Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2015 року було укладено Договір цесії № 1 між ТОВ «ЄВРОСВЄТ» (далі - Відповідач-1) та Іntegrity Logistic LTD (Відповідач-2). Зазначає, що згідно п. 1.1 (предмет договору) Договору цесії № 1 від 14.09.2015 року визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, першочерговий кредитор (Відповідач-1) передає в повному обсязі, а новий кредитор (Відповідач-2) приймає на себе в повному обсязі право вимоги, що належить першочерговому кредитору за наступними кредитними договорами: - Договір надання банківських послуг № СR 13-625/G00 від 25.12.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ТЕС-ТЕРМІНАЛ», в забезпеченні якого знаходяться нерухоме та рухоме майно автозаправної станції; - Договір надання банківських послуг № СR 11-158/G00-2 від 23.06.2011 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ТЕС-Авто», фірма «ТЕС», ТОВ «ТЕС-ТЕРМІНАЛ», в забезпеченні якого знаходяться нерухоме та рухоме майно автозаправних станцій та нафтосховища, а також транспортні засоби; - Кредитний договір № G09/1160/11 від 21.11.2011 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], в забезпеченні якого знаходиться житловий будинок з земельною ділянкою; - Кредитний договір № G09/1161/11 від 21.11.2011 року, укладений з між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], в забезпеченні якого знаходиться житловий будинок з земельною ділянкою; - Договір № 2006591038 від 06.11.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення; - Кредитний договір № 2006591354 від 06.11.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення; - Кредитний договір № 2005083246 від 06.08.2013 року укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення; - Кредитний договір № 2006590937 від 06.11.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення. Посилається на те, що крім того, 14.09.2015 року у відповідності до пункту 1.1.5 Договору цесії № 1 було укладено Додаток № 2, який має назву Договір про передачу прав на Заставне майно. Вважаючи, що Договір цесії № 1 від 14.09.2015 року та Додаток № 2 укладені з порушеннями вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України, тобто без реального настання правових наслідків, мають ознаку фіктивності, а дії відповідачів носять характер зловмисної домовленості між собою направленої на незаконне та подвійне стягнення з нього та інших боржників сум заборгованості за вище переліченими договорами, звернувся з позовом до суду в якому просив визнати вказані правочини недійсними з моменту укладення. В подальшому представником позивача було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої він з підстав викладених в основному позові просив суд визнати Договір цесії № 1 від 14 вересня 2015 року, укладений між ТОВ «ЄВРОСВЄТ» Ідентифікаційний код юридичної особи 39073144 та Іntegrity Logistic LTD, недійсним з моменту укладення, в частині, які стосуються лише [PERSON], а саме: - Кредитного договору № 2006591354 від 06.11.2013 року, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення; - Кредитного договору №2005083246 від 06.08.2013 року, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення, та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «ЄВРОСВЄТ» в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, обґрунтувавши поясненнями та надавши їх письмовий варіант, який приєднаний до матеріалів справи, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - Іntegrity Logistic LTD в судовому засіданні просив суд вирішити спір на розсуд суду та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 14.09.2015 року між ТОВ «ЄВРОСВЄТ» та Іntegrity Logistic LTD було укладено Договір цесії № 1, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених даним Договором, попередній кредитор передає в повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе в повному обсязі право вимоги, яке належить попередньому кредитору за наступними кредитними договорами: - Договір про надання банківських послуг № CR 13-625/G00 від 25.12.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ТЕС-ТЕРМІНАЛ», в забезпеченні якого знаходяться нерухоме та рухоме майно автозаправної станції; - Договір про надання банківських послуг № CR 11-158/G00-2 від 23.06.2011 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ТЕС-Авто», фірма «ТЕС», ТОВ «ТЕС-ТЕРМІНАЛ», в забезпеченні якого знаходяться нерухоме та рухоме майно автозаправних станцій та нафтосховища, а також транспортні засоби; - Кредитний договір № G09/1160/11 від 21.11.2011 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], в забезпеченні якого знаходиться житловий будинок з земельною ділянкою; - Кредитний договір № G09/1161/11 від 21.11.2011року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], в забезпеченні якого знаходиться житловий будинок з земельною ділянкою; - Договір № 2006591038 від 06.11.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER]; - Кредитний договір № 2005083246 від 06.08.2013 року укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER]; - Кредитний договір № 2006591354 від 06.11.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER]; - Кредитний договір № 2006590937 від 06.11.2013 року, укладений між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER]. Крім того, 14.09.2015 року між ТОВ «ЄВРОСВЄТ» та Integrity Logistic LTD було укладено Додаток № 2 (Договір про передачу права за Заставне майно) до Договору цесії №1, згідно умов якого до Integrity Logistic LTD мало відійти право вимоги за вищевказаними кредитними договорами, договорами іпотеки/застави та за договорами поруки (а.с. 15-20, 21-22). Як вбачається з п. 2.2. Договору цесії №1 від 14.09.2015 року, сторони в ньому визначили обов'язок Integrity Logistic LTD, сплатити ТОВ «ЄВРОСВЄТ» погоджену між ними грошову суму на протязі 2-х календарних днів з дати підписання договору, шляхом її перерахування на рахунок ТОВ «ЄВРОСВЄТ». Судом же встановлено та об'єктивно підтверджується наданими суду представником відповідача - ТОВ «ЄВРОСВЄТ» доказами, а саме Довідками банківських установ - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та ПАТ «Юніон Стандарт Банк», що Integrity Logistic LTD своїх зобов'язань із оплати вартості права вимоги, які є істотною умовою договору не було виконано. Крім того, п.п. 3.1., 4.2. Договору цесії №1 від 14.09.2015 року, після отримання платні за відступлені права вимоги, ТОВ «ЄВРОСВЄТ» повинно було передати за актом приймання-передачі новому кредитору документи на підтвердження прав вимоги. Відповідачами суду доказів в підтвердження вчинення вказаних дій, а також інших дій, які б свідчили про дотримання ними, як сторонами Договору цесії №1 від 14.09.2015 року, основних його умов та їхнє бажання досягнути реальних наслідків своїх домовленостей, не надано. В той же час в судовому засіданні знайшло своє доведення твердження позивача про те, що його, як і інших позичальників, не попередили про укладення Договору цесії №1 від 14.09.2015 року, який прямо впливає на їх права та обов'язки і даний факт був визнаний представником відповідача - ТОВ «ЄВРОСВЄТ». З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про доведеність того, що реального переходу до нового кредитора прав вимоги до позичальників банку, в тому числі і до позивача, не відбулося. За приписами частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ж статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Пленуму Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснив, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) (статті 1, 8 Конституції України). Як вбачається з Розділу 2 (Порядок розрахунків) пункту 2.1 Договору цесії №1 від 14.09.2015 року, сторони домовились про вартість права вимоги по даному договору та іншим витратам, що вказані у Доповненні № 2 до договору. Згідно з Доповненням № 2 до Договору цесії від 14.09.2015 року сторони погодили, що вартість по договору уступки права вимоги складає 32,5% від номіналу, що складає 35 987 600 (тридцять п'ять мільйонів дев'ятсот вісімдесят сім тисяч шістсот) гривень, що по курсу НБУ (21,95 грн.) на день укладення договору складає - 1 635 426 (один мільйон шістсот тридцять п'ять тисяч чотириста двадцять шість) доларів США. За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В той же час з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний Договір цесії №1 від 14.09.2015 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки відповідачем Integrity Logistic LTD не було вчинено дії по сплаті грошових коштів на рахунок ТОВ «ЄВРОСВЄТ», а тому не було виконано істотну умову договору - фінансування відступлення права вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ж ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання цих вимог викликає наслідки передбачені ч. 1 ст. 215 та ст. 234 ЦК України. З врахуванням приписів зазначених норм ЦК України, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про те, що Договір цесії №1 від 14 вересня 2015 року слід вважати недійсним з моменту укладення оскільки він є фіктивним, а можливі дії відповідачів, направлені на стягнення сум за кредитними угодами, мають реальні негативні наслідки для позичальників, зокрема для позивача, оскільки до вирішення спору про право на стягнення, не визначено реального кредитора. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням вищевикладеного, а також того, що судом достовірно встановлено факт того, що Договір цесії №1 від 14.09.2015 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків (фіктивний договір), суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права, як визнання вказаного договору недійним з моменту його укладення, в частині, що стосуються його права, а саме: Кредитного договору № 2006591354 від 06.11.2013 року, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення; Кредитного договору №2005083246 від 06.08.2013 року, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] ІНН [NUMBER], без забезпечення, є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача та необхідності задоволення його позову в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 280, 00 грн., по 640, 00 грн. з кожного. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 234, 517, 638, 1082 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved