Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання за ним права власності на 1/4 обов'язкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS] та визнання за ним права власності на 1/4 обов'язкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON] на банківські вклади: Львівської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», рахунок [NUMBER] на суму 15 000 грн., ПАТ «Родовід Банк» рахунок [NUMBER] на суму 24 637,08 грн., ЗГРУ ПАТ «Приватбанк», рахунок № [NUMBER] на суму 750 грн., рахунок № [NUMBER] на суму 8 938,32 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO]. померла його мама [PERSON], у власності якої перебувало вищезгадане майно. На випадок своєї смерті [PERSON] [INFO] склала заповіт, яким все своє майно заповіла дочці - Відповідачу [PERSON] та її сину - відповідачу [PERSON] Після відкриття спадщини, незважаючи на наявність заповіту, він вважається таким, що має обов'язкову частку у спадщині, а ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04.04.2012р. затверджено мирову угоду, за якою відповідачі визнали таке його право. У зв'язку тим, що всі правовстановлюючі документи і зокрема на житло знаходяться у відповідачів та останні відмовляються надати йому такі, звертався до Личаківського районного суду м. Львова з відповідним позовом, який було задоволено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2012р. та зобов'язано [PERSON] надати Приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], а саме Довідку ЖБК № 120 від 14.02.1993 року за № 55, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно зазначеної квартири, яка зареєстрована на ім'я [PERSON], що померла [INFO] року - для оформлення [PERSON] спадкових прав і отримання свідоцтва про право на спадщину та його реєстрації. Незважаючи на таке рішення, воно залишилось не виконаним, у зв'язку з чим не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Тому право власності на обов'язкову частку у спадщині просить визнати в судовому порядку. В судовому засіданні позивач, а також його представник підтримали заявлені вимоги, дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив. Разом з іншим відповідачем надав суду письмові заперечення проти позову, в яких вказують, що питання оформлення спадщини вирішуються нотаріусом, однак позивач не долучив доказів про те, що він звертався до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Місцезнаходження правовстановлюючих документів відносно нерухомого майна їм невідоме, а в позовній заяві не зазначено, в який спосіб відповідачі оскаржують або не визнають права власності позивача. З приводу вимоги про визнання права власності на грошові кошти, то такими коштами не володіють та не мають доступу до рахунків, на яких вони розміщені. Позивач натомість, володіє всіма необхідними документами для отримання такого свідоцтва. Тому вважають, що є неналежними відповідачами у справі. Щодо розміру обов'язкової частки, то такий позивачем обраховано невірно. На момент смерті спадкодавця [PERSON] було троє спадкоємців першої черги за законом - позивач, відповідач [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть останнього, [PERSON] помер [INFO] Оскільки розмір обов'язкової частки у спадщині становить половину від того, що спадкоємець спадкував би за законом, позивач не може претендувати на 1/4 розміру спадщини. Тому, в задоволенні позову просять відмовити. Додатково, відповідач [PERSON] зазначив, що грошові кошти на які позивач просить визнати право власності зняті останнім, що також виключає можливість задоволення такої вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила. За погодженням з учасниками процесу та враховуючи наявність письмових заперечень від такого відповідача суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.4), [PERSON] померла [INFO] Як вбачається з із змісту заповіту від [INFO] (а.с.7 спадкової справи), [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла відповідачам в рівних частках кожному. Пунктом 3 мирової угоди, яка затверджена ухвалою Личаківського районного суду м. Львова 04.04.2012р. і яка набрала законної сили (а.с.11) встановлено, що відповідачі визнають за позивачем право на обов'язкову частку у спадщині, відкритої після смерті [PERSON], [INFO] Відповідно до п. п. 4.12, 4.14, 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012р. № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Нотаріус, згідно ст. 46 Закону України «Про нотаріат» має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2012р. (а.с.25-27), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області встановлено, що у зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS], останній не може отримати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину. Цим же рішенням зобов'язано [PERSON] надати Приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], а саме Довідку ЖБК № 120 від 14.02.1993 року за № 55, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно зазначеної квартири, яка зареєстрована на ім'я [PERSON], що померла [INFO] року - для оформлення [PERSON] спадкових прав і отримання свідоцтва про право на спадщину та його реєстрації. Сторони у справі не оспорюють, що вказане рішення залишилось не виконаним. Відповідач [PERSON] стверджує про відсутність у нього правовстановлюючого документа. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її - ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Обов'язок спадкодавця за життя провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно, виконання якого передбачалось Постановою КМУ від 27.02.1995р. № 150 «Про Концепцію розвитку житлово-комунального господарства в Україні» у даних правовідносинах лише засвідчує можливість розпорядження майном, однак не обмежує особу у праві на це майно, яке належить такій особі відповідно до актів цивільного законодавства та після смерті цієї особи переходить до спадкоємців. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Визнання права в цивільному законодавстві - це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між суб'єктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обов'язку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі пред'явлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обов'язків щодо майна. Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даній справі сторони не оспорюють, що свідоцтво про право на спадщину в частині нерухомого майна позивач не взмозі отримати внаслідок відсутності правовстановлюючих документів, оскільки, як вбачається з довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 01.11.2012р. (а.с.15), такі документи видані відповідачу [PERSON] Оскільки така обставина виключає можливість оформлення позивачем своїх спадкових прав відносно квартири [ADDRESS], суд знаходить позов в цій частині обґрунтованим. Однак, розмір частки, на яку позивач просить визнати право власності визначено невірно. Так, згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу - ст. 1258 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За матеріалами справи, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач, відповідач [PERSON], а також [PERSON] Останнього згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02.02.2016р. (а.с.31), яке набрало законної сили оголошено померлим. Попередній запис про смерть [PERSON] згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2015р. виключено (а.с.58-62). Такий запис поновлено 18.05.2016р., про що видано відповідне свідоцтво про смерть (а.с.33) в якому датою смерті [PERSON] вказано [INFO] Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Часом відкриття спадщини, згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відтак, на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом вважалось троє осіб, позивач, відповідач [PERSON], а також [PERSON], внаслідок чого кожному з них належало б по 1/3 частці у випадку здійснення права на спадкування за законом. Половина від цієї частки, що становить обов'язкову частку становить 1/6 і тому, за позивачем належить визнати право власності саме на таку частку в нерухомому майні. Що стосується вимоги про визнання права власності на 1/4 частку грошових коштів, належних спадкодавцеві, в її задоволені належить відмовити незалежно від того, що позивач невірно обрахував розмір своєї частки. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 24.05.2012р. видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з грошових вкладів, які є предметом позовної вимоги (а.с.12). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2014р. (а.с.19-21), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.03.2015р. (а.с.22-24) вказане свідоцтво визнано недійсним, однак, як вбачається з мотивувальної частини рішення, підставою для визнання такого свідоцтва стало невірне визначення частки у спадщині після смерті [PERSON], і зокрема, неврахування при цьому частки [PERSON], який на час видачі свідоцтва не був оголошений померлим. Вище уже зазначалось, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Якщо в ситуації з нерухомим майном судом встановлено наявність перешкод для позивача в оформленні спадкових прав, то в ситуації з грошовими коштами таких перешкод не встановлено, що виключає можливість задоволення цієї вимоги. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.34). З огляду на викладене,

Outcome: partial