Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить визнати її та її малолітнього сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням службовою квартирою №122 у житловому будинку № 11 по вул. Чернігівській в м.Бобровиця Чернігівської області. Свої збільшені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.12.2009 року за рішенням Бобровицької міської ради № 232 на сім`ю з двох чоловік йому як працівнику Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області згідно ордеру № 277 від 25.12.2009 року виділена однокімнатна квартира за вищевказаною адресою, в якій він з відповідачкою мешкав до березня 2012 року. З березня 2012 року остання, зібравши свої речі виїхала до іншого місця проживання і у зазначеній квартирі не проживає, не сплачує платежі за комунальні послуги та не отримує кореспонденцію за даною адресою, її речей у квартирі немає, однак вона в ній зареєстрована. Шлюб між ними було розірвано 05.06.2012 року. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області між ними було розділено спільне майно, яке виконане в повному обсязі, відповідачка забрала виділене їй майно і залишила квартиру. Після цього будь-яких відносин з нею не підтримує. Не проживаючи в спірній квартирі більше ніж пів року вона після подачі позову про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням зареєструвала в ньому свого малолітнього сина [PERSON] від іншого шлюбу. Так як відповідачка не проживає в вищевказаній квартирі більше шести місяців без поважних причин, тому просить визнати [PERSON] та її сина, [PERSON] такими, що втратили право на користування вищезазначеною квартирою. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачка до суду не з`явилася, через канцелярію суду надала письмове заперечення, в якому позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити, справу розглянути у її відсутність, так як не може зявитися на судовий розгляд оскільки здійснює догляд за новонародженою дитиною (а.с.42-44) Представник третьої особи - Бобровицького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області до суду не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без участі представника. (а.с.116). Представники третьої особи, [PERSON]- голова органу опіки та піклування при виконкомі Бобровицької міської ради та [PERSON], юрист Бобровицької міської ради в судовому засіданні зазначили, що [PERSON] дійсно з 2013 року і по даний час в спірній квартирі не проживає, але захищаючи інтереси неповнолітньої дитини позовні вимоги не визнали, в подальшому надали заяву до суду про розгляд справи за їх відсутності. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству із [PERSON] в будинку №11 по вул. Чернігівській та були свідками при проведенні обстеження кількості проживаючих депутатами Бобровицької міськради за зазначеною адресою вказали на те, що відповідачка проживала в квартирі №122 в період з 2010 по 2012 рік. Після розлучення із позивачем в справі та поділу майна [PERSON] забрала свої речі із квартири та не поверталася до житла, взагалі не цікавилась квартирою, не сплачувала коштів за обслуговування будинку. Перешкод у користуванні їй квартирою [PERSON] не чинив. На даний час речей [PERSON] в квартирі не залишилось, в ній проживають позивач з співмешканкою та їх спільним неповнолітнім сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона в квартирі проживає разом із позивачем в справі та їх спільним малолітнім сином. Вселилася в житло в 2013 році вже після того, як відповідачка забрала свої речі та покинула приміщення. Заміну замків у квартирі [PERSON] не здійснював і перешкод в користуванні квартирою [PERSON] теж. Остання жодного разу не навідувалась до житла не сплачувала ніяких платежів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника, представників третьої особи, свідків, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слудуючого: Судом встановлено, що позивач відповідно до ордера № 277 від 25.12.2009 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області є наймачем службової квартири [ADDRESS]. (а.с.5, 8-9). Дана квартира є однокімнатною і видана на двох осіб [PERSON] та [PERSON] Згідно форми Б та інформації виконавчого комітету Бобровицької міської ради в ній зареєстровані з 06.01.2010 року: [PERSON] та [PERSON], з 17.12.2014 року [PERSON], та з 28.12.2016 року [PERSON] ( а.с.6, 20 ). У разі виникнення спору між власником і членами його сімї суд враховує, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сімї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України. Оскільки, відповідно до ст. 5 ЖК України, службова квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 71 ЖК України. Згідно ст. 123 ЖК України до користування службовими житловими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76,79-83,85,90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у окремих випадках, передбачених цією нормою понад цей строк. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З матеріалів справи, зокрема з актів обстеження за 2014-2016 роки складених депутатами Бобровицької міської ради [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] ( [PERSON], [PERSON]) Н.В. не проживає в [INFO] з березня 2012 року . Після розірвання шлюбу з [PERSON], в 2013 році на підставі рішення суду про поділ майна вивезла належне їй майно, а тому будь-яких особистих речей і майна належного [PERSON] ( [PERSON], [PERSON]) Н.В. на час обстеження не виявлено. ( а.с. 11-16). Вищевказане підтверджується актом державного виконавця та постановою про закінчення виконавчого провадження в яких зазначено, що майно виділене рішенням суду [PERSON] 15.11.2013 року передане та отримане останньою. ( а.с. 17-19). Крім того, досліджений в судовому засіданні відеозапис отримання майна відповідачкою є підтвердженням того, що відповідачка без будь-яких перешкод з боку позивача чи інших осіб забрала належне їй майно.( а.с. 114). Також свідки в суді підтвердили, що саме з листопада 2013 року остання взагалі не зявлялась до спірної квартири і будь-якої участі в утриманні спірного житла не приймала. Згідно акту обстеження від 06.01.2017 року та листа Бобровицького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] ( [PERSON], [PERSON]) Н.В. та її малолітній син [PERSON] в спірній квартирі не проживають, і відповідачка з листопада 2013 року і по теперішній час із будь-якими заявами по факту неправомірних дій з боку [PERSON] до відділення поліції не зверталась і в листопаді 2013 року добровільно залишила житлове приміщення. ( а.с. 112, 145). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заперечуючи проти позовних вимог відповідачка посилається на те, що позивач вчиняв відносно неї протиправні дії та перешкоджав потрапити до житлового приміщення внаслідок чого вона була вимушена вживати додаткових зусиль по працевлаштуванню та фінансових затрат для найму житла. З документів доданих до письмових заперечень вбачається, що конфлікт між ними виник у березні 2012 року і звернення до правоохоронних органів [PERSON] ( [PERSON], [PERSON]) Н.В. з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON], 22.03.2012 року були здійснені з березня 2012 року по червень 2013 року, що свідчить про виникнення конфлікту між подружжям, наслідком якого стало розірвання шлюбних відносин та поділ спільно нажитого майна і не підтверджують того, що неприязнені відносини виникли з приводу проживання відповідачки в вищевказаній квартирі. Інших доказів останньою не надано ( а.с. 45-72). Згідно листа Бобровицького відділу Ніжинської місцевої прокуратури в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.ст. 365,364,122 КК України було остаточно відмовлено 19.11.2012 на підставі ч.2 ст. 6 КПК України. ( а.с. 140). Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] ( [PERSON], [PERSON]) Н.В. зверталась з позовом про вселення до спірного житлового приміщення, про усунення перешкод у користуванні службовою квартирою або з іншими вимогами щодо усунення порушень її прав до суду, але містять докази того, що вона добровільно залишила житлове приміщення та виїхала в смт. Козелець Чернігівської області, де проживають її батьки, та з 20.04.2012 року вона працює в Козелецькому міжрайонному відділі кримінально-виконавчої інспекції, згодом Козелецькому районному секторі з питань пробації старшим інспектором (а.с. 164); утворила нову сімю: відповідно до актового запису про шлюб №44 від 23.06.2016 року, складеного Козелецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 168-169); від шлюбу має дитину [PERSON], [INFO], який на обліку в Бобровицький ЦРЛ не перебуває.( а.с. 161, 164,169). Вищевказане підтверджує відсутність поважності причин непроживання відповідачки понад встановлені строки в житловому приміщенні, зі спливом якого вона втратила своє право на житло. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Малолітній [PERSON] не є членом сімї наймача квартири [PERSON], а є дитиною його колишньої дружини [PERSON], народженою від шлюбу з нинішнім чоловіком [PERSON], який зареєстрований в [INFO] з 07.06.2013 року ( а.с. 171). Крім того, малолітній [PERSON] взагалі не проживав у спірному житловому приміщенні, а був зареєстрований відповідачкою під час розгляду даної справи в суді. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків (п.18 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Отже, визнання відповідачки та її малолітнього сина такими, що втратили право на користування житловим приміщенням жодним чином не порушує права дитини, оскільки вона може бути зареєстрована за місцем реєстрації батька- Балунова І.М. До спірних правовідносин, норми ст.12 Закону „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей ( на яку посилається відповідачка у своєму запереченні) не підлягають застосуванню. В даному випадку, суттю спору не є дії сторін- суб`єктів цивільного права при вчинені ними правочинів спрямованих на зміну, припинення їх цивільних прав та обов`язків, а виникли сервітутні правовідносини, за якими право на користування житлом, припиняється у разі некористування цим житлом, за відсутності поважних до того причин. Отже, враховуючи вищевказане та виходячи з аналізу зазначених правових норм суд вважає, що колишнього члена сімї наймача [PERSON], слід визнати такою що втратила право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, оскільки вона була відсутня протягом цього строку підряд без поважних причин. В звязку з цим неповнолітній син [PERSON] - [PERSON] також є особою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню,

Outcome: approved