та 5723.06 грн. матеріальної шкоди завданої протиправними діями і бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Крім цього просить залучити в якості третьої особи Державну Казначейську службу України та залишити без розгляду первинні позовні вимоги зазначені у пунктах 3, 4 прохальної частини первинної позовної заяви від 23.01.2017 року щодо визнання протиправною дії та зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вчинити певні дії. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що від лютого 2013 року змушений відстоювати свою правову позицію у судах різних істанцій щодо протизаконних довготривалих пасивних діянь відповідача, направлених на ігнорування виплати існуючої заборгованості, як надбавки до пенсії позивача. Тому часто хворіє по даний час і знаходиться на обліку в Червоноградській ЦМЛ та змушений постійно звертатись за медичною допомогою, проходити амбулаторне і курортне стаціонарне лікування, відчуваючи фізичні страждання. Вважає, що на підставі вищезазначеного Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області йому завдано моральної шкоди на суму 10000 грн. та 5723,06 грн. матеріальної шкоди. Просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.03.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. 28.04.2020 року відповідачем, Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області, подано відзив на позовну заяву. Зокрема зазначено, що позивачем не доведено заподіяння відповідачем шкоди в розмірі 5723,06 грн., не долучено належних доказів, які б підтверджували вказану суму. Також, позивачем не наведено жодного факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, не наведено жодних доказів у чому полягає спричинена, на думку позивача, шкода. Тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Просить відмовити у задоволенні позову. 29.04.2020 року позивачем подано відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив суд відхилити відзив відповідача, оскільки останній не надав жодного правового пояснення та доказу. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Позивач в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Представник відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, Державної казначейської служби України, у судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності третьої оосби, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2013 року у адміністративній справі № 461/2096/13-а за позовом [PERSON] було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати надбавки до пенсії на утримання до закінчення навчання у навчальному закладі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області продовжити [PERSON] виплату надбавки до пенсії на утримання сина [PERSON] , у відповідності до п. «а» ст. 16 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», до закінчення [PERSON] навчального закладу, тобто до 30.06.2014 року. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013 року у справі № 876/6959/13 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2013 року у адміністративній справі № 461/2096/13-а, без змін. Вказана вище постанова Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2013 року у адміністративній справі № 461/2096/13-а набрала законної сили 22.10.2013 року. 23.01.2014 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 41430749 від 17.01.2014 року, якою було надано строк до 24.01.2014 року виконати рішення суду. Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.01.2014 року державного виконавця було повідомлено про те, що управління позбавлене можливості виконати рішення суду у визначений державним виконавцем строк. Крім цього, було повідомлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.01.2014 року у справі № К/800/2797/14 було відкрито касаційне провадження. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 14.01.2014 року у справі № 461/1335/14-а скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2014 року ВП №41430749 з підстав, що виконавчий лист № 461/2096/13-а, виданий 10.12.2013 року, не підлягає виконанню. На підставі даної постанови суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області було винесено постанову від 28.04.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 414930749. В подальшому постановою державного виконавця від 08.08.2014 року було повторно відкрито виконавче провадження за № 44323240. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2014 року у справі №461/10456/14-а вказану постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №44323240 було скасовано. На підставі вказаної постанови Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2014 року начальником відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області було прийнято постанову від 02.03.2015 року у виконавчому провадженні № 44323240 про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №44323240 від 08.08.2014 року. Незважаючи на викладене вище, постановою державного виконавця було втретє відкрито виконавче провадження за №46990947 від 26.03.2015 року. Однак, постановою Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2015 року у справі №461/4230/15-а постанову державного виконавця про відкриття провадження від 26.03.2015 року було скасовано. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, неодноразово вживалися дії, з метою усунення неточностей, що перешкоджали виконанню рішення суду, а саме усунення розбіжностей в частині періоду навчання [PERSON] у Червоноградському гірничо-будівельному ліцеї. З цією метою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на адресу [PERSON] скеровувався відповідний лист від 09.07.2014 року за №541/О-20 про необхідність уточнення інформації, представлення заяви та документів необхідних для виконання рішення суду, однак останнім даний лист було проігноровано, а відтак й заява від [PERSON] для поновлення виплати надбавки за рішенням суду з відповідним пакетом підтверджуючих документів не надходила, що по суті унеможливлювало виконання рішення суду. 13.11.2015 року [PERSON] подав до Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області заяву про перерахунок пенсії на підставі якої було проведено відповідний перерахунок, здійснено нарахування та виплату надбавки до пенсії [PERSON] за період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року у розмірі 8238,50 гривень. Таким чином, згідно наявних у матеріалах справи доказів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було виконано постанову Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2013 року у справі №461/2096/13-а, що підтверджується рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.11.2015 року про перерахунок пенсії. Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області [PERSON] за період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року було отримано надбавку до пенсії у розмірі 8238,50 гривень на підставі додаткових відомостей, які були сформовані 11.12.2015 року та зараховано на рахунок [PERSON] 14.12.2015 року. Аналізуючи наведені вище обставини та надані сторонами у справі докази у своїй сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовної вимоги в частині матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки позивачем в розумінні приписів цивільного процесуального законодавства не доведено самого факту завдання відповідачем матеріальної шкоди, так і те, що така була завдана в принципі. Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача моральної шкоди в загальній сумі 10000 грн, суд зазначає наступне. Виходячи зі змісту вказаних норм матеріального права та положень ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, повинен зокрема довести такі складові: протиправну поведінку відповідача; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вину завдавача шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ст.ст. 22, 23 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За правилами ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Стосовно розміру моральної шкоди, яку, на думку позивача, заподіяно протиправними діями/рішеннями відповідача, суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих та ділових стосунках позивача, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості. Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та з`ясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди взагалі й обов`язку її відшкодування, суд, вважає вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 гривень необґрунтованою, непідтвердженою належними та допустимими доказами і такою, що не підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання Головного територіального управління у Львівській області, відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Львівській області вчинити певні дії слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed