Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності на 53/400 частин житлового будинку [ADDRESS] після померлої [PERSON] в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому з січня 1990 року належить право власності на 159/400 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] [INFO] року померла бабуся позивача - [PERSON] після її смерті відкрилась спадщина на 53/400 ідеальних частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] однак докази про прийняття спадщини будь-ким із спадкоємців відсутні. Спадкоємцем [PERSON] був батько позивача - [PERSON], який помер [INFO] року. Для оформлення спадщини [PERSON] звернувся до Першої Житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 29.04.2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у зв'язку з тим, що позивач не прийняв спадщину у порядку та строки, встановленні чинним законодавством та не подав правовстановлюючий документ на вказану частину житлового будинку. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заявою від 22.06.2017 року просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], яка була бабусею [PERSON] померла [INFO] року у м. Мелітополь (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 53/400 ідеальних частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] звернувся до Першої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.04.2014 року, державний нотаріус до Першої житомирської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 53/400 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Відмова обґрунтована тим, що [PERSON] не подав правовстановлюючий документ на вказану частину будинку, не прийняв спадщину після померлої [INFO] року бабусі [PERSON] в порядку та строк, встановленні чинним законодавством України. У зв'язку з тим, що спадщина померлої [INFO] року [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, відносини спадкування належного їй майна регулюються правилами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, у тому числі прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. З матеріалів справи вбачається, що батько позивача - [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 20), тобто до дня смерті своєї матері - [PERSON] Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Державний нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначила, що [PERSON] протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав до Першої житомирської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] року баби [PERSON], а також не надав інших документів, які б підтвердили факт прийняття спадщини, тому він вважається таким, що не прийняв її (а.с. 8, зворот). На підтвердження обставин проживання на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] позивачем надано довідку КВЖРЕП № 9 від 01.10.2002 року (а.с. 21). У довідці вказано, що [PERSON] проживає з 30.10.1968 року до моменту смерті своєї бабусі [PERSON], [INFO] року та по дійсний час прийняв та користується своєю та її часткою домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Однак, вказану довідку не можна вважати належним доказом, оскільки по батькові позивача відрізняється від вказаного у довідці від 01.10.2002 року, а також слід зазначити, що до повноважень КВЖРЕП не належить встановлення факту прийняття особою майна у користування. У позовній заяві позивач зазначає, що у період з 1990 року по 1995 рік він був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS], однак фактично проживав за вказаною адресою. Доказів, які б підтверджували факт проживання позивача за вказаною адресою без реєстрації суду не надано. У посвідченні виконавчого комітету Корольовської районної ради народних депутатів № 225 від 16.07.1986 року зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та призначений опікуном [PERSON] (а.с. 23). Таким чином, з поданих позивачем документів не можна зробити однозначного висновку, що на час відкриття спадщини [PERSON] дійсно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу (1540-06). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 вказаної постанови передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або із заявою про встановлення факту прийняття спадщини не звертався, суд вважає що поданий позов є передчасним, у зв'язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed