Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ними права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 13 січня 2009 року ліквідаційною комісією КСП «Батьківщина» була здійснена передача майна колишнього КСП «Батьківщина» комісії по регулюванню майнових питань для подальшого розпаювання між колишніми членами КСП «Батьківщина». Акт приймання-передачі про передачу пайового майна було підписано повноважними представниками сторін та скріплено печаткою КСП «Батьківщина». В акті від 13 січня 2009 року зазначено будівлю молоко пункту, 1961 року побудування, вартістю 14295 грн.. 12 грудня 2014 року відбулось засідання комісії по розпаюванню залишків майна КСП «Батьківщина», на якому було прийнято рішення продати приміщення колишнього молоко пункту позивачу по остаточній вартості 14295 гривень, а отриманні кошти розподілити між колишніми членами КСП «Батьківщина» у відповідності до їх часток у майні. Також рішенням повноваженої комісії було обрано Уповноважену особу [PERSON], [INFO], зареєстрований та мешкає с. Просторе, Білокуракинського району, Луганської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER]. На цьому ж засіданні комісією було вирішено передати будівлю колишнього молоко пункту позивачу. Таким чином вищевказане допайоване майно було передано від Голови комісії із врегулювання майнових відносин [PERSON] до [PERSON], про що було складено накладну на імя позивача та позивач сплатив кошти у сумі 14295 гривень. На підтвердження намірів про розпорядження майном, відповідачем та позивачем, 12 грудня 2014 року, було укладено договір купівлі-продажу майна. Після сплати грошових коштів за вищевказане нерухоме майно, позивач звернувся до Білокуракинського районного бюро технічної інвентаризації із проханням зареєструвати перехід права власності на його ім'я, але був повідомлений про необхідність надання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. З метою укладення відповідного договору купівлі-продажу в органах нотаріату, позивач звернувся до відповідача [PERSON]. Останній відмовився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, посилаючись на ліквідацію КСП «Батьківщина» та відсутність правовстановлюючих документів на продане нерухоме майно. Позивач зазначив, що разом із відповідачем домовився щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується наданими ним до суду письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але оскільки відповідач, як одна із сторін, безповоротнє ухилився від його нотаріального посвідчення, та позивачем втрачено можливість з причин відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідача посвідчити правочин. Це і спонукало позивача звернутися до суду з позовом, в якому він просить визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на нерухоме майно. В судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2009 року ліквідаційною комісією КСП «Батьківщина» згідно акту приймання-передачі майна, підписаного повноважними представниками сторін та скріпленого печаткою КСП «Батьківщина», була здійснена передача майна колишнього КСП «Батьківщина» комісії по регулюванню майнових питань для подальшого розпаювання між колишніми членами КСП «Батьківщина» (а.с.7). Під №5 в Акті від 13 січня 2009 року зазначено будівлю молоко пункту, 1961 року побудування, інв.. №8, залишковою вартістю 14295 грн..» 12 грудня 2014 року рішенням комісії по розпаюванню залишків майна КСП «Батьківщина» було прийнято рішення продати приміщення колишнього молоко пункту позивачу [PERSON] по остаточній вартості 14295 гривень, отриманні кошти розподілити між колишніми членами КСП «Батьківщина» у відповідності до їх часток у майні, та обрано Уповноважену особу, яка буде захищати інтереси пайовиків, [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER]. (а.с.10-12). На виконання рішення комісії по розпаюванню залишків майна КСП «Батьківщина» Голова комісії із врегулювання майнових відносин [PERSON] передав фактично будівлю молоко пункту, 1961 року побудування, загальною площею 173,7 кв.м. позивачу, а останній сплатив кошти у сумі 14295 гривень, на підтвердження чого було складено накладну на імя [PERSON] (а.с.13). З договору купівлі-продажу (а.с.15-16), дослідженому в судовому засіданні вбачається, що 12 грудня 2014 року між сторонами був укладений у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, будівлі молоко пункту, 1961 року побудування, загальною площею 173,7 кв. м., точна адреса якого: Просторівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №2 село Просторе, Білокуракинського району, Луганської області, згідно з яким відповідачем було продано вищевказане майно та отримано від позивача кошти за цим договором в сумі 14295 грн., а також ним взято на себе зобов'язання у строк до 20.02.2015 року посвідчити договір нотаріально та здійснити у відповідних органах правовий перехід права власності. Таким чином, кожен з них виконав свої обов'язки відповідно до ст.655 ЦК України. Проте, відповідач від нотаріального посвідчення договору ухиляється, що підтверджується листом на ім'я позивача, хоча і отримав кошти за продане майно та передав його позивачу в натурі. Інвентаризаційна вартість будівлі молоко пункту, 1961 року побудування, загальною площею 173,7 кв. м., точна адреса якого: Просторівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №2 село Просторе, Білокуракинського району, Луганської області, проведена КП «Білокуракинське районне БТІ», та станом на дату подання позову складає 99638,00 грн. (а.с.18-21). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв'язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу будівлі молоко пункту, 1961 року побудування, загальною площею 173,7 кв. м., точна адреса якого: Просторівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №2 село Просторе, Білокуракинського району, Луганської області. Відповідно до вказаної домовленості позивач передав відповідачу 14295 грн. в рахунок вартості нерухомого майна, а відповідач відповідно будівлю молоко пункту, 1961 року побудування, загальною площею 173,7 кв. м., точна адреса якого: Просторівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №2 село Просторе, Білокуракинського району, Луганської області та обіцяв посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально. Але, не виконуючи тривалий час взятий на себе обов'язок по нотаріальному посвідченню договору, відповідач безповоротне ухилився від подальшого його посвідчення та тепер остаточно втрачена можливість посвідчення договору нотаріально, оскільки відповідач не має оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, на протязі більше ніж два роки ухиляється від нотаріального посвідчення договору, внаслідок чого порушуються права позивача, а тому є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу будівлі молоко пункту, 1961 року побудування, загальною площею 173,7 кв. м., точна адреса якого: Просторівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №2 село Просторе, Білокуракинського району, Луганської області дійсним. При вирішенні справи по суті суд також надає відповідну оцінку наданим суду квитанціям про сплату позивачем [PERSON] до бюджету відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України військового збору у розмірі 1,5 % у сумі 1494,57 грн. та до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% у сумі 996,38 грн. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved