Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12.03.2016 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 30379,90 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої договірні зобов'язання не виконує, в результаті чого виникла заборгованість станом на 18.05.2017 року на загальну суму 27079, 41 грн., яка складається з наступного: 23670,49 грн. - заборгованість за кредитом; 1285, 32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 293,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1829,98 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Позивач зазначає, що на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у нього є право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, а таму просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 12.03.2016 року в сумі 27079, 41 грн. та сплачений судовий збір. У судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду квитанції (дублікати квитанцій) про повне погашення заборгованості по кредиту та оплату судових витрат позивача. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12.03.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 30379,90 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Через неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань виникла заборгованість станом на 18.05.2017 року на загальну суму 27079, 41 грн., що відповідач визнала. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагав у відповідача повернення суми кредиту, а також сплату процентів у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір. Відповідачка, визнавши позов, добровільно виконала вимоги позивача шляхом повного погашення суми кредитної заборгованості, що підтверджується: - дублікатом квитанції № BASS_5900590833 від 21.06.2017, відповідно до якого відправник [PERSON] поповнила картку/рахунок [NUMBER] на суму 1600 грн.; - дублікатом квитанції № BASS_5967006683 від 05.07.2017, відповідно до якого відправник [PERSON] поповнила картку/рахунок [NUMBER] на суму 21000 грн.; - дублікатом квитанції № 0.0.803657105.1 від 11.07.2017, відповідно до якого відправник [PERSON] здійснила погашення заборгованості за позовами № договору або № кредитної карти SAMDN33000745416907 на суму 1830 грн.; - дублікатом квитанції № 0.0.803657462.1 від 11.07.2017, відповідно до якого відправник [PERSON] здійснила погашення заборгованості за позовами № договору або № кредитної карти SAMDN86000745855177 на суму 1600 грн.; - заявою на переказ готівки RF_GYD4IK5BFF3YQ7W1JIRIW5 від 15.07.2017, відповідно до якого платник [PERSON] поповнила картку/рахунок [NUMBER] на суму 1070.5 грн. Таким чином, відповідачкою на погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок позивача внесено кошти на загальну суму 27100 грн. 50 коп., що свідчить про добровільне задоволення вимог позивача. Крім того, відповідачем сплачено позивачу кошти, в рахунок понесених ним судових витрат, у розмірі 1600 грн. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оскільки відповідачем у добровільному порядку відновлене порушене право позивача, підстав для його захисту та задоволення позовних вимог немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed