Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 27.09.1962 року по 11.03.1994 року працював в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», звільнений у звязку з виходом на пенсію. В 1998 році він перебував на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження був встановлений діагноз професійного захворювання «сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ст. професійного характеру». 27.11.1998 року на підставі повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 був складений Акт №661 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. Причина професійного захворювання згідно п.15 Акту проведення робіт в умовах інтенсивного рівня виробничого шуму. 21.05.1996 року на огляді МСЕК встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. 05.08.2002 року на огляді МСЕК встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання безтерміново. Враховуючи, що моральна шкода за 15% згідно первинного акту огляду МСЕК від 1999 року відшкодована підприємством повністю, предметом позову є 10% втрати працездатності у звязку з погіршенням стану здоровя. В період з 01.04.2001 року по 31.12.2005 року обовязок відшкодування моральної шкоди було покладено на відповідача. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 3000грн. Моральна шкода полягає у тому, що він втратив здоровя, професійне захворювання спричиняє йому моральні страждання, порушує нормальні життєві звязки та звички. У нього значно погіршився стан здоровя та загальне самопочуття. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив справу розглядати за його відсутністю. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що [PERSON] згідно з висновком МСЕК від 12.03.1999 року первинно встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням. Згідно з висновком МСЕК від 05.08.2002 року позивачу встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності. Фонд є неналежним відповідачем по цій справі та не несе обовязку відшкодування моральної шкоди позивачу. Позивачу [PERSON] 12.03.1999 року первинно встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням, встановленим актом по формі П-4 від 24.11.1998 року. Позивачу первинно встановлено відсоток втрати працездатності до набрання чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», тому право на отримання моральної шкоди позивач має право на загальних підставах, передбачених нормами ЦК України та КЗпП України. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 27.09.1962р. по 11.03.1994 р. працював у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», звільнений у звязку з виходом на пенсію. В 1998 році позивач перебував на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань та йому було встановлено професійне захворювання «сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ст. професійного характеру». Професійне захворювання виникло під час роботи позивача в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується повідомленням за формою П-3 від 18.11.1998 року (а.с.5). 24.11.1998 року на підставі повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, був складений Акт №661 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 (а.с.6). В п.14 Акту зазначено, що професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю технологій, не використанням засобів індивідуального захисту. 21.05.1999 року МСЕК первинно встановила позивачу 15% стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання (а.с.9-10). Згідно з висновком МСЕК від 05.08.2002 року позивачу встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності по цьому ж самому професійному захворюванню. Як зазначає позивач йому була виплачена моральна шкода за 15% втрати професійної працездатності Товариством. Є безпідставними посилання позивача на застосування Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого в період з 01.04.2001 року по 31.12.2005 року обовязок по відшкодуванню моральної шкоди було покладено на Фонд. [PERSON] набрав чинності 01.04.2001 року, а позивачу первинно встановлено відсоток втрати професійної працездатності в 1999 році. Згідно з постановою Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справі №6-3149цс15 право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Оскільки позивачу первинно встановлено відсоток втрати працездатності до набрання чинності Законом, право на відшкодування моральної шкоди позивач має право на загальних підставах, передбачених нормами ЦК України, КЗпП України. Та обставина, що у 2002 році у позивача збільшився відсоток втрати працездатності не є підставою для відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З врахуванням викладеного, в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed