Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому вказав, що 17.10.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позичальнику було надано 40000 доларів США. Виконання обов'язків за кредитним договором забезпечується укладеним між сторонами договором іпотеки [ADDRESS], про що 17.10.2008 року внесено запис № 8087262 до Єдиного реєстру заборон відчужень нерухомого майна. 02.06.2011 року постановою Жовтневого відділу ДВС Запорізького МУЮ було накладено арешт на це нерухоме майно за зверненням ПАТ «ОТП Банк». Вказаний арешт перешкоджає реалізації майна, на яке звертається стягнення за виконавчим написом, тому позивач просить звільнити вказане майно з-під арешту та стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача у судовому засіданні наполягає на вимогах позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечує. Представник ПАТ «ОТП Банк» та ВДВС в судове засідання не з'явилися. Повідомлені належним чином про час та місце слухання справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 17.10.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позичальнику було надано 40000 доларів США. Виконання обов'язків за кредитним договором забезпечується укладеним між сторонами договором іпотеки [ADDRESS], про що 17.10.2008 року внесено запис № 8087262 до Єдиного реєстру заборон відчужень нерухомого майна. 02.06.2011 року постановою Жовтневого відділу ДВС Запорізького МУЮ було накладено арешт на це нерухоме майно за зверненням ПАТ «ОТП Банк». 26.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за цим договором. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Частиною 1 ст. 41 цього Закону передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту намарно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом. Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Таким чином, позов обґрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved