Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з нього на свою користь грошову суму в гривні, що еквівалентна 22000 (двадцять дві тисячі) доларам США за курсом НБУ на день стягнення. При цьому посилається на те, що 24.01.2015 року, між ним та відповідачем був фактично укладений договір позики, згідно якого відповідач позичив в нього грошові кошти в розмірі 22000 доларів США. На підтвердження факту передачі грошей відповідачем була власноручно написана відповідна розписка. Чотири тисячі доларів США з вищезазначеної суми [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 01.04.2015 року, а гроші, що залишаться після цього, в найближчий час. В теперішній час відповідач відмовляється повертати грошові кошти. Всі спроби вирішити питання позасудовим шляхом не мали успіху, так як відповідач відмовився добровільно повернути кошти. В звязку з викладеним він був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором позики від 24.01.2015 року відповідач отримав в борг від позивача грошову суму в розмірі 22000 доларів США, про що видав відповідну розписку, відповідно до якої зобовязувався повернути в строк до 01.04.2015 року 4000 доларів США, залишок коштів зобовязався повернути в найближчий час. Проте на теперішній час відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то зобовязальні договірні відносини між позивачем та відповідачем кваліфікуються судом як позикові. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач, що прострочив свої зобовязання повинен повернути позивачу суму боргу в розмірі 22000 доларів США в гривневому еквіваленті за курсам НБУ на день виконання судового рішення. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути судові витрати,а саме судовий збір у розмірі 5720 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved