Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2012 року між відповідачкою та публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір №26256018824123 згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 20500 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит у розмірі встановленому договором. Відповідачка належним чином не виконувала передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого станом на 14 грудня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 117466 грн., яка складається з: 20069,71 грн. заборгованості за кредитом, 24302,95 грн. заборгованості за комісією, штрафні санкції 73093,34 грн. Тому, посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №26256018824123 від 21 грудня 2012 року в розмірі 117466 грн та судові витрати. Відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності та слухати справу без її участі. Дослідивши докази по справі суд встановив, що 21 грудня 2012 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір №26256018824123 згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 20500 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Системний аналіз ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України визначає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 652 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 653 та статтею 654 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо позовної давності суд виходить з наступного. Судом встановлено, що останнє погашення заборгованості відповідачкою мало місце 16 травня 2014 році, а позивач звернувся з даним позовом до суду лише 08 січня 2019 року. Відповідачкою була подана суду заява про застосування позовної давності. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем при поданні даного позову пропущено строк позовної давності для подачі даного позову, оскільки останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулося у 2014 році, а позивач звернувся до суду з позовом 08 січня 2019 року. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Ураховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed