Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 58050,53 грн. та судових витрат по справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 14.11.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк», та товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу. Відповідно до п.1.1, 1.3. Договору факторингу Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. 07.02.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 500456715, відповідно до якого позичальнику банком було надано кредит в розмірі 46720,00 грн. із розрахунку 14,99% річних, строком до 10 лютого 2018 року включно. Банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак відповідач порушила умови договору та заборгованість складає 58050,53 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, місце та дату слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, тому суд у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вважає можливим проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 500456715, відповідно до якого позичальнику банком було надано кредит в розмірі 46720,00 грн. із розрахунку 14,99% річних, строком до 10 лютого 2018 року включно. 14.11.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк», та товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу. Відповідно до п.1.1, 1.3. Договору факторингу Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Однак зазначені умови договору відповідач належним чином не виконала, в зв'язку з чим станом має заборгованість перед банком, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 46 003,59 грн.; - заборгованість по відсоткам - 4210,09 грн.; За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тому, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 50213,68 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 46 003,59 грн.; - заборгованість по відсоткам - 4 210,09 грн.. У частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Кредитним договором (п.2.8.1) передбачено сплату наступних видів комісії: комісії за управління кредитом згідно графіку (додаток №1 дот договору), комісії за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу (п.2.8.2), комісії за прийняття грошових коштів з перерахунком для нарахування на рахунок в касах банку (п.2.8.3), комісії за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу (п.2.8.4.), комісії за надання кредиту (п.2.4., п.2.8.5.). За п.4 розділу №2 кредитного договору комісія за управління кредитом є винагородою банку за сприяння позичальнику у виконанні ним своїх зобов'язань (послуг з розрахунку суми чергового платежу та/або суми повного дострокового повернення заборгованості, що надаються з використанням телефонного зв'язку, оброблення запитів позичальника з використанням системи Інтернет, надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування, виписок з рахунків та інших довідок на запит про позичальника. Однак, доказів на підтвердження надання банком відповідачу. послуг зі сприяння їй у виконанні своїх зобов'язань матеріали справи не містять. Крім того, згідно наданого до кредитного договору графіка платежів (додаток №1) сплата комісії за управління кредитом, за надання кредиту та за здійснення операцій по картці - не передбачені. Графік платежів містить лише вказівку на щомісячні платежі за «інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо)», які, у свою чергу, самим кредитним договором не передбачені. Доказів, що такі послуги фактично надавались відповідачу матеріали справи також не містять. Враховуючи зазначені обставини, підстав для стягнення у судовому порядку заявленої банком у позові суми 7836грн.85 коп. у якості заборгованості за комісією немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1378,00 грн. Тому, на підставі вищевикладеного та

Outcome: partial