Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати, і в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він з 16.06.2011 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Відповідач здійснював йому нарахування сум заробітної плати, але нерегулярно виплачував її, внаслідок чого утворилась заборгованість з заробітної плати. Відповідачем було нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за січень 2019 року - 4076,00 грн. та за лютий 2019 року - 3572,00 грн. Всього в розмірі 7648,00 грн. Тому позивач змушений звернутись до суду і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 7648,00 грн. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він просить справу розглянути у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 16.06.2011 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Відповідач здійснював йому нарахування сум заробітної плати, але нерегулярно виплачував її, внаслідок чого утворилась заборгованість з заробітної плати. Відповідачем було нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за січень 2019 року - 4076,00 грн. та за лютий 2019 року - 3572,00 грн. Всього в розмірі 7648,00 грн. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листка ( а. с. 15), відповідач не виплатив йому заробітну плату за січень 2019 року - 4076,00 грн. та за лютий 2019 року - 3572,00 грн. Всього в розмірі 7648,00 грн. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити, стягнувши з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 7648,00 грн. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved