Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до державного підприємства по розповсюдженню періодичних видань «Преса» (далі ДП «Преса»), мотивуючі позовні вимоги тим, що вона працює на вказаному підприємстві з 2002 року на посаді сортувальника поштових відправлень і виробів друку газет та журналів, згідно трудового договору по графіку ніч через ніч з 17.00 год. до 06.00 год. У лютому місяці 2015 року її та інших сортувальників нічної зміни начальник цеху № 1 [PERSON] попередила про можливу реорганізацію підприємства, але ні реорганізації, ні змін в організації виробництва праці в цілому всього ДП «Преса» не відбулось. Наказу керівника про будь-які зміни в організації виробництва і праці згідно зі ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) чи зміну істотних умов праці згідно зі ст. 32 КЗпП України їм доведено не було. Тому 17.03.2015 року вона та інші працівники зміни звернулись з письмовою заявою про відклик своїх підписів під неправомірним розпорядженням начальника цеху № 1 [PERSON]. Заяву сортувальників від 17.03.2015 року про відклик підписів на підприємстві було проігноровано. Все зробили навпаки, надали ще одне розпорядження на згоду запровадження неповного робочого часу в нічний час без строків, без змін у трудовому договорі, колективному договорі без особистих заяв сортувальників нічної зміни. Таким чином змусили сортувальників нічної зміни підписати згоду на провадження роботи за графіком неповного робочого часу, щоб не бути звільненими. Позивач 25 березня 2015 року одержала від начальника відділу кадрів підприємства [PERSON] письмове повідомлення про звільнення її з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України, якщо нею не будуть прийняті умови зміни режиму роботи. У повідомленні від 25 березня 2015 року йде посилання на зменшення обсягів обробітку преси у порівнянні з минулим роком, але це не є підставою для зміни скороченого робочого часу на неповний робочий час, так як не повний робочий час відрізняється від скороченого робочого часу розміром оплати праці. Підписка газет, як і обсяг обробки преси, змінюється кожного місяця. Наказу керівника [PERSON] про будь-які зміни в цілому їй не було доведено, вона не бачила жодного наказу, навіть того, що зазначено у повідомленні від 25 березня 2015 року. ДП «Преса» перебуває у сфері дії Генеральної угоди між КМУ, Всеукраїнським об'єднанням роботодавців та профспілками, що зобовязує керівників підприємств робити доплати, надбавки, премії та інші виплати до заробітних плат за роботу у важких і шкідливих умовах праці. Вона працює в таких умовах. До неї, як сортувальника нічних змін, застосовують тільки одну із цих пільг, доплата за роботу у нічний час, але не у повному обсязі. З повідомлення від 25 березня 2015 року вбачається, що цю пільгу, за роботу у нічні години, зменшують ще на дві години, що суперечить Генеральній угоді, п. 3 ст. 32 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», санітарним нормам. Позивач просить визнати наказ ДП «Преса» від 16 січня 2015 року № 03-05 та дії керівника відділу кадрів [PERSON] про примусове звільнення її, [PERSON] сортувальника поштових відправлень і виробів друку, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України недійсним, незаконним /а.с. 2/. В судовому засіданні 29 квітня 2015 року позивачем було збільшено позовні вимоги /а.с. 60/: · скасувати судовим рішенням незаконний, протиправний наказ № 03-05 від 16 січня 2015 року «Про зміну режиму роботи»; · зобовязати директора ДП «Преса» видати потрібний наказ на 2015 рік «Про річний фонд робочого часу та режим роботи сортувальників нічних змін цеху № 1 ДП «Преса», які працюють у важких і шкідливих умовах праці за 30-годинною тижневою нормою скороченого робочого часу, за графіком роботи через ніч із 17.00 до 06.00 наступного дня, з вдома вихідними днями»; · присудити та стягнути з ДП «Преса» 70\~000,00 грн. як компенсацію за моральні збитки. Позивач підтвердила, що це є її остаточними вимогами і вимога про визнання дій керівника кадрів [PERSON] незаконними вже не заявляється. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року (яка занесена до журналу судового засідання) прийнято до спільного розгляду з первісно заявленими позовними вимогами вимогу про стягнення моральної шкоди, яку позивач просить стягнути на її користь як компенсацію заподіяних моральних збитків прийняттям оспорюваного наказу. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року (яка також занесена до журналу судового засідання) суд не прийняв до спільного розгляду в первісно заявленими позовними вимогами вимогу про зобовязання директора ДП «Преса» вчинити певні дії, оскільки така вимога заявлена після початку розгляду справи по суті, випливає з інших правовідносин, має інші правові підставі її заявлення, тому суд дійшов висновку, що їх спільний розгляд не є можливим. Позивач в судових засіданнях підтримала ініційований нею позов та просила суд його задовольнити. Додатково позивач пояснила суду, що з виданням оспорюваного наказу, який є незаконним, в неї було спровоковано загострення ряду захворювань, що спричинило моральні страждання, які позивачем в грошовому еквіваленті оцінені в розмірі 70\~000,00 грн. Представник ДП «Преса» в судовому засіданні з позовом не погодився та пояснив, що у звязку зі зменшенням обсягів оброблення та експедирування преси ДП «Преса» прийнято Наказ № 03-05 від 16 січня 2015 року, згідно з яким з 01 квітня 2015 року для працівників, що безпосередньо зайняті на обробленні та експедируванні періодичних видань було змінено режим роботи, про що працівники були попереджені за два місяці. Вважаючи, що роботодавцем правомірно прийнято рішення про встановлення неповного робочого часу для певної категорії працівників, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши належність та допустимість доказів, суд встановив наступне. [PERSON] працює в ДП «Преса» на посаді сортувальника поштових відправлень і виробів друку 1 класу в цесі експедирування преси № 1 - з 16 березня 2012 року /а.с. 31 копія трудової книжки, а.с. 68 копія наказу/. 16 січня 2015 року ДП «Преса» видано Наказ «Про зміну режиму роботи» № 03-05, яким у звязку із значним зменшенням обсягів оброблення та експедирування преси в порівнянні з аналогічним періодом минулого року в цеху експедирування преси № 1 та з метою оптимального і ефективного використання робочого часу з 1 квітня 2015 року встановлено неповний робочий час працівникам цеху експедирування преси, що безпосередньо зайняті на обробленні та експедируванні періодичних видань (нічні та денні зміни), відповідно до фактичної зайнятості шляхом скорочення тривалості робочих змін /а.с. 32/. Аналіз вказаного наказу в цій частині дає підстави суду дійти наступних висновків. Відповідно до норм трудового права робочий час це встановлений законом час, який працівники, відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, зобов'язані використовувати виключно для виробничої роботи та виконання службових обов'язків для підприємства. Згідно з Наказом від 20 листопада 2014 року № 80 «Про річний фонд робочого часу та режим роботи працівників ДП «Преса» на 2015 рік» на підприємстві для працівників цехів експедирування преси встановлений режим роботи з підсумованим обліком робочого часу /а.с. 69/. Статтею 56 КЗпП України (неповний робочий час) встановлено, що за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом, неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників. Відповідно до ст. 61 КЗпП України (підсумований облік робочого часу) на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин. Системний аналіз норм КЗпП України дає підстави суду дійти висновку, що законодавець не обмежив роботодавця у можливості встановлення неповного робочого часу для осіб, які мають режим підсумованого обліку робочого часу. Встановлення неповного робочого часу власником може бути здійснене і без згоди працівника. Проте в такому випадку повинна бути додержана процедура зміни істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП. Так, відповідно до згаданого положення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Тобто, змінювати істотні умови праці власник вправі тільки при наявності змін в організації виробництва і праці. Такою зміною в організації виробництва і праці є, зокрема, прийняття власником рішення про переведення всього підприємства, окремих його структурних підрозділів і категорій працівників на неповний робочий час, якщо це обумовлено кон'юнктурою ринку або іншими обставинами, які не дозволяють використовувати працю працівників протягом повного робочого часу. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] повідомив суду, що встановлення неповного робочого часу обумовлене зменшенням обсягів виробництва. На підтвердження своєї позиції представником відповідача надана службова записка, датована 12 січня 2015 року за підписами начальників ВОПЗП та цеху, в якій зазначено, що протягом 2014 року відбулося значне зменшення обсягів експедирування преси та додаткових послуг в порівнянні з 2013 роком (з наведенням конкретних даних); у звязку зі зменшенням обсягів в нічні зміни було зменшено кількість магістральних авто маршрутів. У вказаній службовій записці з метою підвищення ефективності використання робочого часу запропоновано з 1 квітня 2015 року встановити неповний робочий час працівникам нічних та денних змін, які зайняті обробленням та експедируванням преси, зокрема, перевести працівників нічних змін на 11-годинну зміну з графіком: початок о 17.00 год., закінчення о 05.00 год. Таким чином представником відповідача обґрунтовано необхідність встановлення неповного робочого часу для працівників певного цеху, тому твердження позивача про відсутність необхідності встановлення неповного робочого часу в звязку з тим, що неможна вести мову по скорочення обсягів виробництва, оскільки в різних місяцях обсяг виконуваної роботи є різним, суд розцінює як припущення, на яких не може ґрунтуватися позов. Таким чином, на підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що встановлення з 1 квітня 2015 року неповного робочого часу працівникам цеху експедирування преси у звязку зі зменшенням обсягів оброблення та експедирування преси з метою оптимального і ефективного його використання є правом роботодавця, тобто, в цій частині наказ є законним та таким, що не суперечить вимогам трудового законодавства. Пунктами 1 та 4 вищевказаного Наказу доручено начальнику цеху експедирування преси [PERSON] та начальнику відділу організації праці та заробітної плати [PERSON] розробити та затвердити графік робіт працівників відповідно до їх фактичного завантаження. Вказаний пункт Наказу спрямований на виконання його основної частини, якою запроваджено встановлення неповного робочого часу працівникам, які працюють як в нічні, так і в денні зміни. Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. Таким чином, покладення директором ДП «Преса» на начальників відповідних підрозділів обовязку розроблення графіків з урахуванням конкретних факторів роботи (як то завантаження, змінність тощо) та їх затвердження не суперечить вимогам діючого законодавства. Пункт 2 Наказу, яким на начальника цеху експедирування преси [PERSON] покладено обовязок ознайомити працівників зі зміною режиму роботи під розпис за два місяці, спрямований на виконання роботодавцем вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України (про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці). Пункт 3 Наказу, яким на начальника відділу укомплектування та підготовки кадрів [PERSON] покладено обовязок протягом двох місяців отримати письмове підтвердження від усіх працівників, яких стосується наказ, про згоду продовжувати роботу при зміні режиму роботи або про відмову від цього, не суперечить КЗпП України, оскільки сприяє вирішенню питання щодо надання/не надання працівником своєї згоди на продовження роботи зі зміненими умовами праці. Стосовно пункту 5 Наказу, яким начальнику відділу укомплектування та підготовки кадрів [PERSON] наказано звільнити працівників, які відмовились продовжувати роботу в звязку зі зміною режиму роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, суд зазначає наступне. Відповідно до згаданого положення КЗпП України відмова працівника від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці є підставою для припинення трудового договору. Тобто, пунктом 5 Наказу директором ДП «Преса» скеровані подальші дії керівника відділу укомплектування і підготовки кадрів ДП «Преса» у випадку ненадання працівником згоди на продовження роботи при змінених умовах праці. При цьому суд звертає увагу на те, що в цьому провадженні суд не надає оцінку діям керівництва /роботодавця/ при фактичному виконанні цього пункту Наказу та припиненні трудових відносин із працівником /вирішення питання щодо звільнення в кожному конкретному випадку залежатиме від своєчасного та належного виконання вимог цього Наказу і КЗпП України/. Пунктом 6 Наказу директор ДП «Преса» [PERSON] залишив контроль за виконанням цього наказу за собою, що не суперечить діючому законодавству України. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Змагальність, як одна з засад цивільного судочинства, передбачена ст. 10 ЦПК України, полягає в тому, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням характеру спірних правовідносин, саме відповідач повинен доводити правомірність своїх дій щодо видання оспорюваного наказу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник відповідача довів суду, що оспорюваний наказ відповідачем прийнятий в межах законодавства України. Тому суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо скасування Наказу ДП «Преса» № 03-05 від 16 січня 2015 року як незаконного та протиправного. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу як незаконного, відповідно, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 70\~000,00 грн., яка за його твердженням, заподіяна саме прийняттям незаконного наказу ДП «Преса» від 16 січня 2015 року (оскільки така вимога є похідною від вимоги про скасування оспорюваного наказу). Судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed