Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 03 квітня 2014 у місті Дрогобич, Львівської області між ним, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було досягнуто взаємної згоди про те, що за кошти надані [PERSON] буде придбано нежитлову будівлю по вулиці Солоний Ставок, 15 у місті Дрогобичі, при цьому право власності на 1/3 частину буде оформлене на [PERSON] На підтвердження цієї домовленості, [PERSON] було надано двадцять тисяч доларів США, що підтверджено розпискою від 03 квітня 2014 року. У даній розписці зазначено, що за наданні кошти необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини об'єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі по вулиці Солоний Ставок, 15 у місті Дрогобичі. Цивільна дружина [PERSON] - [PERSON] за кошти надані [PERSON] повинна була придбати на відкритих торгах влаштованих ВДВС Дрогобицького МРУЮ вищевказане нерухоме майно, яке реалізувалось в порядку примусового виконання судових рішень. У відповідності до цих вимог, позивачем кошти [PERSON] у розмірі 20 000,00 доларів США безпосередньо у його присутності та присутності [PERSON], 03.04.2016 року були надані [PERSON], що підтверджено його розпискою. В подальшому, [PERSON] взяла участь у відкритих торгах влаштованих ВДВС Дрогобицького МРУЮ, але не змогла придбати на них нежитлову будівлю по вулиці Солоний Ставок, 15 у місті Дрогобич. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 18 вересня 2015 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON], до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики на підставі розписки від 03 квітня 2014 року. Вищевказане судове рішення було залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року, яка набрала законної сили. В свою чергу, коли позивач звернувся до [PERSON]М з проханням повернути йому отримані ним гроші у розмірі 20 000,00 доларів США, оскільки протягом двох років останній взятих на себе письмових зобов'язань не виконав, відповідач грошових коштів [PERSON] не повернув мотивуючу тим, що [PERSON] загинув, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 20000 дол. США, що станом на день подачі позову до суду, згідно ставок НБУ еквівалентно 502473,84 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач та треті особи двічі в судове засідання не з'явились, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про слухання справи по останніх відомих місцях проживання, про що свідчать поштові повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача та третіх осіб не поважною, провівши заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. Так в судовому засіданні встановлено, що\~03 квітня 2014 у місті Дрогобич, Львівської області між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було досягнуто взаємної згоди про те, що за кошти надані [PERSON] буде придбано нежитлову будівлю по вулиці Солоний Ставок, 15 у місті Дрогобичі, при цьому право власності на 1/3 частину буде оформлене на [PERSON] На підтвердження цієї домовленості між дочкою [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] 20000 доларів США та зобовязувався зробити [PERSON] співвласником 1/3 частини будівлі, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Солоний Ставок, 15, про що була складена розписка. Разом з тим 03.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] 20000 доларів США та зобовязувався придбати через цивільну дружину [PERSON] нежитлову будівлю по вулиці Солоний Ставок, 15 у місті Дрогобичі, крім того співвласником 1/3 частини даної будівлі повинна була бути [PERSON] В подальшому, [PERSON] взяла участь у відкритих торгах влаштованих ВДВС Дрогобицького МРУЮ, але не змогла придбати на них нежитлову будівлю по вулиці Солоний Ставок, 15 у місті Дрогобич. Разом з тим, встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] відомості про право власності на майно відсутні, що стверджує той факт, що вона не є співвласником 1/3 частини будівлі, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Солоний Ставок, 15. Як наслідок, [PERSON] звернулася з позовом до суду про стягнення грошових коштів за договором позики на підставі розписки від 03 квітня 2014 року з [PERSON], який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 18 вересня 2015 року було частково задоволено. Вищевказане судове рішення було залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року, яка набрала законної сили. В свою чергу позивач звернувся до [PERSON]М з проханням повернути йому отримані ним гроші у розмірі 20 000,00 доларів США, оскільки протягом двох років останній взятих на себе письмових зобов'язань не виконав, грошових коштів [PERSON] не повернув мотивуючу тим, що [PERSON] загинув. Беззаперечно судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобовязання, які викладені у розписці не виконав, грошові кошти не повернув. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника про передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні вказаний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розяснень, викладених у Правовому висновку Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно, від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором позики, права позивача порушені невиконанням зобов'язання, а тому підлягають судовому захисту. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 5024,74 грн.

Outcome: approved