Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем 03.04.2018 року було укладено договір позики, на виконання умов якого позивач передав грошові кошти в розмірі 12000 доларів США, що на час позики було еквівалентно 312000,00 грн., про що сторони зазначили у розписці. У свою чергу відповідач зобовязався повернути позику у місячний строк до 04.05.2018 року, проте на теперішній час свої зобовязання не виконав. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 312000,00 грн та судові витрати по справі. У поданому відзиві на позов відповідач позов не визнав, посилаючись на той факт, що між сторонами не укладався договір позики, а відповідач під впливом обману заднім числом надав позивачу розписку, оскільки під час ДТП, яка сталась 27.04.2018 року розбив автомобіль позивача та зобовязався його відремонтувати. Представник позивача у поданій відповіді на відзив заперечував доводи, викладені у відзиві, з посиланням на той факт, що дійсно мала місце ДТП за участі відповідача, під час якого останній у стані алкогольного спяніння пошкодив належний позивачу автомобіль, проте це було 27.04.2018 року, а договір позики між сторонами мав місце 04.04.2018 року, тому ці події невзаємоповязані. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши докази в їх сукупності, вислухав пояснення представників сторін, відповідача, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 04.04.2018 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 12000 доларів США, що на час позики було еквівалентно 312000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача, в якій відповідач зобовязався повернути вищевказану суму до 04.05.2018 року. Але до теперішнього часу свої зобовязання в повному обсязі не виконав. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених\~ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2\~ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст.\~599,\~600,\~601,\~604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст.. 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, викладеній в рішенні Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 у спорі про стягнення боргу за договором позики, - розписка, за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У зв'язку з тим, що відповідач дотепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 312000,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача щодо того, що між сторонами склалися інші правовідносини, ніж ті, які притаманні договору позики, оскільки ДТП за участю відповідача, під час якої було пошкоджено автомобіль позивача, сталась 27.04.2018 року, в той час як договір позики між сторонами укладено 04.04.2018 року . Написання розписки під впливом обману з боку позивача будь-якими належними та допустимими доказами суду не підтверджено. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3472,40 грн.

Outcome: approved