Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про припинення договору найму житлового приміщення та зобов'язання їх звільнити вказане приміщення в житловому будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що він є власником вказаного житлового будинку та бажає змінити його цільове призначення на сільську амбулаторію, однак відповідачі йому в цьому перешкоджають, чим порушують його право власника розпоряджатися власним майном на власний розсуд. До початку розгляду справи по суті позивачем було змінено позовні вимоги та він просив суд розірвати безстроковий договір найму житлового приміщення із відповідачами та їх виселити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і пояснив, що відповідачі правомірно проживаючи у своїх квартирах згідно договору найму на невизначений термін отримали повідомлення про розірвання договору найму із 07 липня 2010 року та відповідно мали його добровільно звільнити, однак вони це робити відмовляються. Причиною розірвання договорів є переведення будинку у нежитловий фонд. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні пояснили, що вони та їх довірителі дійсно проживають згідно безстрокових договорів найму у квартирах в житловому будинку [ADDRESS], що належить позивачу. Вони були поселені у квартири як молоді спеціалісти колгоспу «Балковецький» або як члени сімей таких спеціалістів. Розірвання з ними договору у зв'язку із бажанням сільської ради облаштувати в їх будинку сільську амбулаторію є неправомірним. Рішення компетентного органу про переведення їх житлового будинку в нежитловий на момент розгляду справи в суді немає, а тому і підстави про їх виселення в даний час відсутні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представників, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відносини між позивачем та відповідачами є відносинами найму житлового приміщення на невизначений термін. Будинок перейшов у власність територіальної громади с. Балківці Новоселицького району Чернівецької області відповідно до ч.8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», та п.17 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 р. N 62 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 р. за N 305/5496. У зв'язку із цим позивач і отримав свідоцтво про право власності на зазначений будинок. Визначена позивачем підстава для розірвання договору найму житлового приміщення із відповідачами у зв'язку із бажанням власника перевести зазначений будинок у нежитловий та в подальшому для використання його для сільської амбулаторії є неправомірною виходячи із наступних причин. Згідно ст.7 Житлового кодексу України переведення жилих будинків у нежитлові як правило не допускається. Визначений ст.8 Житлового кодексу України порядок виключення та переведення житлових будинків у нежитлові детально регламентується Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 р. N 189 Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання. Відповідно до вказаного нормативно-правового акту тільки у випадку виявлення у житловому будинку невідповідності санітарним та технічним вимогам і лише на підставі висновку проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення) може бути внесено подання до районної ради про необхідність його переведення у нежиле. В судовому засіданні позивачем жодних доказів того, що приміщення де мешкають відповідачі є непридатними для проживання, та, що Новоселицькою районною радою прийнято рішення про переведення спірного будинку у нежитловий фонд надано не було. Посилання на прийняте рішення Балковецької сільської ради №70 від 22.12.2008 року про створення амбулаторії загальної практики сімейної медицини в приміщенні житлового будинку по [ADDRESS] є помилковим, оскільки вказане рішення прийнято передчасно до вирішення питання статусу самого будинку компетентними органами. Таким чином, на час розгляду справи відсутні обставини, на які посилається позивач як підстави своїх позовних вимог. Правові відносини між сторонами регулюються главою 59 Цивільного кодексу України, де відповідно у ст.825 передбачено умови та підстави розірвання договору найму житла, посилання на які в позові відсутні, а тому відповідно і неправомірним є посилання позивача на ст. 826 ЦК України, щодо необхідності виселення відповідачів без надання іншого житла. У зв'язку із специфікою предмету правового регулювання відносин власності саме державного житлового фонду, як визначено у ст.5 Житлового кодексу України, а фактично комунального житлового фонду, судом не може бути застосована ст.391 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку є конкуренція спеціальної та загальної норм права. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У зв'язку із цим конституційне право на житло відповідачів підлягає безумовному захисту судом. Позовні вимоги про стягнення судових витрат згідно ч.1 ст.88 ЦПК України задоволенню не підлягають у зв'язку із відмовою в позові. На підставі ст. Суд

Outcome: dismissed