Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який у ході судового розгляду був уточнений та остаточно просить: визнати недійсним договір іпотеки, серії та номер 363 від 24.06.2016, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4 в м. Одесі, серії ЯЕ № 673020, від 29.10.2007 року, виданий [PERSON], зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750501799; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку, розташовану по Французькому бульвару, 54/4 у м. Одесі, кадастровий номер 5110137500:51:003:0303, а також встановити порядок виконання рішення. Представник прокуратури та Одеської міської ради у судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання просили у задоволенні позову відмовити Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради подав клопотання про розгляд справи за його відсутність. [PERSON] особа [PERSON] до судового засідання не зявилась. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено , що Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 р. задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за зазначеними особами визнано право власності на земельні ділянки, розташовані по Французькому бульвару, 54 у м. Одесі, яке ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.05.2009 року за апеляційною скаргою прокуратури м. Києва скасовано, справа направлена на новий розгляд до того ж суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2009 року зазначена справа направлена за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2015 у позові відмовлено. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4, серії ЯЕ № 670322, від 04.10.2007 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750501607. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі державного акту на землю. На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], спірна земельна ділянка відчужена [PERSON] на користь [PERSON] На підставі зазначеного договору [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що розташована по Французькому бульвару, 54/4, серії ЯЕ № 673020, від 29.10.2007 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750501799. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, [PERSON] на підставі договору іпотеки, серії та номер 363, який виданий 24.06.2016 року, передала в іпотеку [PERSON] спірну земельну ділянку. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 04.08.1999 р. за № 3 рп/99 „інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді. Під поняттям „орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв`язку з цим органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Одеська міська рада. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальної громади міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності на землі за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації. Пунктом 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідачам земельна ділянка безоплатно у власність або в користування Одеською міською радою, як власником землі, не надавалася. Статтею 81 Земельного Кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийнятті спадщини; виділення в натурі належної їм земельної частки. Підстав для набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку не має, а рішення суду, на підставі якого він отримав державний акт на землю, як вище зазначалося, скасоване. Відповідно, останній не мав законних підстав на відчуження на користь [PERSON] спірної земельної ділянки. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Пунктом ст. 388 ЦК України передбачене право власника витребувати майно від добросовісного набувача у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. На час укладання договору іпотеки 24.06.2016 у провадженні суду вже перебувала справа, порушена за позовом прокурора до [PERSON], [PERSON] про що іпотекодавцю [PERSON] було відомо. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником основного забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Враховуючи зазначені вимоги законодавства обєкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов, якщо майно належить іпотекодавцю на праві власності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно\~ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно\~ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 59 ЦК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє позовні вимоги. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: approved