Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у сумі 81122,58 грн та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №б/н від 22 березня 2011 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 10300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Таким чином, станом на 23 червня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 81122,58 грн у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. 12 серпня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що кредитний договір між банком та фізичною особою має бути укладений у письмовій формі, підписаний сторонами правочину, повинен містити погоджені сторонами умови договору, зокрема щодо розміру отримуваного кредиту, сплачуваних процентів, строку користування кредитом тощо. Тому звертає увагу на те, що даний правочин між сторонами укладено не було. Вказує, що підписана сторонами заява не містить істотної умови, а також у ній взагалі не міститься посилань на те, що відповідач отримала саме кредитну карту, адже із даного документу вбачається, що відповідач виявила бажання отримати дебетову особисту карту, яка в свою чергу не передбачає встановлення кредитного ліміту та взагалі надання кредитних коштів. Також зауважує, що підпису відповідача Умови та правила надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не містять, тобто доказів того, що особа погодилась саме із долученими правилами та умовами. Крім того вказує, що між сторонами не було укладено кредитного договору і обумовлено відповідні умови угоди, в заяві анкеті не заповнений розмір встановленого кредитного ліміту. При цьому позивачем, як зазначає відповідач, не надано доказів про тип банківської картки, дату вручення її відповідачу, повідомлення пін-коду, строк дії та номер картки саме за цим позовом та доказів фактичного отримання коштів відповідачем, тому заява від 22 березня 2011 року не є належним та допустимим доказом, на її думку. Наголошує на те, що наданий позивачем розрахунок не дає змоги встановити належність та правильність обчислення розміру заборгованості, оскільки він здійснений некоректно, а збільшення процентної ставки відбулось без згоди особи в односторонньому порядку. Вказує, що належних та допустимих доказів отримання відповідачем тіла кредиту позивачем не надано, а розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин. Також відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності. 22 серпня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача вказує, що заява по приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тарифи, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Тому вважає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві, умовах та правилах та тарифах, укладення кредитного договору таким чином не суперечить законодавству України. Ключем до рахунку, який було відкрито на відповідача є пластикова картка та мобільний телефон, який останній вказав у своїй заяві. За допомогою цих ключів відповідачу було надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Стосовно ознайомлення відповідача із умовами кредитування зазначив, що у заяві, яку заповнила відповідач міститься пункт, де вона висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «універсальна» та особистим підписом засвідчила усі вищевказані документи становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Тому, зазначає, що сторонами були обговорені усі істотні умови при укладенні договору. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Вважає, що надані позивачем документи підтверджують чинність редакції умов та правил надання банківських послуг, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Відповідальність клієнта банку наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту. Крім того зазначає, що сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу, а згідно умов та правил надання банківських послуг, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Повідомлення про підвищення процентної ставки було направлено відповідачу та станом на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від неї на адресу банку не надходило. Більше того, після зміни процентної ставки відповідач продовжувала активно користуватися карткою, у тому числі здійснювала погашення. Стосовно строку позовної давності вказує, що строк випущеної картки відповідачу завершується останнім днем травня 2020 року, тому вважає строк позовної давності не пропущеним. 30 серпня 2019 року відповідачем подані заперечення, в яких посилалася на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначає, що на її думку, виписка по рахунку також не є належним доказом по справі, а за умови існування кредитного договору збільшення процентної ставки відбулось без згоди відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] К.О. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 22 березня 2011 року відповідач звернулася до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої вона виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту карту (а.с.11). Згідно листа АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 14 серпня 2019 року №30.1.0.0/2-20190707РВ0000000002, відповідач згідно кредитного договору від 22 березня 2011 року б/н отримала картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] остання з них мала термін дії до травня 2020 року (а.с.96). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Під час розгляду справи позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 березня 2011 року, яка підписана позивачем. Разом з тим, оригінал такої заяви до суду надано не було. У зазначеній копії анкети-заяви відсутні дані про те, яка кредитна банківська картка була видана позивачу, строк її дії, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не зазначено кредитний ліміт та строк дії картки. Із даної заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору відповідачеві не видавалася. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем укладено кредитний договір на суму 10300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду»; витяг з умов та правил надання банківських послуг; виписки по карткових рахунках. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних, підпису відповідача та виявлення бажання отримання дебетової особистої картки. Судом враховується, що відповідачем на підставі підписаної 22 березня 2011 року анкети-заяви, було отримано дебетову особисту картку, що є різновидом банківської платіжної картки та яка призначена для оплати купівлі товарів та послуг, у т.ч. з використанням електронних терміналів, отримання готівки, виконання інших операцій, доступних у меню банкомата або установи банку. Позивач, додаючи до позову Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», не довів належними та допустимими доказами обставини, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна» чи «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». З наданої суду довідки про видачу позивачем відповідачу карток № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до травня 2020 року, не вбачається, що відповідач отримала саме кредитні картки (а.с.96) Так як АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та розміру наданого відповідачу кредиту, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а тому доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами та підстави для задоволення позову відсутні. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справа № 221/5089/16-ц. Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України). Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк. Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодилася з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Суд враховує заяву відповідача про застосування позовної давності, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed