Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП ВК «Краснолиманська» про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, невиплаченої при звільненні працівника , середнього заробітку за час затримки виплати належних сум та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що у період з 20.07.1999 року по 04.08.2014 року він знаходився у трудових відносинах з ДП ВК «Краснолиманська» і працював на зазначеному підприємстві на посаді гірничого по ремонту гірничих виробіток підземних 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. 04.08.2014 року його було звільнено за ініціативою відповідача, відповідно до ст. 40 п. 2 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров»я. Перед його звільненням він знаходився на лікарняному, а саме у період з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року та з 03.07.2014 року по 31.07.2014 року. загальна сума допомоги по тимачасовій непрацездатності згідно листків непрацездатності становить 6570 грн., з яких по листу серії АГК № 902271 з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року на суму 821,25 грн. та по листу серрії АГК № 902337 з 03.07.2014 року по 31.07.2014 року на суму 5748,75 грн. Крім того, згідно вищевказаної довідки сума у розмірі 6570 грн. по його листкам непрацездатності була профінансована Красноармійською МВД ДОВ ФСС з ТВП згідно платіжного доручення № 2105. Однак, при звільненні його з підприємства йому не була виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності за вищевказаний період. Просить стягнути з ДП ВК «Краснолиманська» на його користь допомогу по тимчасовій непрацездатності по листу непрацездатності серії АГК № 902271 з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року на суму 821,25 грн та серії АГК № 902337 з 03.07.2014 року по 31.07.2014 року на суму 5748,75 грн., а всього на загальну суму 6570 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 38181,36 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ДП ВК «Краснолиманська» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачу було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів ФСС з ТВП 12079,75 грн., з яких з 09.06.2015 року в розмірі 2432,52 грн., з 09.06.2015 р. 5794,73 грн. Допомога по тимчасовій непрацездатності, за його думкою, не є коштами, які належать виплаті працівнику від підприємства, а це є коштами, які належать виплаті працівнику від ФСС з ТВП, тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за його думкою, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання 21.10.2015 року представник відповідача ДП ВК «Краснолиманська» не з»явився в судове засідання, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 51). Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що за період з 20.07.1999 року по 04.08.2014 року позивач знаходився у трудових відносинах з ДП ВК «Краснолиманська», де працював на посаді гірничого по ремонту гірничих виробіток підземних 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. ( а. с. 6-8). Згідно довідки ФСС з ТВП виконавчою дирекцією обласного відділення Фонду бела одержана заява-розрахунок за № 1730 від 13.08.2014 року на фінансування матеріального забезпечення допомоги по тимчасовій непрацездатності страхувальникам, в яку включено допомогу по тимчасовій непрацездатності згідно листків непрацездатності [PERSON] серії АГК № 902271 з 23.06.2014 р. по 02.07.2014 р. на суму 821,25 грн та серії АГК № 902337 з 03.07.2014 р. по 31.07.2014 р. на суму 5748,75 грн. Дана заява-розрахунок профінансована Красноармійською МВДЖ ДОВ ФСС з ТВП 01.10.2014 р. плат. Доручення № 2105 на загальну суму 265547,17 грн., в тому числі матеріальне забезпечення допомоги по тимчасовій непрацездатності згідно листків непрацездатності [PERSON] серії АГК № 902271 з 23.06.2014 р. по 02.07.2014 р. та серії АГК № 902337 з 03.07.2014 р. по 31.07.2014 р. на загальну суму 6570, 00 грн. ( а. с. 9). Згідно з бухгалтерською довідкою ДП ВК «Краснолиманська» від 23.06.2015 року за № 587 відповідач виплатив позивачеві всі належні йому суми, у тому числі допомогу, зокрема 2432,52 грн. та 5794,73 грн. перераховано 09.06.2015 року у відділення Ощадбанка. ( а. с. 43). Вказана обставина підтверджена позивачем [PERSON] в судовому засіданні, який пояснив, що дійсно йому була виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності , тому претензій з цього приводу до відповідача не має. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання аьр травми, не пов»язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, вплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медиуо-соціальною експертною комісією інвалідності ( встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява - розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Згідно п. 9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 року № 26, після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов»язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у ст. 52 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» Частиною 2 ст. 52 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 6 цього Закону ,- у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Таким чином, обов»язок роботодавця по сплаті належних особі сум, пов»язаних з тимчасовою втратою працездатності, виникає лише після перерахування даних сум на рахунок підприємства з відповідного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2014 року та 13.08.2014 року відповідач надіслав до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяви-розрахунки по двом лікарняним за період з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року, та з 03.07.2014 року по 31.07.2014 року, наданим позивачем, з метою отримання від Фонду та виплати позивачу відповідного матеріального забезпечення за листками непрацездатності. Грошові за вказаними заявами розрахунками отримані від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності поступили на підприємство 01.10.2014 року ( а. с. 26-28). Проте, вказані суми перераховані відповідачем позивачу 09.06.2015 року ( а. с. 43). Оскільки позивачем отримано допомога по тимчасовій непрацездатності по листу непрацездатності за період з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року та з 03.07.2014 року по 31.07.2014 року на загальну суму 6570 грн., і ця обставина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті зазначеної допомоги . Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В силу ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Оскільки суми допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахована особа отримує від Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності і за рахунок коштів Фонду вказані суми матеріального забезпечення не є тими коштами, які належить сплатити роботодавцю в день звільнення в розумінні ст. 116 КЗпП України. Оскільки ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачає відповідальність роботодавця за несплату саме коштів вказаних у ч. 1 ст. 116 КЗпП України, застосування до виниклих між сторонами правовідносин положень вказаних статей, на які посилається позивач, є помилковим. Тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. \~\~\~\~ \~\~ У трудовому законодавстві\~\~право працівника\~\~на відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~порушенням його трудових правв, визначено в статті 237-1 Кодексу, відповідно до якої відшкодування\~\~власником\~\~або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться\~\~у разі, якщо\~\~порушення\~\~його законних\~\~прав призвели до моральних страждань, втрати\~\~нормальних життєвих зв'язків і вимагають\~\~від нього\~\~додаткових зусиль для організації свого життя. На відміну від цивільного законодавства, трудове законодавство детально не визначає способів захисту трудових прав. Пред»явленню працівниками позовів про стягнення моральної шкоди з підприємства за несвоєчасність виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, перерахованої Фондом, відповідає вимогам ст. 237-1 КЗпП України, якщо при цьому буде встановлена вина підприємства. Враховуючи той факт, що в порушення вимог ст. 52 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» підприємство своєчасно не розрахувалось з працівником по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, виплата була здійснена відповідачем позивачу по закінченні строку, встановленому законодавством ( перераховані підприємству Фондом суми по тимчасовій непрацездатності 01.10.2014 року , в той час перераховані відповідачем позивачу 09.06.2015) суд вважає, що позивачеві спричинена моральна шкода, оскільки порушення його прав, які випливають з трудових,\~\~на протязі декількох місяців, стосовно\~\~несвоєчасного отримання\~\~допомоги по тимчасовій непрацездатності стало\~\~ причиною\~його\~душевних страждань. Враховуючи вищезазначені норми права, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача в сумі 2000 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов»язаних із оплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов»язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопосутимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Згідно ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial