Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділ в натурі частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на торговий комплекс, контору від 20 грудня 2002 року № 5 Абазівське споживче товариство отримало у власність комплекс будівель, що складається із п`яти магазинів та господарської будівлі і контори. Протягом певного часу позивач відчужував будівлі магазину, укладаючи договори купівлі-продажу з фізичними особами. Деякі власники будівель виділились в окрему інвентарну одиницю і отримали нову адресу на власне нерухоме майно, інші, зокрема відповідачі, залишилися співвласниками комплексу, хоча фактично володіють окремими будівлями, які технічно не залежні одна від одної. На даний час за позивачем зареєстроване право власності на 59/100 частини нежитлових приміщень. Але після перерахунку часток реально позивач має у власності 37/100 частини нежитлових приміщень. Частка змінилася оскільки в минулому році один із співвласників виділив свою частку в окрему одиницю і зараз має на виділену частину нерухомого майна окрему адресу. Отже, після цього частка позивача у спільній частині власності змінилася із 59/100 на 37/100 так як змінилася кількість співвласників нерухомого майна, хоча в реєстрі речових прав за позивачем зареєстрованою залишається частка 59/100. Розмір часток відповідачів згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно становить: [PERSON] 39/500, [PERSON] 7/100, [PERSON] 7/100. 27 квітня 2011 року між позивачем та Абазівською сільською радою Полтавського району (та території якої знаходиться нерухоме майно) на підставі рішення Абазівської сільської ради від 12.01.2010 р. було укладено договір оренди землі комерційного та іншого призначення кадастровий номер 5324080101:01:003:0190 загальною площею 0,1108 га. Даний договір належним чином зареєстрований у відділі Держкомзему у Полтавському районі 27.04.2011 р. за № 532400004000057. Загалом нерухоме майно, яке знаходиться у спільній частковій власності позивача за даними технічного паспорту від 22.07.2020 р. складається з магазину Продукти-1 А,а,А1, магазину Продукти-2 Б, котельні З. Позивач має намір виділити свою частку майна в окрему інвентарну одиницю. Позивач в якості досудового врегулювання спору усно звернувся до співвласників із проханням укласти угоду про поділ майна. Після цього йому стало відомо, що розмір частки у спільній частковій власності деяких співвласників не відповідає дійсній площі, а приводити у відповідність свої документи співвласники не мають бажання. Тож, між співвласниками немає згоди щодо оформлення документів, щоб в подальшому було можливо зареєструвати речові права і укласти договір про поділ нерухомого майна в нотаріальному порядку. Таким чином, виділення в окрему одиницю частки майна у спільній частковій власності можливе тільки в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача адвоката Савчука О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріли справи, вважає що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на торговий комплекс, контору від 20 грудня 2002 року № 5 Абазівське споживче товариство отримало у власність комплекс будівель, що складається із п`яти магазинів та господарської будівлі і контори. Протягом певного часу позивач відчужував будівлі магазину, укладаючи договори купівлі-продажу з фізичними особами. Деякі власники будівель виділились в окрему інвентарну одиницю і отримали нову адресу на власне нерухоме майно, інші, зокрема відповідачі, залишилися співвласниками комплексу, хоча фактично володіють окремими будівлями, які технічно не залежні одна від одної. На даний час за позивачем зареєстроване право власності на 59/100 частини нежитлових приміщень. Але після перерахунку часток реально позивач має у власності 37/100 частини нежитлових приміщень. Частка змінилася оскільки в минулому році один із співвласників виділив свою частку в окрему одиницю і зараз має на виділену частину нерухомого майна окрему адресу. Отже, після цього частка позивача у спільній частині власності змінилася із 59/100 на 37/100 так як змінилася кількість співвласників нерухомого майна, хоча в реєстрі речових прав за позивачем зареєстрованою залишається частка 59/100. Розмір часток відповідачів згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно становить: [PERSON] 39/500, [PERSON] 7/100, [PERSON] 7/100. 27 квітня 2011 року між позивачем та Абазівською сільською радою Полтавського району (та території якої знаходиться нерухоме майно) на підставі рішення Абазівської сільської ради від 12.01.2010 р. було укладено договір оренди землі комерційного та іншого призначення кадастровий номер 5324080101:01:003:0190 загальною площею 0,1108 га. Даний договір належним чином зареєстрований у відділі Держкомзему у Полтавському районі 27.04.2011 р. за № 532400004000057. Загалом нерухоме майно, яке знаходиться у спільній частковій власності позивача за даними технічного паспорту від 22.07.2020 р. складається з магазину Продукти-1 А,а,А1, магазину Продукти-2 Б, котельні З. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Співвласники відмовляються від укладання нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі частки нежитлової будівлі, що є перешкодою для реалізації права власності за власним розсудом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності,є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у, натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 2.6. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041, передбачено підготовку суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Згідно висновку експерта № 317 від 02.07.2021 р. складеного експертом Соць Валентиною Михайлівною (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001739 від 04.03.2013 року), Реконструкція та капітальний ремонт, відповідають діючим будівельним, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель. 37/100 частини нежитлових приміщень які належать Абазівському споживчому товариству є відокремленими, мають окремий вхід в приміщення і можуть бути виділені в натурі в окремий об`єкт права власності. За даними Звітів з незалежної оцінки майна, якими було оцінено будівлі магазинів, що підлягають виділу загальна їх вартість становить 277800 грн. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved