Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Литвинець в особі Литвинецької сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай). У позові зазначив, що 05.07.1979 році я був прийнятий на роботу в Канівський птахорадгосп «Заповіт Леніна» на посаду слюсаря та в подальшому переведений водієм де і працював до 04.08.1997 р. Під час паювання земель КСП «Заповіт Леніна» його помилково не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), хоча він являвся членом товариства. Просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) та зобов'язати Литвинецьку сільську раду Канівського району Черкаської області виділити із резервного фонду земельну частку (пай) у порядку та розмірі, визначеними загальними зборами колишнього сільськогосподарського підприємства «Заповіт Леніна», оскільки процес розпаювання земель товариства вже завершений. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Шатило Т.Л. голова Литвинецької сільської ради Канівського району в судовому засіданні позов не визнала, оскільки позивач не є членом КСП та на час розпаювання та не працював в ньому. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Управління Держземагенства в Канівському районі - Овчаренко О.М. в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, поскільки згідно Указу Президента України 1995 р. № 772 „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям право на земельну частку (пай) мають члени даного сільськогосподарського підприємства. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ЧР-7-20 зареєстрованого 10.09.1996р. вбачається, що на підставі рішення Литвинецької сільської ради народних депутатів від 20.06.1996 р. №40/1 колективному сільськогосподарському підприємству «Заповіт Леніна» м.Канів Литвинецькою сільською радою народних депутатів Канівського району Черкаської області передано у колективну власність 2405,6 гектарів землі. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно довідки Управління держземагенства у Канівському районі вбачається, що розпаювання земель КСП «Заповіт Леніна» було проведено 26.11.1997 р. №303. Середній розмір земельної частки (паю) 2,86 га . Судом встановлено, що розпаювання земель КСП «Заповіт Леніна» проведено у вересні 1996р., про що свідчать протокол №11 від 10.09.1996р. та Протоколу №1 від 18.09.1996р. (а.с. 47-56) З матеріалів справи, зокрема трудової книжки (а.с. 7) та архівної довідки ( а.с.8), вбачається, що позивач працював в КСП «Заповіт Леніна» на посаді водія в період з 05.07.1979 р. до 04.08.1997 р., на момент розпаювання земель даного товариства, а тому мав право на земельну частку (пай). Оскільки на даний час процес розпаювання товариства завершений, виділення земельного паю необхідно провести за рахунок земель резервного фонду Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області. Що стосується клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - управління Держземагенства в Канівському районі про необхідність в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності, то слід зазначити. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» 18.12.2009 N 14 Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст..30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. В судовому засіданні представником відповідача не заявлено клопотання про застосування строків позовної давності та не надано доказів про можливість їх застосування. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушене право з рішення Канівського міськрайонного суду №697/1237/13-ц у справі за аналогічним позовом до Литвинецької сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай), де сільська рада визнавала позов, про що свідчить його заява від 25.02.2015р. (а.с.44), а тому суд вважає, що строки звернення до суду ним не порушене. Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень щодо позовних вимог. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовні вимоги позову підлягають задоволенню.

Outcome: approved