Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в будинку № 6 по вул. Офіцерській в м. Запоріжжі. В позові зазначив, що на підставі договору дарування від 03.09.1996 року, зареєстрованому товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» йому належить право власності на 73/100 частин будинку № 6 по вул. Офіцерській в м. Запоріжжі. Відповідач, який є сторонньою позивачу особою (сином колишньої дружини), зареєстрований в будинку з 12.09.2007 року. З 2015 року відповідач в зазначеному будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Позивач до суду не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої у письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи до суду не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 03.09.1996 року, зареєстрованому товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» позивачу належить право власності на 73/100 частин будинку № 6 по вул. Офіцерській в м. Запоріжжі. Відповідач, який є сторонньою позивачу особою (сином колишньої дружини), зареєстрований в будинку з 12.09.2007 року. З 2015 року відповідач в зазначеному будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач впродовж двох років в будинку не мешкає. Перебування [PERSON] на обліку в належному позивачу будинку створює для нього перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Outcome: approved