Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради про встановлення факту належності та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалося з житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 20.06.1990 року, житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , про що МБТІ був зроблений 20.06.1990 року відповідний запис. З виписки з рішення виконавчого комітету Кілійської міської Ради народних депутатів № 400 від 27.12.1995 р. [PERSON] передано в особисту власність земельну ділянку в [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства. Позивач, [PERSON] сином померлої [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом та має право на спадкове майно. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , внаслідок чого було відкрито спадкову справу № 21/2018 та приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Богачовою Н.М. 29.11.2018 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] . Після цього в квітня 2021 році позивач знову звернувся до нотаріуса з вимогою оформити спадкові права на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , однак оформити спадщину не вдалося, через роз`яснення нотаріуса за № 49/01-16 від 27.04.2021 року, в якому зазначено, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Таким чином відповідно до п.4.15., 4.20, гл.10, разд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться на підставі правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, це питання вирішується у судовому порядку. Нотаріус зазначив, що за вирішенням данного питання необхідно звернутися до суду. Відсутність у позивача належних правовстановлюючих документів, у тому числі і належної державної реєстрації речових прав спадкодавця, унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав. В зв`язку з зазначеним позивач просив суд: - встановити факт належності житлового будинку з будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] [PERSON] , померлій [INFO] - визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представником позивача було надано клопотання, відповідно до якого він просив розглянути справу без його присутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Кілійської міської ради, в судове засідання не прибув, надав відзив, в якій просив судрозглянути справу без його присутності, позовні вимоги визнає повністю. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.1957 р. Кілійським Рай Бюро ЗАГС, запис акта про народження № 263 - рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » є батьками: рос. « [PERSON] », [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 383, [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до технічного паспорту, складеного КП КРР «РБТІ», житловий будинок по [ADDRESS] в цілому складається з: житлового будинку - літ. А житловою площею 29,2 кв.м. та загальною площею 57,9 кв. м., літньої кухні - літ. Б, літньої кухні - літ. В, сараю - літ. Г, сараю - літ. Д, гаражу - літ. Е, убиральні - літ. Ж, сараю - літ. З, сараю - літ. И, сараю - літ. К, сараю - літ. Л, сараю - літ. М, навісу - літ. Н, бані - літ. О, надвірних споруд - № 1-7, № І. З виписки з рішення виконавчого комітету Кілійської міської Ради народних депутатів № 400 від 27.12.1995 р. [PERSON] передано в особисту власність земельну ділянку в [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства. Приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Богачовою Н.М. 29.11.2018 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] , а успадковане майно складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3, 4000 га, яка розташована на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області з кадастровим номером 5122310100:01:005:0138, бланк серія ННР 765874, зареєстрований в реєстрі за № 1330. Як вбачається з інформаційного листа від 27.04.2021 р. № 49/01-16, приватний нотаріус Богачова Н.М. роз`яснила [PERSON] , що оскільки не подано правовстановлюючих документів на майно спадкодавця, за відсутності цих документів, це питання вирішується в судовому порядку. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності житлового будинку з будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , - [PERSON] , померлій [INFO] . Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved