Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою. Позов мотивовано тим, що 17 січня 2017 року між сторонами було укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 3000 доларів США строком до 21 січня 2017 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача по справі від 17.01.2017 року. Станом на момент звернення позивача до суду сума позики відповідачем не повернута. В позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 3000 доларів США, що за курсом НБУ на деь подання позову складає 81073 гривень 80 копійок та сплачену суму судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином неодноразово повідомлений про день, час, місце розгляду даної справи, у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Суд, враховуючи вимоги статей 169, 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та зі згоди позивача ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю, з огляду на такі обставини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 17 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 доларів США з терміном повернення позики до 21 січня 2017 року. Укладання договору позики підтверджується розпискою відповідача по справі від 17 січня 2017 року. Позивач виконав зобов'язання за договором позики, та надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 3000 доларів США. У встановлений термін відповідач позику не повернув внаслідок чого порушив прийняті на себе обов'язки встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду та розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, чим порушує законні права та інтереси позивача. В матеріалах справи міститься лист-вимога позивача на адресу відповдач від 17.02.2017 року, який був отриманий членом родини відповідача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved