Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточнивши його, в якому просить стягнути станом на 31.03.2015 року згідно договору позики інфляційні втрати в сумі 34 436,00 гривень та три проценти річних в сумі 5879,55 гривень, а всього 40 315,55 гривень. Позов мотивує тим, що 12.01.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики на суму 94 000,00 гривень, згідно якого відповідач отримав від позивача у власність зазначену суму грошових коштів та зобов'язався повернути такі до 01.03.2013 року. Однак, після виконання позивачем своїх зобов'язань, відповідач порушив умови договору, а відтак приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис від 15.05.2013 року про стягнення в безспірному порядку грошові кошти в сумі 95 832,22 гривень. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість в сумі 40 315,55 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, однак представник позивача подала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутності, уточнений позов підтримала повністю та просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого представник позивач не заперечила. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 12.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач прийняв у власність 94 000,00 гривень, які зобов'язувався повернути до 01.03.2013 року. Позивач [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, що підтверджується п.1 договору позики від 12.01.2013 року. Згідно п.4 договору від 12.01.2013 року, у випадку несвоєчасного повернення суми позики, позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Відтак, згідно розрахунку заборгованості відповідно до договору позики від 12.01.2013 року станом на 31.03.2015 року заборгованість становить: інфляційні втрати в сумі 34 436,00 гривень та три проценти річних в сумі 5879,55 гривень, а всього 40 315,55 гривень. Згідно із вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Згідно змісту ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Крім того, ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення коштів за договором позики від 12.01.2013 року є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. З наведених міркувань та

Outcome: approved