Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому зазначив, що 14.11.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №23/УА/0164470/2.1.5, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Субару», д.н.з. [NUMBER]. 19.04.2018 по вул. Героїв Дніпра, 1 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Субару», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Власник пошкодженого транспортного засобу «Субару», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та в подальшому ПАТ «СК «Країна» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 8857,86 грн. на його рахунок. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача 8857,86 грн. страхового відшкодування та суму сплаченого судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення повідомлення на сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №23/УА/0164470/2.1.5, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Субару», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 22). 19.04.2018 року о 15:30 год. по вул. Героїв Дніпра, 1 у м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці маневру та не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], належний [PERSON], під його керуванням, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2018 №756/5978/18-п [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. (а.с. 21). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13). Згідно рахунку-фактури №АП-0002551 від 23.04.2018 року, складеного ТОВ «Богдан-Авто Поділ» вартість ремонту автомобіля [NUMBER] склала 8857,86 грн. (а.с. 24). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. На підставі Страхового акту №23/49465/2.1.5.1 від 16.05.2018 року позивач на виконання умов договору виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 8857,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4462 від 17.05.2018 (а.с. 35). 25.07.2018 року на адресу [PERSON] представником позивача було направлено претензію про відшкодування збитків, проте жодної відповіді отримано не було (а.с. 37). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відомостей про те, що транспортний засіб, яким керував відповідач був застрахований, матеріали справи не місять. Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved