Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, з підстав, передбачених ст.625 ЦК України. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.12.1998 р. було задоволено його позов про стягнення з ГК „Дизель-2 на користь позивача 10\~268,55 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.12.2006 р. визнана неправомірною бездіяльність ВДВС Фрунзенського району м.Харкова щодо примусового виконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.12.1998 р. та зобовязано виконавчу службу здійснити захоли, спрямовані на своєчасне та повне виконання вказаного рішення суду. До теперішнього часу заборгованість з відповідача не стягнута, відповідач ухиляється від сплати присуджених сум. З врахуванням уточнення, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача за час прострочення виконання грошового зобовязання з вересня 1997 р. до жовтня 2015 р. інфляційні втрати у розмірі 25\~291,22 грн. та три відсотка річних у розмірі 5\~547,85 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що причиною невиконання судового рішення вважає бездіяльність виконавчої служби. Представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти позовних вимог заперечували, посилаючись, зокрема, на ту обставину, що рішення суду від 10.12.1998 р. було скасовано за заявою самого позивача. Суд , вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні положення містить ст.214 ЦК України в редакції 1963 р., діючого в період виникнення правовідносин між [PERSON] та ГК „Дизель-2. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.12.1998 р. з ГСК „Дизель-2 на користь [PERSON] стягнуто 11602,53 коп., з підстав, передбачених ст.440 ЦК України в редакції 1963 р., як відшкодування завданої шкоди (а.с.9). Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.06.2007 р. задоволено заяву [PERSON] про перегляд судового рішення та рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.12.1998 р. скасоване за ново виявленими обставинами (а.с.130). Згідно ст.11 ЦПК України, суд оглядає справу в межах заявлених позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.12.1998 р. та правовою підставою для стягнення заборгованості з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних зазначає положення ч.2 ст.625 ЦК України. Між тим, вказане судове рішення було скасовано ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.06.2007 р. Крім того, ч.2 ст.625 ЦК України, на яку посилається позивач, регулює зобовязальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 України не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, зобовязальні правовідносини не виникають з рішення суду, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. В судовому засіданні також встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.08.2008 р. з ГК „Дизель-2 на користь [PERSON] стягнуто 10\~268,55 грн. з підстав, передбачених ст.1166 ЦК України (а.с.75). Про наявність вказаного судового рішення позивачеві достеменно відомо, проте, реалізуючи 15.10.2015 р. своє право на уточнення позовних вимог, підстави свого звернення до суду позивач не змінив, уточнив лише розмір заборгованості та період її нарахування. Враховуючи, що рішення суду від 10.12.1998 р. скасовано, а дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди, зокрема, вирішених рішенням суду від 21.08.2008 р., суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed