Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що згідно з пунктом 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року №558, непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата. Компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами. Компенсація призначається на час встановлення групи інвалідності або на протягом якого особа, що подала заяву про необхідність отримання соціальних послуг, потребуватиме постійного стороннього догляду. Відповідно до заяви [PERSON] від 01.03.2011 року та відповідних документів, поданих до управління, йому була призначена компенсація фізичним особам, які надають соціальні послуги за інвалідом 1 групи ( [PERSON] ) з 01.03.2011 року довічно. Надалі, відповідно до витягу з протоколу засідання ЛКК від 20.12.2018 з`ясовано, що [PERSON] за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування. Дані обставини були встановлені в лютому 2019 року під час призначення компенсації [PERSON] , який почав здійснювати догляд за своїм батьком - [PERSON] . Відповідно до п. 4 Порядку передбачено, що компенсація не призначається фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування. Пунктом 15 Порядку передбачено, що виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв`язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення надміру виплачені суми, за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації. Рішенням департаменту від 26.02.2019 відповідачу було припинено виплату компенсації з 20.12.2018 р. Протягом спірного періоду з 20.12.2018 року по 31.12.2018 року - 86,92 грн., з 01.01.2019 по 31.01.2019 - 224,55 грн. Всього сума переплати складає: 311,47 грн. Відповідачу був направлений рекомендований лист-повідомлення від 13.05.2019 року з пропозицією повернути переплачені кошти на рахунок департаменту в добровільному порядку. До цього часу, належна до повернення сума в розмірі 311 грн. не повернута. Пунктом 15 Порядку передбачено, що якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку. Просять суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради суму компенсації у розмірі 311грн. та судовий збір у розмірі 1921,00грн. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду на 09. Год. 10 грудня 2019 року. Сторони до суду не з`явилися і розгляд справи перенесено на 10.01.2020 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначено, що у разі відсутності в судовому засіданні представника департаменту справу розглянути без його участі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що його батько-відповідач дійсно доглядав за своєю донькою, яка є інвалідом 1 групи довічно та повністю втратила зір, але 03.10.2018 року батько потрапив до лікарні і перебував до 23.10.2018 року і з 18.12.2018 року до 04.01.2019, з 04.01.2019 до 21.01.2019 і з 21.21.2019 по 01.02.2019 року з діагнозом цукрового діабету та флегмони лівої стопи та не міг рухатися, а тому ніяк не міг повідомити про те, що він не може здійснювати нагляд за донькою. Крім того, вказує, що у заяві про призначення компенсаційної виплати від 01.03.2011 року ним було зазначено, що він попереджений, що в разі оформлення групи інвалідності на своє ім`я зобов`язується терміново повідомити управління праці, але група інвалідності оформлена не була, а лише потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування. Весь час перебування батька у лікарні він особисто здійснював нагляд за сестрою, яка є інвалідом по зору і проживає разом з нею та за батьком - відповідачем, який раптово втратив здоров`я. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки батько фізично не міг повідомити про зміну свого стану, оскільки перебував тривалий час у лікарні, а потім і не міг рухатися за станом здоров`я і попереджений про повідомлення у разі оформлена на нього групи інвалідності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] , перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено,що відповіднодо заяви [PERSON] від 01.03.2011року та відповідних документів, поданих до управління, йому була призначена компенсація фізичним особам, які надають соціальні послуги за інвалідом 1 групи - доньки [PERSON] з 01.03.2011 року довічно (а.с.6). Згідно рішення Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 10.03.2011 року [PERSON] було здійснено призначення компенсації з 01.03.2011 року (а.с.18). Згідно з пунктом 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558, непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата. Компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами. Відповідно до п. 4 Порядку передбачено, що компенсація не призначається фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування. Пунктом 15 Порядку передбачено, що виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. Як з`ясовано у судовому засіданні відповідач з 03.10.2018 року потрапив до лікарні і перебував до 23.10.2018 року і з 18.12.2018 року до 04.01.2019, з 04.01.2019 до 21.01.2019 і з 21.01.2019 по 01.02.2019 року з діагнозом цукрового діабету та флегмони лівої стопи і не міг рухатися та повідомити Департамент про наявність у нього діагнозу, який не дозволяв доглядати за донькою і саме з лютого йому припинили виплату компенсації. З огляду на вищезазначене, позивач не міг повідомити з дня, що настає за днем виникнення обставин, оскільки з 20.12.2018 року згідно витягу з протоколу засідання ЛКК за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування довічно і у цей період перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні з 18.12.2018 року до 04.01.2019 і з 04.01.2019 до 21.01.2019 і з 21.01.2019 по 01.02.2019 року, що позбавляло його фізичної можливості повідомити про виникнення обставин. Окрім того, у заяві про призначення компенсаційної виплати від 01.03.2011 року відповідач був попереджений, що в разі оформлення групи інвалідності на своє ім`я зобов`язується терміново повідомити управління праці, що також підтверджує про попередження позивача лише у разу оформлення ним групи інвалідності, а група інвалідності на його ім`я не оформлена. Департаментом, а на той час Управлінням праці та соціального захисту населення Сумської міської ради відповідача не було попереджено про повідомлення управління у разі потреби ним стороннього догляду. Вирішуючи позов, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні по справі «Рисовський проти України» (заява від 20.10.2011 року). Так, у пунктах 70-71 наведеного рішення суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Потреба виправити минулу «помилку» неповинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Твердження позивача щодо неповідомлення відповідачем про обставини, які припиняють виплати компенсації, судом визнані поважними, оскільки відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у цей період, позивачем не був попереджений про наявність даних обставин і за таких підстав вимоги Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про стягнення з [PERSON] 311грн. компенсації задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed