Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 05.05.2004 року по 06.11.2014 року, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». 06.11.2014 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Позивач працював за професією котельника. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 11 від 06.11.2014 року йому були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ II ст. пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ст. Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Вібраційна хвороба II ст. від впливу локальної вібрації в формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і ангіоспазмами пальців рук, міофіброзом м'язів передпліч та надлопаткової області, двосторонній плече-лопатковий періартроз, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових і променево-запясткових суглобів зі стійким больовим синдромом і порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне від тривалого впливу локальної вібрації на виробництві. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. Захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві. У п.16 акту зазначено, професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективність застосування засобів індивідуального захисту. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м.Суми від 26.11.2014 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності позивача склала 60% первинно та встановлено ІІІ групу інвалідності. За рекомендацією лікарів позивач потребує медикаментозного, санаторного лікування, лікування в реабілітаційній установі. У звязку з профзахворюванням протягом тривалого часу позивач страждає через постійні ниючі, стягуючі болі та оніміння в ногах та в руках, судоми в м`язах верхніх кінцівок, болі по ходу хребта, болі в міжлопатковій області, суглобах кінцівок, побіління пальців рук на морозі. Через оніміння рук позивач не може переносити навіть порявняно легкі речі, піднімати вантажі. У зв`язку з відмовленням роботи рук, дуже скрутний підйом по сходинках будинків, громадського транспорту, що заподіює йому значні моральні страждання, переживання. Він не може виконувати роботу, пов`язану з підняттям і перенесенням вантажів, речей, у тому числі роботу на присадибній ділянці. Він змушений постійно в зв`язку з цим приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки. Він повністю усвідомлює, що спостерігається значне погіршення здоров`я, підвищена дратівливість, шум у вухах, погіршення сну. Позивач оцінює спричинену моральну шкоду в сумі 60000грн. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 60000грн. в відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з зазначених підстав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, зазначивши, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки норми КЗпП України, в тому числі статті 237-1, передбачають, що відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві повинно проводитись на умовах та у порядку визначених законодавством України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а Закон України «Про охорону праці» зазначає конкретний нормативний акт, який повинен застосовуватись до даних правовідносин, а саме - Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідач, зареєструвавшись 09.04.2001 року у Фонді як платник внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та здійснюючи сплату страхових внесків застрахував свою відповідальність при настанні страхового випадку (нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання - стаття 13 Закону) з працівниками підприємства. З огляду на викладене, а також відповідно до 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові, перекладено з роботодавця на страховика (Фонд). Підприємство, зареєструвавшись у Фонді та сплачуючи страхові внески надалі не несе матеріальних витрат у разі нещасного випадку або професійного захворювання, які сталися з працівником ні перед ким, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення. Відповідно до пункту 3.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку AT «Сумський завод «Насосенергомаш», робітник зобов'язаний: використовувати усі необхідні засоби індивідуального і колективного захисту (спецодяг, спецвзуття та інше) від негативного впливу факторів виробничого середовища та потенційних виробничих ризиків. Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача спецодягом, засобами індивідуального захисту, відповідно вимог галузевих норм, АТ «Сумський завод» Насосенергомаш» позивач був забезпечений на 100%. Професійне захворювання позивач отримав не лише внаслідок невиконання норм з охорони праці відповідачем, але і невиконання відповідних норм позивачем, оскільки з його боку мало місце неефективне використання засобів індивідуального захисту, які були надані йому відповідачем. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав: Судом встановлено, що позивач з 05.05.2004 року по 06.11.2014 року перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». 06.11.2014 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.5-6). Згідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 11 від 06.11.2014 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ II ст. пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ст. Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Вібраційна хвороба II ст. від впливу локальної вібрації в формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і ангіоспазмами пальців рук, міофіброзом м'язів передпліч та надлопаткової області, двосторонній плече-лопатковий періартроз, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових і променево-запясткових суглобів зі стійким больовим синдромом і порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне від тривалого впливу локальної вібрації на виробництві. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. Захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві. - Основний діагноз (а.с.7). Згідно з довідкою МСЕК та актом огляду МСЕК від 26.11.2014 року позивачу встановлена третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання, втрата професійної працездатності становить 60%. В п.16 Акту зазначено, що професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективність застосування засобів індивідуального захисту. У п. 17 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання є перебування в зоні підвищеного рівня пилу, вібрації та шуму. Згідно з п.19 Акту роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони», «Інструкції по утриманню виробничих приміщень» № 658-66, яким підтверджено наявність вини відповідача, який не створив здорових та безпечних умов праці, як того вимагає ст.7 закону України «Про охорону праці» (а.с.7). Відповідач не надав доказів порушення позивачем норм охорони праці та незастосування останнім засобів індивідуального захисту. Згідно з ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку. Саме роботодавець зобовязаний забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці. Робота [PERSON] в ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш»» в умовах підвищеного рівня пилу, шуму та вібрації призвела до виникнення у [PERSON] професійного захворювання. В звязку з професійними захворюваннями [PERSON] зазнає фізичних і моральних страждань, які полягають у погіршенні стану його здоровя, і як наслідок, необхідність тривалого лікування. Позивач має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З матеріалів справи вбачається і підтверджується належними письмовими доказами (актом розслідування хронічного професійного захворювання №11 від 06.11.2014 року а.с.7; випискою із історії хвороби № 08-06/1021 а.с.9; актом огляду МСЕК № 996 від 26.11.2014 року), що внаслідок неналежного виконання відповідачем обовязків з питань охорони праці, порушено права [PERSON], йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з хворобою, втратою професійної працездатності на 60%. Позивач має обмеження життєдіяльності до спілкування Іст., до пересування Іст., до трудової діяльності І ст., що підтверджується повним актом огляду МСЕК від 26.11.2014 року. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Отже, суд дійшов висновку, що позивачу внаслідок професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована, тобто право позивача є порушеним і підлягає захисту. Враховуючи характер, обсяг та тривалість моральних та фізичних страждань позивача [PERSON], виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір в відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 12000грн., яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» на користь [PERSON] Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551грн. 20коп. (ставка судового збору чинна на час вирішення справи).

Outcome: partial