Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтував тим, що у грудні 2017 року в м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб марки «Деу», д.н.з. [NUMBER]. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2018 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Позивач вказує, що на день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі полісу, виданого ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай». У лютому 2018 року позивач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування. У березні 2018 року позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 12588,39 грн. Однак, вказана сума не узгоджується з фактичним розміром заподіяної йому шкоди та є лише частковою виплатою страхового відшкодування. Так, з метою визначення спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця [PERSON] Згідно з висновком експерта від 17.05.2018 вартість відновлювального ремонту КТЗ «Деу», д.н.з. [NUMBER], складає 22532,51 грн. Позивач звертався до відповідача з заявами, в яких просив повідомити про строк виплати решти суми у розмірі 8944,12 грн. або причини неприйняття до уваги результатів експертного висновку. У відповідь на свої звернення позивач отримав листи, в яких відповідач повідомив, що розрахунок сплаченої суми страхового відшкодування було здійснено ним на підставі звіту №51-D/39/6 від 03.03.2018, складеного оцінювачем [PERSON], підстав для здійснення доплати не вбачає. Однак, позивач вважає, що відповідач здійснив розрахунок суми страхового відшкодування з порушенням вимог чинного законодавства та зобов'язаний доплатити йому несплачену частку суми страхового відшкодування. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 10203,78 грн., з яких: 8944,12 грн. - несплачена частка страхового відшкодування, 1001,50 грн. - пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 88,22 грн. - 3% річних, 169,94 грн. - інфляційні втрати, та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді від 01.08.2018 у справі відкрито провадження для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення, представник посилається на те, що страховик вжив усіх заходів щодо оформлення необхідних документів для своєчасного визначення розміру завданого матеріального збитку з метою здійснення страхової виплати позивачу та у встановлені законом строки здійснив таку виплату. Після звернення позивача з заявою про доплату грошових коштів страховик провів додатковий огляд пошкодженого автомобіля, за результатами якого було встановлено, що після первинного огляду транспортного засобу такий експлуатувався в інтенсивному режимі та виявлені пошкодження могли бути спричинені саме внаслідок його експлуатації. При цьому висновок експерта, на який посилається позивач, не підтверджує причинно-наслідкового зв'язку між пошкодженням заднього мосту (вісі) транспортного засобу та дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце у грудні 2017 року. В свою чергу, позивач направив на адресу суду відповідь на відзив, в якій вказує, що твердження відповідача є помилковими, рішення відповідача про відмову у доплаті страхового відшкодування ґрунтується виключно на припущеннях, а звіт, на підставі якого відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування не відповідає вимогам законодавства, а тому є неналежним доказом. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, прийшов до наступних висновків. 12.12.2017 о 09 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Січових Стрільців, 39/10 в м. Дніпрі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. та рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили (а.с. 14). Згідно з ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 12.12.2017 за участю автомобіля [NUMBER], та «Деу», д.н.з. [NUMBER], є водій [PERSON] На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керувала автомобілем [NUMBER], була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на підставі полісу серії АМ №869388. У відповідності до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до положень ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За приписами ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого, тощо. Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Матеріалами справи підтверджено, що 20.02.2018 позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого та заявою про виплату страхового відшкодування (16-17). На замовлення ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» ФОП [PERSON] було складено звіт №51-D/39/6 від 03.03.2018 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Деу», д.н.з. [NUMBER], відповідно до якого матеріальний збиток, завданий позивачу, складає 16306,07 грн., в тому числі ПДВ. 21.03.2018 ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у сумі 12588,39 грн. Однак, позивач не погоджується з такою сумою страхового відшкодування. Обґрунтовуючи розмір завданої йому матеріальної шкоди посилається на висновок експерта №1805/18/18 від 17.05.2018, виконаний судовим експертом [PERSON], згідно з яким розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу, складає 23262,92 грн. При визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження його майна, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб позивача вперше був оглянутий страховиком 26.02.2018 (на четвертий день після звернення), після чого на замовлення відповідача оцінювачем ФОП [PERSON] складено звіт про оцінку матеріального збитку, завданого позивачу. Станом на дату огляду страховиком пробіг автомобіля становив 208089,00 км, тоді як під час огляду транспортного засобу «Деу» експертом [PERSON] (17.05.2018) пробіг автомобіля становив уже 211935,00 км, про що свідчать копії фотокарток. Даний факт підтверджує, що в період з лютого по травень 2018 року пошкоджений транспортний засіб «Деу» експлуатувався в інтенсивному режимі, а отже висновок експерта [PERSON] №1805/18/18 від 17.05.2018 не є належним доказом по справі та не може бути взятий судом до уваги, оскільки такий не підтверджує причинно-наслідкового зв'язку між виявленими експертом пошкодженнями заднього мосту (вісі) та дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 12.12.2017. Інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивачем не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що виплата страхового відшкодування проведена відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. З викладеного,

Outcome: dismissed