Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 536 723 грн. 65 коп. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.02.2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №512-Ф. Відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 50 000 доларів США, а відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені в договорі, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в строки та на умовах, що передбачені договором. 18.05.2011 року відповідно до договору про внесення змін і доповнень №6 до кредитного договору №512-Ф від 09.02.2006 року суму кредиту було збільшено до 66 346 доларів США. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. Відповідно до договорів купівлі-продажу прав вимоги у ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» позивачу належить право вимоги по кредитному договору та він вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладене в позові та просив суд винести рішення про задоволення позову. Відповідачі та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що позивачем не надано доказів наявного права вимоги по укладеним між відповідачем та ПАТ «Сведбанк» кредитним договором. Також зазначили, що сплачені відповідачем суми на рахунок позивача за кредитним договором слід вважати як помилково сплачені та такі, як незаконно одержані ПАТ «Альфа-Банк». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 09.02.2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №512-Ф, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 50 000 доларів США, строк дії кредитної лінії з 09.02.2006 року по 08.02.2011 року, розмір процентної ставки становить 15 % річних, з цільовим призначенням - на споживчі потреби. За умовами кредитного договору сторони домовились відкрити в банку для обліку розрахунків за кредитом позичковий рахунок [NUMBER], для обліку процентів - рахунок [NUMBER] (п.2.1 кредитного договору). Сторони договору передбачили наступний порядок надання кредиту - кредит надається за письмовим зверненням позичальника в межах строку дії кредитної лінії одною або кількома частинами (траншами) після укладення (відповідно до ст. 5 договору) договорів у забезпечення виконання зобов'язань за договором. Позичальник, згідно договору (розділ 7), зобов'язувався своєчасно повернути одержані кошти кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та сплачувати інші платежі, передбачені договором. 06.11.2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №512-Ф, яким збільшено ліміт заборгованості за кредитною лінією до 65 000 доларів США. 11.02.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» (нове найменування з 17.12.2007 року ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК») та [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №512-Ф, яким виклали п. 1.1 кредитного договору в іншій редакції та встановили, що позичальник сплачує банку комісію за збільшення ліміту заборгованості по відновлювальній кредитній лінії за ініціативою позичальника в розмірі 1 % від суми збільшення кредиту та комісію за зміну графіку погашення заборгованості за кредитною лінією в розмірі 0,05 % від суми основного боргу. 29.05.2009 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та [PERSON] було укладено додатковий договір №3 до кредитного договору №512-Ф, яким додаток №1 виклали в новій редакції та сторони домовились не встановлювати комісії. 17.05.2011 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк Інвест» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №4 до кредитного договору №512-Ф від 09.02.2006 року, яким сторони домовились перевести поновлювальну кредитну лінію у не поновлювальну та встановити графік зменшення розмірі ліміту кредитної лінії. 17.05.2011 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк Інвест» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №5 до кредитного договору №512-Ф від 09.02.2006 року, яким сторони домовились вважати кошти, надані позичальнику у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, кредитом в розмірі 62 400 доларів США; сторони визначили, що на дату укладення договору строкова заборгованість за кредитом відсутня; розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором складає 3 972 долари США; строк користування кредитом встановили до 08.02.2016 року. 18.05.2011 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк Інвест» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №6 до кредитного договору №512-Ф від 09.02.2006 року, яким сторони домовились, що на дату укладення цього договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 66 346 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом відсутня. Кредитний договір №№512-Ф від 09.02.2006 року сторонами договору викладено в новій редакції, відповідно до якої банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 66 372доларів США на строк по 08.02.2016 року включно, розмір процентної ставки становить 16 % річних за весь строк користування кредитом, кредит надається позичальнику лише після укладення іпотечного договору про іпотеку об'єкта нерухомості, цільове призначення кредиту - споживчі потреби. Стороною відповідача в судовому засіданні не заперечувались обставини щодо укладення кредитного договору та додатків до нього, а також обставини щодо отримання кредитних коштів в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором, банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно листа Національного банку України № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». У зв'язку із чим, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Так, ПАТ «Сведбанк» виконав свої зобов'язання, надавши кредитні кошти за договором у повному обсязі, про що в судовому засіданні не заперечував сам відповідач. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В порушення умов кредитного договору позичальник не сплачує суми щомісячних платежів. Повідомлення позивача про необхідність усунути порушення умов кредитних договорів та сплати процентів за користування кредитом неодноразово доводилися до відома відповідача, однак останніми не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Станом на 29.12.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 536 723 грн. 65 коп., з яких: - заборгованість за кредитом - 31 919,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 503 327, 73 грн., - за відсотками - 1 132,35 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 17 855,53 грн.; - розмір неустойки становить пеня в розмірі 985,53 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 15 540,39 грн. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець продав (відступив) права вимоги та передав їх покупцю, а покупець купив права вимоги, прийняв їх та сплатив загальну купівельну ціну. 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, придбаних 25.05.2012 року ПАТ «Дельта Банк» у ПАТ «Сведбанк», який посвідчено Мироник О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15.06.2012 року за реєстровим №937. Відповідно до витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» придбало права вимоги, в тому числі за кредитним договором №512-Ф від 09.02.2006 року, в якому позичальником є відповідач [PERSON] ПАТ «Альфа-Банк» надіслало 17.01.2014 року відповідачу [PERSON] у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору №512-Ф від 09.02.2006 року повідомлення про усунення порушень, вимогу при добровільне виселення з вимогою про дострокове повернення кредиту. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: - передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); - правонаступництва; - виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); - виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 531 ЦК України). Отже, при заміні кредитора у зобов'язанні правочин вчиняється або в простій письмовій формі, або відповідно у нотаріальній формі. Відповідно до ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 209 ЦК України встановлено, що нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Судом встановлено, що форма договору купівлі - продажу прав вимоги відповідає вимогам вказаних статей. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цесії відбувається перехід усіх прав за умовами та за об'ємом, які належали первісному кредитору. Відповідно, до складу таких прав входять додатково існуючі до моменту передання субсидіарні права, які уособлюють певні окремі способи забезпечення зобов'язань. Стаття 516 ЦК України зазначає, що замінакредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Неповідомлення належним чином боржника про заміну кредитора також впливає на обсяг заперечень, які він може висувати проти вимог нового кредитора ( ст. 518 ЦК України). Таким чином, перехід прав вимоги становить предмет відносин тільки первісного кредитора та нового кредитора, а на боржника покладено тільки обов'язок по сплаті кредиту та його згоди на цесію не потребується. Як вже зазначалось, позивач по справі надіслав 17.01.2014 року відповідачу [PERSON] письмове повідомлення про зміну первісного кредитора ПАТ «Сведбанк»на нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк» та вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору №512-Ф від 09.02.2006 року (а.с. 38, 39 із зворотом). Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Строки та порядок передання документів (даних) встановлюється за домовленістю первісного та нового кредиторів. У свою чергу, боржник вправі вимагати від нової сторони-кредитора доказів переходу до неї прав по зобов'язанню. До надання таких даних боржник має право не виконувати зобов'язання, не ризикуючи при цьому його прострочити (ст. 612 ЦК України). Таким чином, законом встановлено право боржника при зміні кредитора вимагати від нового кредитора доказів переходу до нього прав по існуючому зобов'язанню, а на нового кредитора покладається обов'язок надати такі докази боржнику. Доказів звернення сторони відповідача до нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк» з вимогою надати підтвердження зміни кредитора суду надано не було. Крім зазначених прав боржника, ст. 518 ЦК України надає право боржнику висунути свої заперечення проти вимог нового кредитора у зобов'язанні. Так, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Так, якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора у письмовій формі (чи не був повідомлений про неї взагалі), він має право висувати проти вимог нового кредитора заперечення, які він мав або на момент пред'явлення йому вимоги про виконання зобов'язання, або на момент його виконання (якщо воно було здійснено до пред'явлення відповідної вимоги). В заперечення проти позову стороною відповідача зазначено, що йому не було відомо про зміну первісного кредитора ПАТ «Сведбанк»на нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк». Але в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження вказані обставини, на які посилався відповідач та його представник, оскільки в матеріалах справи містяться копії квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором №512 -Ф від 09.02.2006 року, в яких платником зазначено [PERSON] та банком платника - ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві (а.с.89-91). Крім того, доказів звернення сторони відповідача з запереченнями проти вимог нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк», якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора у письмовій формі, суду також не було надано. З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved