Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить стягнути з відповідача відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 10001 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 листопада 2018 року у справі №464/4542/18 Львівським окружним адміністративним судом постановлено рішення, яким адміністративний позов [PERSON] задоволено, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення нарахування та виплати [PERSON] компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату [PERSON] компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року. Стверджує, що станом на день звернення до суду з позовною заявою рішення суду не виконано. Окрім того, позивач зазначає, що після отримання відмови від ГУ ПФУ України у Львівській області, судового процесу та тривалого не виконання рішення суду, він був госпіталізований на стаціонар лікарні. Страждання позивача виникли у зв`язку із переживаннями щодо неврегульованості взаємин з відповідачем, напряму стосуються госпіталізацій, які спровоковані такими переживанням та стражданнями. Неналежне виконання відповідачем своїх повноважень призвело до порушення його конституційних прав. Оскільки відповідач своїми тривалими протиправними діями та бездіяльністю викликає у позивача психічне напруження, яке відображається на його здоров`ї, просить позов задоволити у повному обсязі. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в судове засідання. 09.06.2020 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова відповідачем подано відзив на позов, у якому представник відповідача позов заперечує, просить відмовити у задоволенні такого. Зокрема зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 у справі №464/4542/18 ГУ ПФУ України у Львівській області було нараховано [PERSON] компенсацію на загальну суму 19 967,90 грн. Отже, вимоги рішення Львівського окружного адміністративного суду, відповідачем було виконано в межах наданих повноважень та згідно із нормами чинного законодавства. Відтак, представник ГУ ПФУ України у Львівській області вважає, що твердження позивача щодо неправомірних дій відповідача, які спричинили йому моральні страждання є безпідставними. Окрім того, представник відповідача зазначим, що виписки із медичних карток амбулаторного хворого, котрі надані позивачем до позовної заяви, не можуть братися судом до уваги як доказ, оскільки, у вказаних картках йде мова про захворюва ння позивача ще у дитячому віці, а також в таких не зазначено, що ці захворювання спричинені саме протиправними діями відповідача. Також відповідач зазначає, що покликання позивача на те, що його психічні страждання пов`язані із розглядом Львівським окружним адміністративним судом справи №464/4542/18, відповідач вважає безпідставними, оскільки розгляд вказаної справи здійснювався за позовом [PERSON] , тому жодних винних дій з боку відповідача не було вчинено. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позову. Окрім того, відповідач подав клопотання про залучення Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області співвідповідачем у даній справі. Сторони про судове засідання повідомлені належним чином. Від відповідача на адресу Галицького районного суду м.Львова надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні такого необхідно відмовити, оскільки розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідач скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву, а також з метою розгляду вказаної справи в строки, передбачені ЦПК України. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Розглянувши клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залучення Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області співвідповідачем у даній справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Відтак чинний цивільно-процесуальний кодекс України передбачає право позивача, а не відповідача заявляти клопотання про залучення співвідповідачів. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити у клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залучення співвідповідача у даній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Львівською обласною МСЕК № 1 [PERSON] було встановлено 2 групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи /а.с.8/. 20.06.2018 року [PERSON] звернувся до Головного управління\~Пенсійного фонду\~України у\~Львівській областііз заявою щодо проведення нарахування та виплат компенсації у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Як вбачається із листа №2965/Ф-94/07.05.-06; 3008/Ф-94/07.05.-06 від 19.07.2018 року Головним управлінням\~Пенсійного фонду\~України у\~Львівській областібуло відмовлено у проведення нарахування та виплаті компенсації /а.с.9/. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі №464/4542/18 адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення нарахування та виплати [PERSON] компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату [PERSON] компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №585 від 27.05.2019 року вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні Комунального некомерційного підприємства 4-а міська клінічна лікарня м.Львова в період з 16.05.2019 року по 27.05.2019 року /а.с.11/. Також, в період з 03.07.2019 року по 13.07.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім.Ю.Липи» /а.с.12/. Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави\~відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~ст. 1167 ЦК України,\~відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Спеціальні підстави\~відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені\~ст. 1173 ЦК України.\~Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює органи державної влади або місцевого самоврядування, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, вичерпний перелік яких охоплюється\~частиною першої ст. 1173 ЦК України. Пунктом 5\~Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди. Згідно\~ст.1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Згідно ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від майнової\~шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснення, яке міститься у пункті 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил\~ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:\~\~письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;\~\~показаннями свідків. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed