Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсним. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 26 травня 2014 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою, було укладено попередній договір стосовно купівлі-продажу домоволодіння за адресою [ADDRESS] та узгоджені наступні умови продажу, а саме: ціна домоволодіння - 62 000,00 доларів США; аванс у розмірі 1 000.00 доларів США та 25 000,00 доларів США (доповнення від 10.06.14 р.); дата укладання договору купівлі-продажу 26.08.14 р.; вселення відповідача до домоволодіння до укладання договору купівлі-продажу. 26.05.2014 року відповідачем отримана сумма авансу у розмірі 1 000 доларів США, а 10.06.2015 року, на підставі доповнення до договору, отримана сумма додаткового авансу у розмірі 25 000 у.о. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу житлового будинку між нею та відповідачем укладено не було, ніякого зобов'язання у неї з виплати відповідачу вартості будинку не виникло, тому вважає передані кошти відповідачу авансом. Бажаючи врегулювати питання мирним шляхом, позивач неодноразово телефонувала, зустрічалася з відповідачем, щоб вирішити усі позасудовим шляхом, але відповідачем на теперішній час сума авансу позивачу так і не повернута, відповідач взагалі перестав контактувати з позивачем. У зв'язку з чим 31 серпня 2015 року позивач був змушений подати позовну заяву за захистом права власності шляхом стягнення грошей (переданного авансу) з відповідача [PERSON]. Так, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року позовні вимоги задоволено, а саме стягнуто з відповідача [PERSON] суму сплаченого додаткового авансу у розмірі 25 000 долл. США, що згідно з курсом НБУ станом на 15.03.2016р. становить 662 935грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі З 654 грн. На момент слухання справи у володінні позивача знаходилось нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] а також земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] 21 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер 3609, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS]. Того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною посвідчено договір купівлі продажу нерухомого майна серія та номер 3606, а саме земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] продавцем за даними договорами є [PERSON], а покупець - [PERSON]. Позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою, а тому вважає, що відповідачі по справі є родичами, та відчужуючи належне на праві власності нерухоме майно [PERSON], був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь позивача, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, та укладення зазначеного договору купівлі-продажу було здійснено з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу майна серія та номер 3609 від 21 жовтня 2016 року, щодо придбання домоволодіння яке розташоване за адресою [ADDRESS] визнати недійсним договір купівлі-продажу майна серія та номер 3606 від 21 жовтня 2016 року, щодо придбання земельної ділянки яка розташоване за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухати справу у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи про що надав письмову заяву. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, матеріали справи містять її заяву про розгляд справу у відсутність третьої особи. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року по справі 204/5870/15-ц, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено, а саме стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого додаткового авансу у розмірі 25 000 долл. США, що згідно з курсом НБУ станом на 15.03.2016р. становить 662 935грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На момент слухання справи у володінні позивача знаходилось нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] а також земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] 21 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер 3609, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS]. Того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною посвідчено договір купівлі продажу нерухомого майна серія та номер 3606, а саме земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] продавцем за даними договорами є [PERSON], а покупець - [PERSON]. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачі по справі на момент укладання спірних договорів зареєстровані за однією адресою, а тому є всі підстави вважати, що відповідачі по справі є близькими особами ( доказів протилежного суду не надано), тобто відчужуючи належне на праві власності нерухоме майно [PERSON] був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь позивача, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення. Таким чином, спірні договори купівлі-продажу майна уклали сторони, які є близькими родичами, а тому суд вважає, що данні правочини направлений не на реальне настання правових наслідків, а на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Отже, враховуючи вище викладене суд вважає, позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України із відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00грн. з кожного.

Outcome: approved