Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини - [PERSON] про поновлення порушеного права і просив поновити його порушене право користування і вселити його до кімнати [ADDRESS] посилаючись на те, що з 05 жовтня 1996 року до 26 жовтня 1998 року і з 11 травня 2001 року до 11 липня 2012 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу - 23 грудня 1996 року вони придбали спірне житло. Після розірвання шлюбу рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2013 року було розподілено їх спільне майно подружжя і право власності на спірну кімнату визнано за відповідачкою. З 1996 року до грудня 2013 року він постійно користувався спірним житлом. В грудні 2013 року він поїхав з м. Харкова, а коли повернувся 29 січня 2014 року то з'ясував, що вхідні двері кімнати замінені, потрапити до неї він не може, співмешканець відповідачки погрожує йому фізичною розправою. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачка позов не визнала і пояснила, що за рішенням суду про розподіл спільного майна подружжя спірна кімната виділена їй у власність, але зареєструвати своє право власності на неї вона не може, оскільки на квартиру державним виконавцем накладено заборону відчуження у межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь. Крім спірного житла позивач має на праві власності земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], на якій збудовано індивідуальний житловий будинок. Проживати разом з позивачем вона з дітьми не може, оскільки між ними склалися вкрай неприязне ні стосунки, позивач застосовує до неї фізичне насильство і все ламає в спірній кімнаті. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним майном є житлова кімнати [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 грудня 1996 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-9580 (а.с. 7), і зареєстрованого КП «Харківське МБТІ» 03 лютого 1997 року (а.с. 7 зв.). В спірній квартирі зареєстрований позивач та двоє неповнолітніх дітей сторін (а.с. 15). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2013 року в порядку розподілу спільного майна подружжя за відповідачкою визнано право власності на спірну кімнату (а.с. 6), але це право власності за собою відповідачка до теперішнього часу не оформила, що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора № 10735836 від 07 лютого 2014 року (а.с. 24). Таким чином, не зважаючи на наявність вищевказаного рішення суду спірне житло на теперішній час належить на праві власності позивачу [PERSON] Відповідачка та діти сторін в спірному житловому приміщенні зараз не проживають, але у січні 2014 року відповідачка у спірній кімнаті замінила вхідні двері на броньовані, ключів від дверей позивачу не надала, внаслідок чого він позбавлений можливості користуватися спірним житлом. Наведені обставини підтверджуються фактом звернення позивача 25 лютого 2014 року до Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з питання перешкоджання в проживанні за місцем його реєстрації у спірній кімнаті (а.с. 13), визнані відповідачкою і, відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, доказування не вимагають. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинку (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, задовольняючи позов суд також виходить з положень ч. 1 і ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до яких члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, і положень ч. 6 ст. 403 ЦК України, згідно якої сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. На підставі наведеного суд вважає, що навіть, в разі реєстрації відповідачкою за собою права власності на спірне житло, встановлений законом для позивача безстроковий сервітут його права користування цим житлом не може бути припинений без відповідного рішення суду, прийнятого у відповідності до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, а з таким позовом відповідачка до суду не звернулася. На підставі встановлених під час судового розгляду справи обставин суд вважає за можливе усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування належним йому на теперішній час на праві власності майном, в якому він також і зареєстрований у встановленому законом порядку, і поновити порушене право позивача на користування спірною квартирою шляхом його примусового вселення до неї. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 107 грн. 30 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. 155 ЖК України, ст. 391 ЦК України, суд -

Outcome: approved