Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і обгрунтовує його тим, що він надав [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, що підтверджується розпискою від 20.03.2013 року. Взяті у борг грошові кошти у сумі 7000 доларів США [PERSON] зобов'язався повернути у строк до 20.06.2013 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, станом на 20 червня 2013 року [PERSON] не повернув йому суму боргу в розмірі 7000 доларів США, чим порушив взяті на себе зобов'язання та не виконав вимоги ст.526 та ст.629 ЦК України. Неповернення [PERSON] йому суми коштів, спричинило позивачу фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання щодо долі своїх багаторічних заощаджень. Він вимушений витрачати свій вільний час на здійснення дій по відновленню свого порушеного права, звертатись за допомогою до юриста та до суду. Він вважає для себе прийнятною грошову компенсацію моральної шкоди, завданої йому [PERSON], в розмірі 15000грн. Постановою Верховного Суду України від 25.03.2002 року № 8/405 (02/066) був зроблений висновок, що 3% річних є платою за користування чужими засобами у випадку прострочення і порушення зобов'язань за договором. За таких обставин він має право вимагати від [PERSON] повернення суми боргу у розмірі 7000 доларів США, а також сплати 3% річних за користування його коштами. Боржник, що прострочив виконання зобов'язань, відповідає перед кредитором за заподіяні простроченням збитки. Кошти в розмірі 7000 доларів США [PERSON] мав повернути до 20.06.2013 року, за таких обставин 3% річних від суми заборгованості складає: розрахунок розміру відсотків за період з 20.06.2013 року по 04.12.2015 року (897днів) - 897 х 3%/365 = 7,37%. Розрахунок суми заборгованості по відсоткам за період з 20.06.2013 року по 04.12.2015 року - 7000 х 7,37/100 = 514,5 доларів США. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму коштів в розмірі 7000 доларів США, що станом на 04.12.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 161621,60грн., 3% річних в розмірі 514 доларів США 50 центів, що станом на 04.12.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 11879,19грн., а також грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 15000грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з зазначених підстав, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що [PERSON] просив у нього кошти для [PERSON] Він передав кошти [PERSON], а останній передав їх [PERSON] і [PERSON] написав розписку. Передача коштів була на АЗС по вул.Роменській. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши заперечення на позов, пояснив, що розписка від 20.03.2013 року, яка є в матеріалах справи дійсно написана відповідачем, але грошові кошти відповідач від позивача не отримував та позивача відповідач не знає та ніколи не бачив. Як з'ясувалось на момент отримання представником відповідача позовної заяви, грошові кошти у сумі 7000 дол. США відповідач брав у борг в особи на ім'я [PERSON] і саме йому відповідач писав дану розписку і свої зобов'язання перед [PERSON] відповідач виконав частково, а саме повернув йому 5000 дол. США, але документ про повернення коштів не отримав від [PERSON], так як останній заявив, що розписку він знищив. На момент укладення розписки особа [PERSON] представився, як [PERSON]. Також, зазначає, що для забезпечення виконання зобов'язань за розпискою відповідач надав у заставу 21 церковну ікону вартістю 16000 дол. США, про що зазначено було на звороті розписки. В Постанові ВСУ від 02.07.2014 року по справі №6-79цс14 зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Приймаючи участь в розгляді справи відповідач [PERSON] пояснив, що розписку писав він. Гроші в сумі 7000дол.США він отримав у [PERSON] Через місяць після отримання коштів, приблизно 20.04.2013 року повернув [PERSON] 5000дол.США. З позивачем [PERSON] він не знайомий. [PERSON] йому кошти не передавав. Передача коштів була на АЗС. Він підїхав на автомобілі. Був лише він та [PERSON] [PERSON] передав кошти і сказав написати розписку. На той час він думав, що це прізвище [PERSON] «Гудков». Рік тому назад [PERSON] сказав, що брав кошти у [PERSON] Просить в позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з відповідачем [PERSON] знайомий з 1995 року. [PERSON] брав у нього кошти в борг в листопаді-грудні, перед тим, як взяв в борг [PERSON] у [PERSON], обіцяв повернути кошти, передати меблі в рахунок повернення боргу. [PERSON] залишив у нього ікони в кількості 20шт. саме під заставу коштів, які [PERSON] йому повинен повернути. В 2013 році [PERSON] прохав у нього кошти, у нього коштів не було і він домовився з [PERSON] про надання коштів для [PERSON] Зустрівся він з [PERSON] на вул..Роменській на АЗС. Він приїхав разом з [PERSON], [PERSON] залишався в автомобілі. [PERSON] був на автомобілі «Шкода-Октавіа». Він передав [PERSON] кошти в сумі 7000дол.США, які надав [PERSON], [PERSON] написав розписку. На звороті розписки він написав про ікони. Його імя та прізвище [PERSON] знав, оскільки вони знайомі з 1995 року. Кошти в рахунок повернення боргу [PERSON] в сумі 5000 дол.США [PERSON] йому не передавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що 20.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики шляхом оформлення розписки, за якою позикодавець [PERSON] передав кошти в сумі 7000дол.США [PERSON], а останній зобовязався повернути ці кошти [PERSON] в строк до 20.06.2013 року. На підтвердження даного договору відповідач має розписку відповідача (а.с.41). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики\~після\~\~отримання коштів,\~підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] посилався на те, що розписку писав він, але він отримав гроші безпосередньо від [PERSON] Позивач [PERSON] не заперечував той факт, що саме [PERSON] передавав гроші [PERSON], які надав він, а він в той час перебував в сусідньому автомобілі, і відразу [PERSON] написав розписку про зобовязання повернути йому кошти. Ту обставину, що в розписці зазначено прізвище «Гудкова», його імя та по батькові, [PERSON] пояснював так, що він вважав, що прізвище «Листунова» «Гудков». Такі пояснення [PERSON] спростовуються показаннями свідка [PERSON], який підтвердив, що він знайомий з [PERSON] з 1995 року, мав з ним фінансові стосунки, і [PERSON] було добре відоме його прізвище та імя [PERSON]. Отже, досліджена судом розписка підтверджує факт отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 7000 дол.США від [PERSON], відповідно до якої [PERSON] зобовязаний був повернути кошти [PERSON] в строк до 20.06.2013 року. Відповідач [PERSON], прийнявши кошти в сумі 7000 дол.США знав та розумів, що кошти у позику йому надає позивач [PERSON], оскільки саме [PERSON] він повинен був повернути кошти. Доводи відповідача [PERSON], що він передав 20.04.2013 року [PERSON] 5000дол.США в рахунок повернення коштів, які він отримав 20.03.2013 року, не підтверджується доказами, а також не свідчить про часткове виконання [PERSON] зобовязань перед [PERSON], оскільки [PERSON] не мав ніяких повноважень від [PERSON] на отримання коштів. Обставини щодо передачі [PERSON] [PERSON] ікон в кількості 20 штук до повернення [PERSON] 7000дол.США, про що зазначено на зворотній стороні розписки, не впливають на умови виконання [PERSON] зобовязань перед [PERSON] за договором позики, ці ікони від [PERSON] [PERSON] не передавалися, що підтвердив свідок [PERSON] Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14. Згідно з п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 згідно з ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. [PERSON] не повернув кошти [PERSON] в строк до 20.06.2013 року. З врахуванням викладеного, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 174404грн.61коп. боргу за договором позики (еквівалент 7000 дол.США по курсу НБУ на час ухвалення рішення 100дол.США 2491,4945грн.). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу\~(частина перша\~стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач зобовязаний був повернути борг в сумі 7000дол.США в строк до 20.06.2013 року. Станом на 04.12.2015 року (дата, зазначена позивачем в позові) кількість днів прострочки становить 897 днів. Згідно з розрахунком 3 % річних становить 516,08 дол. США (7000дол.США х3%х897дн. : 365дн. :100%). Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Позивач просить стягнути суму 3% річних 514,50 дол.США. Отже, підлягає стягненню 3% річних з розрахунку 514,50 дол.США, що становить 12818грн.74коп. (еквівалент 514,50дол.США по курсу НБУ на час ухвалення рішення 100 дол.США 2491,4945грн.). Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди. Договором позики між сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 та главою 71 ЦК України не передбачено стягнення моральної шкоди внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань по договору позики однією із сторін таких договірних зобов'язань. Отже, в задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом сплачено 2286,20грн., з них 551грн.20коп. за вимогу про відшкодування моральної шкоди та 1735грн. за вимогу про стягнення коштів. За рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 187223грн.35коп. (з цієї суми судовий збір має становити 1872,23грн.). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1735грн., з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 137грн.23коп. судового збору (1872,23грн.-1735грн.=137,23грн.).

Outcome: partial