Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору №808/4285BCL1A від 20.05.2013. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.05.2013 між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір № 808/4285BCL1A, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 7257 грн. строком на 36 місяців до 02.06.2016, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних, комісія за обслуговування кредиту 105 грн. Позивач вважає, що при укладанні вказаного кредитного договору порушені його права як споживача, зокрема, кредитором не було надано йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту; всупереч норм законодавства з позивача були стягнуті супутні платежі, зокрема, комісія за обслуговування кредиту; позивачу були нав`язані банком послуги зі страхування; кредитний договір містить третейське застереження, що суперечить чинному законодавству. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним кредитний договір №808/4285BCL1A від 20.05.2013. Ухвалою суду від 26.11.2018 було задоволено заяву представника ПАТ «Платинум Банк» про залучення у справі у якості правонаступника ПАТ «Платинум Банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Женева». В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача розглядати справу за його відсутності. Представники третіх осіб ПрАТ «Ренесанс Життя» та ПАТ «Платинум Банк» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи треті особи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи. Представником ПАТ «Платинум Банк» також подано до суду відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки наявність підписів позивача в анкеті-заяві, в кредитному договорі та невід`ємних його додатках свідчить, що позивач отримав всю необхідну інформацію по кредиту та погодився з нею, між позивачем та банком було досягнуто згоди на укладення договору та всіх його істотних умов. Чинним законодавством встановлена можливість включення комісій банку, що пов`язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Крім того, представник банку зауважив, що невідповідність пункту договору щодо третейського застереження вимогам чинного законодавства не може бути підставою для визнання недійсними інших частин та кредитного договору в цілому, оскільки можна припустити, що даний правочин був би вчинений і без включення до нього оспорюваного пункту, а включення даного пункту до договору не позбавило позичальника права звернутися з позовом щодо захисту своїх прав до суду. За наявності вказаних заяв, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності всіх учасників процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається із матеріалів справи, що 20.05.2013 між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір № 808/4285BCL1A, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 7257 грн. строком на 36 місяців до 02.06.2016, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних, плата за обслуговування кредиту - 105 грн. (п.1 кредитного договору, а.с. 9). За змістом п.2 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком з дати надання кредиту щомісячно на дату сплати поточної заборгованості за кредитом, виходячи з залишку непростроченої заборгованості за кредитом згідно з додатком №1. Для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30. При цьому кількість днів у періоді з дати надання кредиту по першу дату сплати заборгованості умовно приймається за 30. Комісія за обслуговування кредиту нараховується та сплачується щомісяця починаючи з першої дати сплати заборгованості разом із сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості. Перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 24 по 29 число кожного місяця включно. Перший платіж має бути сплачено не пізніше 29.06.2013. Платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно рівними платежами в сумі 375 грн., починаючи з першої дати сплати заборгованості. Реальна процентна ставка становить 77,60% річних, абсолютне подорожчання кредиту становить 7335,19 грн. Відповідно до п.п.3.1, 3.10 кредитного договору страхувальник та страховик підтверджують факт укладення договору добровільного страхування життя; страхова премія (сплачується одноразово) 1107 грн. Відповідно до п.п.4.1, 4.2 кредитного договору позичальник відповідає перед банком по зобов`язаннях, що виникають згідно з умовами договору, всім майном та коштами, на які може бути звернене стягнення згідно з чинним законодавством України. У разі отримання від банку вимоги про дострокове погашення кредиту, отриманого за даним договором, позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за даним кредитом у повному обсязі. У разі прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або частини суми кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,3% від простроченої суми нарахованих процентів та/або комісії за обслуговування кредиту, та/або від несплаченої частини суми кредиту за кожний день прострочення. Відповідно до п.5.1 кредитного договору всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів», відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Відповідно до п.6.5 кредитного договору його підписанням позичальник засвідчив, що з умовами споживчого кредитування банку ознайомлений та зобов`язався виконувати. Крім того, засвідчив, що йому роз`яснено зміст ст.ст. 6, 207, 627 ЦК України. Також підтвердив, що ознайомлений і погодився з усіма умовами програми страхування. Судом встановлено, що зобов`язання банку з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі. 22.03.2018 між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Женева» укладено Договір №147 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, зокрема, і за Кредитним договором №808/4285ВСL1А від 20.05.2013, що був укладений між первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] . (а.с. 26-28). Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 № 6-1341цс15. Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи спростовують твердження позивача про те, що кредитором не було надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту, то суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог з цих підстав. Позивач посилається на те, що положення договору щодо сплати позивачем комісії за обслуговування кредиту в розмірі 105 грн., є несправедливими, а отже мають бути визнані судом недійсними. Неправомірність стягнення банком супутніх платежів (комісій за обслуговування кредитної заборгованості) встановлена в постанові Верховного Суду України в справі №6-1746цс16 від 16.11.2016 року. Відповідно до ч.4 ст.4 ЦПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Суд зазначає, що наявність третейського застереження в кредитному договорі не порушує жодних прав позивача як споживача. Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013р. у справі № 6-94цс13). Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд зазначає, що виходячи з положень ст.217 ЦК України підстави для визнання недійсним кредитного договору в цілому з огляду на недійсність окремих його положень відсутні. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис у кредитному договорі. Крім того, як вбачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності оспорюваного кредитного договору в цілому. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаного кредитного договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доводів, які б спростували висновки суду, матеріали справи не місять. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed