Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] із метою отримання банківських послуг підписав з ПАТ КБ «ПриватБанк» Заяву б/н від 17.05.2011 року. Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість. Між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 21.09.2019 року укладено додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN52000073906977, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строк, вказані у п.1.5.1 додаткової угоди. [PERSON] своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 11.12.2020 рік заборгованість за кредитним договором №SAMDN52000073906977 від 21.01.2019 року становить 141124,87 гривень, з яких: -17402,60 грн. - заборгованість за кредитом; -3,23 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -0,00 грн. - заборгованість за комісією; -123719,04 грн. - заборгованість за пенею. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN52000073906977 від 21.01.2019 року у сумі 141124,87 гривень та судові витрати у сумі 2270,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, просила справу розглянути за її відсутності, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.05.2011 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», (а.с.10). Відповідач підписом у анкеті-заяві засвідчив свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона зобов`язується виконувати зазначені умови та правила надання банківських послуг. Між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 21.09.2019 року укладено додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN52000073906977, у п. 1.2. якої зазначається, що банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме, здійснює прощення пені на 91087,38 гривень. Відповідно п.1.6 додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором (кредитний договір №SAMDN52000073906977 від 15.01.2013 року) та п 1.5 угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 угоди. Вказана додаткова угода до кредитного договору №SAMDN52000073906977 від 21.01.2019 укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN52000073906977 від 15.01.2013 року, про що зазначено у змісті цієї додаткової угоди(а.с.11). При цьому, у позовній заяві позивач посилається на те, що додаткова угода до кредитного договору №SAMDN52000073906977 від 21.01.2019 укладена до договору б/н від 17.05.2011 року, однак із змісту наданої позивачем додаткової угоди вбачається, що її укладено до кредитного договору №SAMDN52000073906977 від 15.01.2013 року. Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що додаткова угода до кредитного договору №SAMDN52000073906977 від 21.01.2019 була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором б/н від 17.05.2011 року, матеріали справи не містять. Окрім того, зазначена додаткова угода не може бути належним, допустимим та достатнім доказом визнання відповідачем розміру заборгованості по кредитному договору б/н від 17.05.2011 року, оскільки її укладено під відкладальну умову та для створення позичальнику сприятливих наслідків за кредитним договором №SAMDN52000073906977 від 15.01.2013 року, однак копія вказаного договору позивачем взагалі не долучена до матеріалів справи. До позовної заяви банк додав розрахунок заборгованості за договором №SAMDN52000073906977 від 21.01.2019, з якого вбачається, що заборгованість станом на 11.12.2020 рік становить 141124,87 гривень, з яких: -17402,60 грн. - заборгованість за кредитом; -3,23 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -0,00 грн. - заборгованість за комісією; -123719,04 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи вищевикладене, а також те, що 17.05.2011 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Разом з цим Додаткова угода від 21.01.2019 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг від №SAMDN52000073906977 від 15.01.2013 року, а оскільки, у матеріалах справи відсутній вказаний договір від 15.01.2013 про надання банківських послуг, тому позивачем не доведено, що такий договір був укладений між сторонами. При цьому в позовній заяві позивач посилається на те, що додаткова угода була укладена саме до договору б/н від 17.05.2011 року, що суперечить змісту самої Додаткової угоди. Будь-яких інших доказів на підтвердження вказаної обставини матеріали справи не містять. Відтак, судом не вбачається можливим встановити походження вказаної у додатковій угоді суми заборгованості, а також зазначених у розрахунку сум заборгованості за процентами та пені, оскільки заяві позичальника від 17.05.2011 року відсутні відомості про вартість кредиту: суму кредитного ліміту, процентну ставку, обов`язкові строкові платежі, розмір пені та штрафів тощо. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не доведеними, тому в задоволенні позову слід відмовити. Позивач при поданні позовної заяви сплатив 2270 гривні судового збору, які у зв`язку з відмовою у позові не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed