Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором про надання позики у сумі 5648,70 грн. та судових витрат у справі, які складаються із витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. та витрат за юридичні послуги у розмірі 1500 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ») та відповідачем було укладено договір №2872121495-011232 від 19 червня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті і виконання ним певних дій, що свідчить про укладення договору. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 01 жовтня 2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики та заборгованість відповідача за договором складає 5648,70 грн. 01 жовтня 2018 року між позикодавцем та позивачем було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0110/1, відповідно до якого позивачу було відступлені права вимоги по кредитних договорах, укладених із боржниками, у тому числі право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених відсотків, неустойок. Тобто позивач набув статусу нового кредитора-стягувача, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 19 червня 2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем було укладено договір №2872121495-011232, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 1000 грн. зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 36,3 грн. за 11 днів та 2% за кожний день користування позикою, що становить 730% річних (а.с.13-19). 19 червня 2018 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» на виконання вказаного договору перерахувала на рахунок відповідача 1000 грн. (а.с.25). Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 зазначеного договору, строк на який надано позику становить 11 днів, а саме розпочинається з дати надання позики з 19 червня 2018 року та діє до 23 год. 00 хв. 29 червня 2018 року. Згідно п.7.1 договору, у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пунктом 10.1.3 договору передбачено, що позичальник зобовязується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Відповідно до п.10.4.4 вказаного договору, позикодавець має право відступити (в тому числі продати право вимоги) свої права за цим договором третій особі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Однак, зазначені умови договору відповідач належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 01 жовтня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 5648,70 грн., що складається з 1000 тіла кредиту, 1843,70 грн. відсотків за користуванням кредитом та 2805 грн. пені (а.с.21-24). Позивач набув право вимоги до відповідача за договором №2872121495-011232 від 19 червня 2018 року на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №0110/1 від 01 жовтня 2018 року, що був укладений між позивачем та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» (а.с.10-12,52). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРЕМІУМ АКТИВ» перейшли всі права кредитора щодо права вимоги до боржника за договором позики. Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 5648,70 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1762 грн. Щодо судових витрат у виді 1500 грн. витрат за юридичні послуги судом враховується наступне. На підтвердження понесених витрат за юридичні послуги позивачем надано копії наступних документів: договору про надання юридичних послуг N 15/10-1 від 15 жовтня 2018 року, укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON], платіжного доручення N 108 від 06 листопада 2018 року про оплату юридичних послуг у розмірі 1500 грн., акту приймання-передачі наданих послуг №13 до Договору про надання юридичних послуг N 15/10-1 від 15 жовтня 2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо [PERSON] (а.с.48-51). В обґрунтування правомірності стягнення з відповідача витрат за юридичні послуги позивач вказує, що дана справа є малозначною та представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу, представництво в суді виключно адвокатом в перехідних положеннях Конституції України визначено лише з 01 січня 2019 року, а тому його вимоги в даній частині підлягають задоволенню. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід'ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб'єктами права; вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п'ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується. За статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правничу допомогу, регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 137, 141, 142 ЦПК України. Положеннями статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат, які пов'язані з професійною правничою допомогою, яка надається лише адвокатом. Позивач самостійно вирішує питання про вибір свого представника у суді, однак держава гарантує такій особі право на відшкодування витрат на правничу допомогу, надану лише адвокатом. Враховуючи, що правову допомогу позивачу було надано фізичною особою-підприємцем [PERSON], яка не має статусу адвоката, правові підстави для віднесення до судових витрат сум, сплачених позивачем за послуги, надані їй особою, яка не є адвокатом, відсутні. Доводи позивача\~щодо того,\~що дана справа є малозначною та представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу, в даному випадку судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Так відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, а саме витрат: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок стягнення витрат на представництво в суді діючим ЦПК України не визначено, визначено лише порядок розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, доказів надання якої суду не було надано.

Outcome: approved