Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У своєму позові позивач вказав, що 01 жовтня 2014 року його, [PERSON], було призначено на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод», про що свідчить протокол № 44 загальних зборів учасників товариства. При прийомі на роботу він під тиском одного із засновників - [PERSON], написав, без зазначення дати, заяву про звільнення за угодою сторін. Усвідомлюючи, що за відсутності всіх необхідних реквізитів цей документ не має юридичного значення, він підписав його. При цьому він не мав жодних намірів бути звільненим за угодою сторін, а переслідував єдину мету - бути працевлаштованим на підприємство. 30 жовтня 2014 року він надіслав вказаному вище засновнику [PERSON] листом заяву про те, що відкликає зазначену вище заяву про звільнення. Сама заява знаходиться наразі у володінні теперішнього директора. Отримавши цю заяву, 03 листопада 2014 року [PERSON] надіслав іншому засновникові, [PERSON] лист , в якому вказав на те, що позивач, нібито на підставі власної заяви, звільнений з посади генерального директора з 27 жовтня 2014 року. На цей лист засновник [PERSON] відповів іншому засновникові [PERSON] про те, що його звільнення є незаконним, оскільки рішення про це може бути прийнято виключно на загальних зборах товариства, а його заява, в якій не було зазначено дати, не має юридичної сили. Такого самого змісту листи були направлені на адресу начальника ДПІ по Заводському району, керівника Запорізького відділення ПАТ «Укрсоцбанк», керівника Запорізького відділення ПАТ «Ощадбанк». Зазначеними адресатами листи були отримані 07 листопада 2014 року . З цього моменту і до 20 грудня 2014 року позивач продовжував виконувати свої посадові обов'язки. 20 грудня 2014 року до кабінету заступника головного бухгалтера ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» зайшли двоє осіб, один з яких відомий позивачу раніше [PERSON] та знайомий іншого засновника [PERSON], які погрожували позивачу звільненням, а після цього заволодів печаткою та деякими документами товариства. За цим фактом позивачем було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області . Від цих же осіб позивач дізнався про те, що звільнений з посади генерального директора, а н о в и м д и р е к т о р о м призначено раніше невідому йому людину - [PERSON]. Про це нібито загальними зборами товариства було прийнято рішення й оформлене протоколом № 47 від 07 листопада 2014 року . Згідно зі змістом протоколу, позивача було звільнено 18 грудня 2014 року, а в листі [PERSON] про звільнення було зазначено зовсім іншу дату - 27 жовтня 2014 року. Позивач вважає, що рішення про звільнення його з посади могло бути прийняте лише за умови присутності на загальних зборах обох засновників, адже кожен із них володіє 50 % статутного капіталу товариства. Від [PERSON] він дізнався, що жодних зборів не проводилося, на яких би підіймалося питання про звільнення його, [PERSON] Оскільки позивач не робив дійсного волевиявлення про своє звільнення, а загальні збори без присутності одного з учасників, що володіє 50 % голосами товариства, не були повноважними, вважає своє звільнення повністю незаконним та необгрунтованим. Вимушений прогул внаслідок незаконного звільнення позивача розпочався 18 грудня 2014 року станом на момент пред'явлення позову становить 11 робочих днів. Заробітна плата позивача за жовтень склала 4 543,00 грн., за листопад 5 500,00 грн., грудень заробітна плата не була йому нарахована взагалі. Згідно розрахунку середньої заробітної плати, який склав позивач, сума, яка підлягає стягненню за час вимушеного прогулу складає 2 569,16 грн. Позивачу не було видано ані копії наказу про звільнення, ані трудової книжки. У своєму позові позивач просить поновити його, [PERSON] на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально- механічний завод» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 2 569,16 грн. та допустити негайне виконання рішення суду. Також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально- механічний завод» на користь [PERSON] всі понесені позивачем судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, але від представника позивача - [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без участі сторони позивача за наявними матеріалами та скасувати ухвалу про призначення по справі почеркознавчої експертизи. Відповідач - представник ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» у судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що [PERSON] за власним бажанням написав заяву про звільнення, за власним бажанням відмовлявся забрати трудову книжку, а збори учасників ТОВ «ЗІМЗ», оформлені протоколом № 47 від 07.11.2014 року визнані законними на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 01.04.2015 року, яке ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.05.2015 року залишено без змін. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представника відповідача, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом було встановлені наступні факти та правовідносини. Згідно протоколу № 44 загальних зборів учасників товариства ТОВ «ЗІМЗ» [PERSON], було призначено на посаду генерального директора підприємства. Із заяви [PERSON] (а.с. 114) від 27.10.2014 року вбачається, що він за власним бажанням просив його звільнити з 27.10.2014 року за згодою сторін. Тому, посилання позивача у своєму позові на те, що він написав заяву про звільнення без зазначення дати, є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є угода сторін. Із протоколу № 47 від 07.11.2014 року вбачається, що на загальних зборах було прийнято рішення про звільнення [PERSON] з 18.12.2014 року згідно особистої заяви про звільнення від 27.10.2014 року та призначено нового директора - [PERSON]. Із розписки, яку власноручно написав [PERSON] 11.06.2015 року, яку додав представник ТОВ «ЗІМЗ» до своїх додаткових письмових пояснень від 08.09.2015 року, встановлено, що [PERSON] відмовляється забирати трудову книжку за власним бажанням, заяву про звільнення за згодою сторін він написав за власним бажанням і претензій до ТОВ «ЗІМЗ» він не має. Із ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 08.05.2015 року ( додаток до пояснень від 08.09.2015 року) встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 01.04.2015 року у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ЗІМЗ» за участю третьої особи - [PERSON], про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ЗІМЗ», оформленого протоколом № 47 від 07.11.2014 року, відмовлено повністю, а апеляційну скаргу повернуто у зв'язку з несплатою судового збору у повному розмірі. Згідно п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із рішення господарського суду Запорізької області від 01.04.2015 року встановлено, що рішення загальних зборів учасників ТОВ «ЗІМЗ», оформлених протоколом № 47 від 07.11.2014 року, визнані правомочними і тому повторному доказуванню не підлягає. Згідно вищевказаного протоколу загальних зборів № 47 було затверджено рішення про затвердження звільнення з посади генерального директора ТОВ «ЗІМЗ» [PERSON] та про призначення генеральним директором [PERSON] Тому, посилання позивача на незаконність його звільнення у зв'язку із неправомочністю загальних зборів учасників ТОВ «ЗІМЗ» необґрунтовані та безпідставні. Крім цього, згідно ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника бо уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як було встановлено із розписки [PERSON], що розрахуватися з [PERSON] та видати йому трудову книжку не вдалося саме через його відмову. В діях власників ТОВ «ЗІМЗ» немає вини у затримці видачі трудової книжки та розрахунку з позивачем. Таким чином, у судовому засіданні позов [PERSON] не знайшов свої докази і тому підлягає задоволенню су повному обсязі.

Outcome: dismissed