Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на його утримання як повнолітньої дитини на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, посилаючись на те, що відповідач є його батьком, з якого за рішенням суду від 14 квітня 2006 року на користь його матері [PERSON] було стягнуто аліменти на його утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 18 червня 2015 року йому виповнилось 18 років, а з 05 серпня 2015 року він навчається на першому курсі денного відділення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з терміном навчання до травня 2019 року, внаслідок чого у звязку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги батьків, так як самостійно не здатен забезпечити себе всім необхідним для своєї життєдіяльності. В той же час, відповідач добровільно не приймає участі в наданні йому матеріальної допомоги на його утримання як повнолітнього сина, який потребує такої допомоги в зв'язку з навчанням, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість, оскільки працює електрозварювальником на заводі ім. Петровського, де отримує середню заробітну плату у розмірі 3000 гривень 00 копійок, тому змушений звернутися з даним позовом до суду та прохати стягнути з відповідача аліменти на його утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та у звязку з чим не може забезпечити своє утримання самостійно, а відповідач без судового рішення цього не робить . Позивач [PERSON] та його представник, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом вручення судових повісток під розписку представнику позивача (а.с.95,96,98), в судове засідання не з'явилися. Представником позивача в межах повноважень за договором на представництво інтересів від 02 березня 2016 року (а.с.22,24) подано до суду письмову заяву відповідно до якої прохали розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с.33), у звязку з чим ухвалив здійснювати розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що на даний час він не працює, оскільки 18 липня 2016 року його було звільнено з роботи з урахуванням рекомендацій лікарів стосовно можливості виконувати роботу, на якій він працював, за станом здоровя, у звязку з чим прохав стягнути з нього аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не у частці від його заробітку, а у твердій грошовій сумі у розмірі ? частини встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи. При визначенні розміру аліментів прохав врахувати, що він хворіє та потребує періодичного лікування, має на утриманні неповнолітню дитину, яка також хворіє та потребує лікування за станом здоровя. Він надає допомогу на утримання непрацездатних батьків своєї дружина, з якими вони проживають однією сімєю та мати якої є інвалідом та потребує догляду, а також своїх батьків, які є пенсіонерами та непрацездатними за віком, та сестри, яка є інвалідом з дитинства, так як їх пенсії є незначними та не забезпечують їм необхідним умов проживання та лікування. Крім цього прохав врахувати, що син навчається у навчальному закладі, де курсанти знаходяться на повному державному утриманні, у звязку з чим потребує меншої допомоги батьків в період навчання. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши в межах заявлених позовних вимог надані докази, приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчатися і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином, а відповідно до ст.201 цього Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітнього сина - позивача [PERSON], [INFO] (а.с.6), який народився у [PERSON] в період зареєстрованого з відповідачем шлюбу (а.с.4), який було розірвано згідно актового запису №46 від 14 квітня 2006 року по відділу реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.5). Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2006 року, яке набрало законної сили 22 травня 2006 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.7), на виконання якого 22 червня 2006 року було видано виконавчий лист (а.с.8). Згідно довідки виконкому Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №14 та №15 від 01 січня 2016 року [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає в [INFO], а до складу його сімї входить [PERSON] - мати, на утриманні якої він знаходиться (а.с.9,35). Судом встановлено, що спільний повнолітній син відповідача [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] (позивач у справі), [INFO], є студентом першого курсу денного відділення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з періодом навчання з 05 серпня 2015 року по червень 2019 року (а.с.10,74), де навчається за державним замовленням та перебуває в період навчання на державному утриманні (безкоштовно забезпечується проживанням, харчуванням, форменим одягом, підручниками, грошовим забезпеченням, медичним обслуговуванням). В той же час, в період перебування за межами навчального закладу потребує коштів на придбання цивільного одягу, продуктів харчування, розвитку здібностей, духовного та фізичного розвитку, проїзду, житла та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням його віку, стану здоровя, віддаленості місця проживання від місця навчання та інше, а відповідач має можливість надавати повнолітньому сину, який навчається, матеріальне утримання, оскільки є працездатною особою, до 18 липня 2016 року працював слюсарем-ремонтником на ПАТ «Евраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського», де отримує середню заробітну плату, в тому числі за травень-жовтень 2015 року у розмірі біля 10000 гривень 00 копійок щомісячно (а.с.85,86), але не робить цього в добровільному порядку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.200 Сімейного кодексу України враховує сукупність таких юридичних фактів, як досягнення сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років (а.с.5); продовження ним навчання (а.с.9); потреби в звязку з навчанням в матеріальному утриманні батьками, в тому числі і відповідачем; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, про що свідчить письмова заява відповідача про визнання позову про стягнення аліментів у розмірі 1\\2 частини прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.100), стан здоровя та матеріальне становище повнолітньої дитини, яка має можливість також отримувати певне матеріальне забезпечення за місцем навчання та від матері, та відповідача, який хворіє та потребує періодичного лікування за станом здоровя (а.с.60-64), має іншу сімю (а.с.58), де на його утриманні перебуває неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO] (а.с.59), який також хворіє та потребує періодичного лікування в медичних закладах не рідше двох разів на рік (а.с.65-68), тобто в тому числі і обставин, визначених ст.182 СК України. Згідно наданої відповідачем [PERSON] трудової книжки АТ-У №3250408 від 10 серпня 1990 року (а.с.101) останній був звільнений з роботи 18 липня 2016 року за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗоТ України), і на день розгляду справи судом працевлаштованим не був, що підтвердив в судовому засіданні та згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.100). В той же час, судом не можуть бути враховані доводи відповідача про знаходження на його утриманні батьків його дружини та його власних батьків та сестри, яка є інвалідом з дитинства (а.с.69-73), оскільки ним не надано будь-яких доказів надавання такого утримання, вказані особи є пенсіонерами та отримують пенсію за віком чи по інвалідності, у відповідача не має визначеного законом обовязку утримувати батьків своєї дружини, а сам по собі факт проживання з ними однією сімєю не свідчить про надання ним відповідного матеріального утримання зазначеним особам. Враховуючи вищенаведене, суд відповідно до ст.ст. 199-200 СК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі, а не у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно як прохає позивач за позовною заявою (а.с.1-2), на період його навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, а фактично з батьків участь в утриманні повнолітньої дитини приймає на день розгляду справи судом лише його мати - [PERSON] (а.с.9,33), в складі сімї якої проживає позивач. Повнолітній син відповідача, що навчається, потребує витрат на забезпечення харчування, одягу, фізичного та духовного розвитку, проїзду до місця проживання та матеріально-побутових умов, в тому числі поза межами навчального закладу, де він навчається за державним замовленням та певним державним утриманням, з урахуванням його віку та розвитку, а встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для особи працездатного віку згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року становить 1378 гривень, а з 01 травня 2016 року 1450 гривень, при цьому судом відповідно до ч.2 ст.200 СК України враховується обовязок та можливість утримання позивача в період навчання його матірю - [PERSON] та отримання державного утримання за місцем навчання (а.с.10,74). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов повнолітнього сина, що продовжує навчання, про стягнення аліментів з відповідача, підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення 23 років у твердій грошовій сумі у розмірі 725 гривень 00 копійок щомісячно, що за розміром буде відповідати 1/2 частині встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім цього, в звязку з частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, який підлягає сплаті при зверненні з позовом до суду, але позивач звільнений від цих витрат відповідно до п.1 ч.11 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial