Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача /треті особи - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Ренійський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області/ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який з часом уточнив, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Постановою державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 54332603 від 19 липня 2017 року, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 10 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1414, було відкрито виконавче провадження за яким з позивача розпочалось стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 43 391 (сорок три тисячі триста дев`яносто одна) грн. 93 коп. Зазначив що відповідно до п. 1 Переліку документів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. А тому, при вчинені виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вищезазначеному переліку та перевірити строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що нотаріусом при вчинені вищевказаного виконавчого напису, не перевірялась відповідність розрахунків заборгованості з урахуванням строків позовної давності. Виконавчий напис видано саме на суму, яка була вказана стягувачем, хоча стягувач у разі порушення позивачем умов договору мав право пред`явити до нього вимоги протягом трьох років з моменту настання права вимоги, а саме з 22 жовтня 2010 року. Крім того зазначив, що між позивачем та відповідачем існував спір про стягнення заборгованості (справа № 510/2143/15-ц), який залишений без розгляду за ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 01 червня 2016 року. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виконавчий напис було вчинено відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Звернув увагу суду, що відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. Глави 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. А тому відповідачем було правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний у виконавчому написі період, з урахуванням переривання строку давності шляхом часткової оплати боргу позивачем. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду від представника позивача адвоката - Златі Д.С., надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, надав відзив на позовну заяву, в якому також просив розглядати справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, постановою державного виконавця Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 54332603 від 19 липня 2017 року, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 10 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1414, було відкрито виконавче провадження за яким з позивача розпочалось стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») у розмірі 43 391 (сорок три тисячі триста дев`яносто одна) грн. 93 коп., з урахуванням: -заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 591 грн. 45 коп.; -заборгованості за відсотками у розмірі 34 308 грн. 01 коп.; -заборгованості з комісії та пені у розмірі 3 950 грн. 00 коп.; -заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; -заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 042 грн. 47 коп., стягнення здійснюється за період з 22 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2016 року. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 р. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Щодо дотримання строків позовної давності, варто зазначити наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»(див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04,§ 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право відповідача вважається порушеним з моменту порушення позивачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позивачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від19 березня 2014 року у справі№ 6-20цс14,від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14,від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16і від14 грудня 2016 року у справі№ 6-2462цс16. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса від 10 лютого 2017 року вказано, що стягнення здійснюється за період з 22 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2016 року, що суперечить встановленим ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умовам вчинення виконавчого напису, а саме, щодо того, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити пеню та штраф, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved