Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про застосування реституції, якому просить суд стягнути з відповідача кошти АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 10075,00 грн. списані з її кредитного рахунку за договором №17113013293820 від 30.11.2017 року та зарахувати їх на розрахунковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк». Також, позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, 19.08.2018 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги по цивільній справі №214/1508/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та відшкодування шкоди було задоволено частково. Судом було встановлено, що 28.11.2017 року між позивачем та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір №144 «Про виконання робіт». Відповідно до п.1.1 договору №144 від 28.11.2017 року ФОП [PERSON] .І. повинна була доставити на мою адресу: [ADDRESS] балконний блок вартістю 5730 гривень та вхідні двері вартістю 6545 гривень, після чого виконання роботи з монтажу балконного блоку і вхідних дверей. Відповідачу було перераховано кредитні кошти ПАТ КБ «ПриватБанк`на загальну суму 10075,00 гривень. Відповідно до чеку №986 від 30.11.2017 року у неї виникли зобов`язання перед банком за договором №17113013293820 на загальну суму 10075,00 гривень. У зв`язку з тим, що рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 13.09.2018 року розірвано договір, вона вважає за необхідне відновити становище яке існувало до укладення договору. Кошти які внаслідок підписання договору №144 « Про виконання робіт» від 28.11.2017 року були отримані ФОП [PERSON] належать не мені, а кредитними коштами ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримані ФОП [PERSON] за невідомим їй договором № [NUMBER] від 30.11.2017 року. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вимагає повернути кошти з відсотками, у зв`язку з чим я вирішила звернутися до суду. Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надала. В матеріалах справи маються поштові повідомлення з «закінченням строки зберігання». За даних обставин, з урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Суд,\~дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, 28 листопада 2017 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір №144 «Про виконання робіт» (далі Договір), відповідно до п.1.1 та 1.3 якого, виконавець, відповідач у справі. Зобов`язалась власними силами виконати доставку матеріалів по проведенню ремонтних робіт(балконний блок та вхідні двері) на об`єкт замовника, відповідача у справі, за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 5). Відповідно до чеку № 968 від 30 листопада 2017 року у позивача [PERSON] виникли зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № [NUMBER] на загальну суму 10075,00 гривень (а.с.6) Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровськї області від 13.08.2018 року по цивільній справі № 214/1508/18 за позовом [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та відшкодування шкоди було задоволено частково, в частині розірвання договору про виконання робіт №144 від 28.11.2017 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] . (а.с.7) Згідно п. 2.1 Договору, загальна вартість робіт погоджена сторонами становить 12275 грн., авансовий внесок становить 2200 грн. (п.2.2). Згідно п. 2.4 оплата робіт здійснюється на умовах попередньої оплати авансового внеску в гривнях у розмірі 80% загальної вартості робіт, але не пізніше 20 календарних днів, після підписання договору. Відповідно до п. 3.2 Договору, виконавець зобов`язався виконати роботи протягом 35 робочих днів з моменту попередньої оплати відповідно п. 1.2 та п. 2.4 даного договору, при сприятливих погодних умовах. Як убачається з матеріалів справи, 15.12.2017 року відповідач, згідно укладеного Договору, передала позивачу вхідні двері з МДФ, про що було складено відповідний акт прийому-передачі виробу, проте не підписаний замовником\~позивачем (а.с.5). Згідно ч.3 п. 1\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~забороняються як такі, що вводять в оману : пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними ( ч.6\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно ч.1,4\~ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування ( ч.1\~ст.216 ЦК України). Згідно\~ст. 230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину,або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Крім того, згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки укладений договір №144 від 28.11.2017 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] розірвано рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року, проте, на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі 100745,00грн., то відповідно до вимог\~ст.216 ЦК України\~підлягають застосуванню наслідки нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів, а також завдані позивачу збитки в подвійному розмірі відповідно до вимог\~ст.230 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з фізичної особи-підприємця [PERSON] , яка полягає в тому, що відбулись негативні зміни у її житті, а саме щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі реабілітації, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього. Статтею 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, враховуючи розумність і справедливість, вважає необхідним позовні вимоги в частині моральної шкоди задовольнити частково стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2\~000 грн., а врешті позовних вимог до цього відповідача відмовляє з підстав недоведеності. Що стосується заявленого до відшкодування розміру моральної шкоди в 10\~000,00 грн., на думку суду він є завищеним, необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи, вимогам розумності. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.(а.с.1) На підставі викладеного,\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.\~216,\~230 ЦК України, п.5,10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та

Outcome: partial