Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія», в якому просить стягнути з відповідача 19374,02 грн. заборгованість по виплаті страхового відшкодування та 50000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 11 квітня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль марки КІА СЕЕD. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2015р. винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 2627030 від 25.05.2014 року у ПАТ «УКРАЇНСЬКА ОХОРОННА - СТРАХОВА КОМПАНІЯ». 16 червня 2015 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів страховику. Позивачу надійшло повідомлення № 6033 від 30.07.2015 року про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, однак до теперішнього часу відповідачем не виконані зобовязання щодо виплати страхового відшкодування. Вартість відновлювального автомобіля позивача складає 14980,02 грн. У звязку з несвоєчасним виконанням зобовязань позивач також прохає стягнути з відповідача за період з 30.07.2015 року по 25.12.2015 року пеню у розмірі 2672,60 грн., 3 відсотків річних у розмірі 60,74 грн., інфляційні збитки в розмірі 324,41 грн., 1336,30 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами (розрахунок додає до позову). Також зазначає, що в звязку з невиконанням відповідачем зобовязань, які передбачені полісом № 2627030 від 25.05.2014 року, він не мав змогу пересуватися на пошкодженому транспортному засобу, не міг вільно пересуватись, що призвело до порушення його нормальних життєвих звязків, оскільки позивач є інвалідом дитинства другої групи. Йому як хронічно хворій людині не рекомендовано лікарями фізично навантажуватись, що є неможливим без особистого транспортного засобу, тому стан його здоровя суттєво погіршився. Внаслідок цього, постійно перебував у стані стресу, не міг стримувати свою нервозність у взаємовідносинах з товаришами, колегами, діловими партнерами, що призвело до розірвання ряду ділових контрактів, конфліктів з колегами. Вказує, що для відновлення порушених звязків і ліквідації психологічних наслідків, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань, йому необхідні: послуга психолога, значні матеріальні витрати на медичне обстеження, на проведення чого необхідно мати багато зайвого часу. Моральну шкоду заподіяну відповідачем оцінює на суму 50 000,00грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Позивач додатково зазначив, що у звязку з невиплатою страхового відшкодування з боку відповідача, він не може відремонтувати свій автомобіль, який вже починає ржавіти, у звязку з чим, не має змоги вільно пересуватися. Після ДТП йому необхідно проходити медичне обстеження, автомобіль потрібен як засіб пересування, оскільки він є інвалідом дитинства. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомив. Надав суду заяву в порядку ст. 130 ЦПК України, в якій просив уточнити позовні вимоги позивача, щодо підстав та обставин порушення його прав, визначити, що встановлення фактів порушення відповідачем прав споживачів у відношенні до [PERSON] є необхідним для вирішення спору та зобовязати позивача надати докази порушення відповідачем прав споживачів. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2015 року, [PERSON], [INFO] визнано винним у скоєнні ДТП, яке мало місце 11.04.2015 року за участю автомобілів [NUMBER] та КІА, д.н. [NUMBER]. та притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили (а.с. 10). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає цивільну справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Цивільно-правову відповідальність [PERSON], було застраховано у АТ «УОСК» на підставі Полісу № АІ-2627030 від 25.05.2014 року (а.с. 15). Власником автомобіля [NUMBER] є позивач [PERSON] (а.с 11). Статтею 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором 16.06.2015 року [PERSON] звернувся з заявою до АТ «УОСК» про страхове відшкодування (а.с. 14). Відповідно до п.22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок\~дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На адресу [PERSON] АТ «УОСК» було направлено повідомлення від 30.07.2015 року про прийняте рішення по події, яка мала місце 11.04.2015 року щодо виплати останньому страхового відшкодування в розмірі 14980,02 грн. (а.с. 9). Розмір страхового відшкодування у сумі 14980,02 грн. сторони не оспорював ся. Однак, до теперішнього часу відповідачем не виплачено позивачу суму страхового відшкодування. Як вбачається з судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, дослідженою Верховним судом України, ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату). Оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог та розрахунок ціни позову щодо стягнення з ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» на користь [PERSON] суму у розмірі 14980,02 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП від 11.04.2015 року, за період з 30.07.2015 року по 25.12.2015 року пеню у розмірі 2672,60 грн., 3 відсотків річних у розмірі 60,74 грн., інфляційні збитки в розмірі 324,41 грн., 1336,30 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами (а.с. 34). Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування й моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз'яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.\~\~ При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України. Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Сам факт спричинення потерпілому [PERSON] моральної шкоди, пов'язаної з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування та пошкодженням внаслідок ДТП належного йому автомобіля та відповідними у зв'язку з цим душевними стражданнями і переживаннями, які вочевидь мали місце, сумнівів не викликає, однак заявлена позивачем сума відшкодування - 50 000,00 грн., у даному конкретному випадку не відповідає вимогам ні розумності, ні справедливості, позаяк будь-яких об'єктивних, належних та допустимих, в розумінні ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України, доказів на підтвердження такого значного розміру відшкодування останній до суду не представив, суд вважає, що сума у розмірі 3000 грн. є цілком достатньою для компенсації потерпілому всіх негативних наслідків, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою та подальшим розвитком подій. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо посилань відповідача, уточнити позовні вимоги позивача, щодо підстав та обставин порушення його прав, визначити, що встановлення фактів порушення відповідачем прав споживачів у відношенні до [PERSON] є необхідним для вирішення спору та зобовязати позивача надати докази порушення відповідачем прав споживачів. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у\~статті 27\~цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Тобто уточнювати позовні вимоги це право позивача, а не відповідача. Позивач є інвалідом 2-ої групи з дитинства (а.с. 7). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Судовий збір сплачується відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, які набрали чинності 01.09.2015 року - із позовної заяви майнового характеру поданою фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Судовий збір сплачується відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, які набрали чинності 01.09.2015 року - із позовної заяви немайнового характеру поданою фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати 487,20 грн. Враховуючи викладене та на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру у розмірі 487,20 грн. та за подачу немайнового характеру суму у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial