Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 серпня 2012 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали договір страхування № АТК 1211790 майнових інтересів власника автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначають, що 09 вересня 2012 року на 536 км. 400 м. автодороги Київ - Харків -Довженський відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та застрахованого автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Посилаються на те, що відповідно до Постанови Чугуївського міського суду Харківської обл., дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] Звертають увагу суду на те, що в результаті даної пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника і відповідно до звіту № 215/9-12 з оцінки транспортного засобу від 30 вересня 2012 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER], становить - 82 159, 93 грн., а відповідно до документів по ремонту вартість відновлювального ремонту «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] - становить 67 562,12 грн. Зазначають, що 26 жовтня 2012 року співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено Розрахунок страхового відшкодування № 4915 та 28 грудня 2012 року Розрахунок страхового відшкодування № 4915Д, що належить до виплати страхувальнику. Згідно з якими страхове відшкодування складає 67 562,12 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 2804 від 31 жовтня 2012 року, заяви на видачу готівки № 31284 від 02 листопада 2012 року, платіжного доручення № 3439 від 04 січня 2013 року, заяви на видачу готівки № 63757 від 09 січня 2013 року та платіжного доручення № 280 від 08 січня 2013 року, АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 67 562, 12 грн. Посилаються на те, що відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ «Моторно транспортне страхове бюро України), створену відповідно до вимог ст. 55 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригода була застрахована в СТзДВ «ГАРАНТІЯ» відповідно до Полісу № АВ/6703249. Згідно з даним Полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000,00 гривень, при цьому франшиза складає 1 000,00 гривень. Звертають увагу суду на те, що враховуючи вищевикладене, а також вимоги ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України, СТзДВ «ГАРАНТІЯ» повинна відшкодувати АТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 49 000, 00 грн. (50 000, 00 грн. - 1 000, 00 грн.). Однак суми грошових коштів у розмірі 49 000, 00 грн. не достатньо для покриття збитків, яких зазнало АТ «ПРОСТО-страхування» у зв'язку із даною подією, а тому відповідно до ст. 1194 ЦК України [PERSON] повинен відшкодувати АТ «ПРОСТО-страхування» грошові кошти з розрахунку: 67 562, 12 грн. - 49 000, 00 грн. = 18 562, 12 грн. У зв'язку з чим звертаються з даним позовом до суду. Представник позивача, представник відповідача-1 та відповідач-2 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду надано заяву відповідно до якої останній просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідачів суду невідомі. Суд вважає можливим слухати справу у відсутність вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 02 серпня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування № АТК 1211790 майнових інтересів власника автомобіля «AUDI А6», д/н [NUMBER] (а.с. 5). Як вбачається з наданої суду Довідки ДАІ при Управлінні МВС України в Харківській області та Відомостей № 9070681 про дорожньо-транспортну пригоду сформовані АІПС ДТП станом на 26.10.2012 року (а.с. 10, 11), 09 вересня 2012 року на 536 км. 400 м. автодороги Київ - Харків -Довженський відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Lancer», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля «AUDI А6», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Судом встановлено, що винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля «Mitsubishi Lancer», д/н [NUMBER], [PERSON], що підтверджується наданою суду постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.12.2012 року (а.с. 12). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно ж до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вже зазначалося вище, 02 серпня 2012 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування № АТК 1211790 майнових інтересів власника автомобіля «AUDI А6», д/н [NUMBER]. Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вбачається із наданого суду Звіту № 215/9-12 з оцінки транспортного засобу від 30 вересня 2012 року (а.с. 14-21), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER], становить - 82 159, 93 грн., а згідно наданих документів по ремонту автомобіля, вартість відновлювального ремонту «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] - становить 67 562,12 грн. (а.с. 33, 34, 35, 36, 37). Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Судом встановлено, що 10.09.2012 року страхувальник автомобіля «AUDI А6», д/н [NUMBER], [PERSON] звернувся до АТ «ПРОСТО-страхування» із Повідомленням про настання випадку (а.с.8-9), а 26.12.2012 року власник застрахованого автомобіля «AUDI А6», д/н [NUMBER], [PERSON] звернулася із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 38). 26.10.2012 року співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено Розрахунок страхового відшкодування № 4915, а 28 грудня 2012 року Розрахунок страхового відшкодування № 4915Д, що належить до виплати страхувальнику, відповідно до яких розмір страхового відшкодування склав 67 562,12 грн. (а.с. 39, 40). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вищезазначених документів АТ «ПРОСТО-страхування» 26.10.2012 року було складено страховий Акт (а.с. 41), 02.01.2013 року Додатковий страховий Акт № 4915-40602-12 та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 67 562, 12 грн., що підтверджується наданими суду Платіжними дорученнями та Заявами на видачу готівки (а.с. 45, 46, 47, 48, 49). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між сторонами регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», які визначають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тому вимоги позивача в даному випадку ґрунтуються на суброгації, а не на регресі як то зазначає останній, а тому застосування ст. 1191 ЦК України до даних правовідносин є неприпустимим. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступних підстав. Зі змісту статті 993 ЦК України вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того дані приписи пролонгуються і в ст. 27 ЗУ «Про страхування». Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках дав визначення суброгації та вказав на її відмінності від регресу. Так перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. У випадку суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна зі сторін набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання змінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України встановлено особливий правовий режим. Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Як вже зазначалося вище, позивач здійснив страхову виплату [PERSON] саме на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є страхування майнових інтересів Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а тому до нього дійсно перейшло право вимоги страхувальника до винної в ДТП особи, [PERSON], однак не в порядку регресу, а в порядку суброгації. В той же час судом встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СТзДВ «ГАРАНТІЯ» відповідно до Полісу № АВ/6703249. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000,00 грн. (а.с. 50, 51). Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 52, 53), 05.09.2013 року АТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до СТзДВ «ГАРАНТІЯ» з регресною вимогою на суму 67 562, 12 грн., яка залишилася без задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність вимоги позивача про необхідність стягнення з СТзДВ «ГАРАНТІЯ» на їх користь суми затрат по сплаті страхового відшкодування в розмірі 49 000, 00 грн. (50 000, 00 грн. - 1 000, 00 грн)., однак не в порядку регресу, а в порядку суброгації. Крім того, як вже зазначалося вище, загальний розмір страхового відшкодування, який був виплачений АТ «ПРОСТО-страхування» потерпілій особі складає 67 562, 12 грн., а тому сума грошових коштів в розмірі 49 000, 00 грн. є недостатньою для покриття всіх збитків понесених АТ «ПРОСТО-страхування». Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене, а також приписи зазначеної норми цивільного Закону, з [PERSON], як винуватця ДТП на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 18 562, 12 грн. (67 562, 12 грн. - 49 000, 00 грн. = 18 562, 12 грн.). Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідачами ж в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано жодного доказу в спростування позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вимоги зазначеної норми цивільно-процесуального Закону, з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 490, 00 грн., а з відповідача-2 судовий збір в розмірі 158, 62, 00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 979, 993, 999, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 17, 22, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved