Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, Харківського фахового коледжу спорту про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України від 05.07.2021 року №270-к; поновлення [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки директора Харківського фахового коледжу спорту; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2021 року по час постановлення судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював на посаді директора Харківського державного вищого училища фізичної культури №1 в період з 01.07.2015 року по 01.07.2020 рік за контрактом. Наказом відповідача від 25.06.2020 № 173-к позивача звільнено з посади директора у зв`язку із закінченням строку контракту. 17.06.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення його виконуючим обов`язки директора з 02.07.2020 року. Наказом відповідача від 25.06.2020 № 176-к призначено позивача виконуючим обов`язки директора з 02.07.2020 по 01.10.2020. Заява позивача про призначення його тимчасово виконуючим обов`язки директора та наказ від 25.06.2020 № 176-к про призначення позивача тимчасово виконуючим обов`язки директора є строковим трудовим договором в розумінні положень чинного законодавства України. Позивача після закінчення строкового трудового договору (наказ від 25.06.2020 № 176-к) звільнено не було, а трудові відносини було продовжено. Зокрема, відповідно до наказу від 24.09.2020 № 291-к, позивачу продовжено строк виконання обов`язків директора до призначення керівника у встановленому законодавством порядку, однак до 01.04.2021. Увесь цей час позивач виконував функції виконуючого обов`язки директора належним чином, без жодних зауважень чи будь-яких порушень правил трудової дисципліни. На роботі позивача поважає трудовий колектив, під його керівництвом заклад досяг чи малих спортивних, економічних та інших освітніх успіхів. Йому виплачувалася заробітна платня у встановленому порядку та виконувались усі інші приписи трудового законодавства, що свідчить про існування між ним та Відповідачами трудових правовідносин. Трудові відносини між позивачем та відповідачами фактично тривали після припинення 01.10.2020 першого строкового трудового договору про тимчасово виконуючого обов`язки директора, і жодна зі сторін не вимагала їх припинення. Крім того, наказом від 24.09.2020 № 291-к вказаний договір фактично було переукладено на новий строк. Таким чином, між позивачем та відповідачами було укладено безстроковий договір виконуючого обов`язки директора. Разом з тим позивачу стало відомо, що наказом відповідача 26.03.2021 № 132-к його звільнено з посади виконуючого обов`язки директора на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення). Зазначений наказ є очевидно протиправним та незаконним, оскільки неможливо припинити за закінченням строку трудовий договір, що був укладений на невизначений строк. Крім того, оскаржуваний наказ, посилаючись на приписи п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України прямо порушує її, оскільки у ній прямо здійснено приписку «крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення». З огляду на це позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 08.06.2021 по справі № 621/1036/21 позов [PERSON] до Міністерства освіти і науки України, Харківського державного вищого училища Фізичної культури №1, третя особа: [PERSON] про визнання протиправними актів індивідуальної дії, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства освіти і науки України від 26.03.2021 № 132-к. Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства освіти і науки України від 26.03.2021 № 133-к. Поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки директора Харківського державного вищого училища фізичної культури №1 з 02.04.2021. Наказом Міністерства освіти і науки України від 05.07.2021 № 268-к - скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 26.03.2021 № 132-к. Поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки директора Харківського державного вищого училища фізичної культури №1 з 02.04.2021. Наказом Міністерства освіти і науки України від 05.07.2021 № 270-к - звільнено [PERSON] від виконання обов`язків директора Харківського державного вищого училища фізичної культури №1 09.04.2021 у зв`язку із закінченням строку трудових відносин. Зазначений наказ є очевидно протиправним та незаконним, оскільки неможливо припинити за закінченням строку трудовий договір, що був укладений на невизначений строк. 25.10.2021 року надійшов відзив Міністерства освіти і науки України з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки між сторонами укладено строковий трудовий договір, переукладання строкового договору не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, строк дії якого визначався настанням юридичного факту - прийняттям відповідного рішення МОН, як суб`єкта владних повноважень. 09.11.2021 року надійшли пояснення третьої особи з проханнями відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки звільнення позивача на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України відповідає умовам укладеного між сторонами строкового трудового договору. У судове засідання учасник справи не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, представник позивача та третя особа надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відповідачі причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи не надходило. В судовому засіданні від 15.11.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник третьої особи заперечував проти позову та вважав його таким, що задоволенню не підлягає. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. 30.06.2015 року між Міністерством освіти і науки України та [PERSON] укладено контракт №1-151, за яким [PERSON] призначається на посаду директора Харківського державного вищого училища фізичної культури №1. За п.19 контракту строк дії цього контракту з 01.07.2015 року по 01.07.2020 року. Наказом від 25.06.2020 року позивача звільнено з посади директора у зв`язку із закінченням строку дії контракту. 17.06.2020 року позивач надав заяву-згоду на виконання обов`язків директора Харківського вищого училища фізичної культури з 02.07.2020 року. Наказом від 25.06.2020 року призначено [PERSON] виконувачем обов`язків директора Харківського державного вищого училища фізичної культури №1 з 02.07.2020 року по 01.10.2020 року, наказом від 24.09.2020 року продовжено строк виконання обов`язків з 02.10.2020 року до призначення керівника училища в установленому законодавством порядку, але не пізніше ніж до 01.04.2021 року. Наказом від 26.03.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України позивача звільнено від виконання обов`язків директора. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 08.06.2021 року накази МОН від 26.03.2021 № 132-к та від 26.03.2021 № 133-к скасовано, поновлено позивача на посаді виконуючого обов`язки директора. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.11.2021 року зазначене рішення скасовано та в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Міністерства освіти і науки України, Харківського державного вищого училища фізичної культури №1 - відмовлено. При цьому, наказом №268-к від 05.07.2021 року скасовано наказ від 26.03.2021 року №132к про звільнення позивача та поновлено останнього на посаді. 05.07.2021 року наказом №270-к звільнено [PERSON] від виконання обов`язків директора Харківського державного вищого училища фізичної культури №1 09.04.2021 року у зв`язку із закінченням строку трудових відносин, підстава п.2 ст.36 КЗпП України. 08.11.2021 року між Департаментом науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації та [PERSON] укладено контракт про призначення останнього на посаду директора Харківського фахового коледжу спорту на строк дії цього контракту. Встановлено строк дії контракту з 09.11.2021 року по 08.11.2026 року. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пунктом 2 ч.1 ст.23 КЗпП України визначено що трудовий договір може укладатись на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Тобто, укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив під час прийняття на роботу за таким трудовим договором. В той же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним, зокрема в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц (провадження № 61-44171св18) та від 19 березня 2020 року у справі № 329/827/18 (провадження № 61-16531св19). Частинами 1,2 статті 42 Закону України «Про фахову передвищу освіту» керівник закладу фахової передвищої освіти призначається на посаду на умовах контракту за результатами проведеного конкурсного відбору та звільняється з посади рішенням засновника (засновників) закладу або уповноваженого ним (ними) органу (особи) з підстав, визначених законодавством про працю, установчими документами закладу та контрактом. Керівник закладу фахової передвищої освіти призначається на посаду строком на п`ять років за результатами конкурсного відбору, який проводить наглядова рада закладу. Відповідно до статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин. Вимога власника оформлюється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці і пропозицією отримати трудову книжку та розрахунок по заробітній платі. Крім того, переукладення строкового трудового договору у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 761/34471/16-ц (провадження № 61-9763св19). Таким чином, оскільки позивач прийнятий на роботу на підставі строкового договору та останньому продовжено строк виконання обов`язків директора, що прямо зазначено у контракті та у наказі №291-к від 24.09.2020 року (про продовження строку виконання обов`язків директора позивачем до призначення керівника училища, але не пізніше ніж до 01.04.2021 року), твердження [PERSON] про те що трудовий договір набув статусу безстрокового помилкові. При цьому видаючи наказ від 26.03.2021 року №132-к (який оспорювався позивачем у справі №621/1036/21) відповідач реалізував своє право на припинення трудових відносин, визначених ст.ст.23,36,39-1 КЗпП України та 05.07.2021 року видав наказ №270-к про звільнення позивача з 09.04.2021 року, тобто першого робочого дня після виходу з лікарняного позивача. Зазначене також узгоджується з постановою Верховного Суду по справі №359/818/20 від 21.07.2021 року, за якою контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу. Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Враховуючи викладене, оскільки між [PERSON] та Міністерством освіти та науки України укладено трудовий договір, що носить строковий характер, звільнення позивача відбулось відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінчення строку дії строкового трудового договору, а відтак наказ №270-к від 05.07.2021 року винесений відповідно до вимог законодавства, а тому позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вони є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed