Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа: Приморська районна державна адміністрація Запорізької області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказала, що її донька перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2002 року. Від вказаного шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що 20 січня 2009 року шлюб, укладений між її донькою та [PERSON] був розірваний. [PERSON] померла [INFO] року. Позивач вказала, що одразу після смерті її доньки, малолітній [PERSON] почав мешкати разом з відповідачем на протязі півтора роки. Позивач зазначила, що відповідач, маючи іншу родину, запропонував їй, щоб [PERSON] переїхав до неї. З початку літа 2016 року неповнолітній [PERSON] мешкає з позивачем в м. Приморську Запорізької області та з того часу онук знаходиться на її повному утриманні. [PERSON] вказала, що дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Позивач вказала, що після переїзду [PERSON] до неї і до теперішнього часу, відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв жодного бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог, вказала, що вона, будучи єдиним опікуном [PERSON] звернулася до Приморської райдержадміністрації з заявою про вирішення питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Приморської райдержадміністрації відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав та встановлено, що відповідач долею сина та його станом здоров'я не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, з сином не спілкується та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Позивач зазначила, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно її місця перебування та дитини, з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні відповідача з сином та прийманні його участі як батька у вихованні дитини. Позивач вказала, що усі наведенні нею факти свідчать про вольове небажання відповідача виконувати свої батьківські обов»язки стосовно своєї дитини. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені в позовній заяві, при подальшому розгляді справи надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання належним чином, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. Представник третьої особи - Приморської районної державної адміністрації Запорізької області надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та вважає позовні вимоги такими, що відповідають інтересам дитини. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, в подальшому надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухав сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 20.01.2009 року. Від вказаного шлюбу, у [PERSON] та [PERSON] народився син- [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір»ю [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року. Встановлено, що після смерті [PERSON], малолітній [PERSON] почав мешкати разом з відповідачем та мешкав з ним на протязі півтора роки. Судом встановлено, що в подальшому, відповідач, маючи іншу родину, запропонував [PERSON], щоб [PERSON] переїхав до неї, тому з початку літа 2016 року неповнолітній [PERSON] мешкає з позивачем в м. Приморську Запорізької області. Встановлено, що з того часу [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивача. В судовому засіданні об»єктивно встановлено, що позивачем дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Встановлено, що після переїзду [PERSON] до позивача і до теперішнього часу, відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв жодного бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач- [PERSON] ніякої участі у вихованні сина не приймає, не займається його вихованням, не бачиться з ним, не цікавиться його здоров»ям, умовами життя, не піклується про фізичний і доховний розвиток сина, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що у свою чергу свідчить про умисне ухилення батька від виконання своїх обов»язків. Судом встановлено, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, син йому не потрібен та не цікавий. Всі вищевикладені доводи позивача, також підтвердили і свідкі [PERSON], [PERSON], опитані в судовому засіданні. Згідно висновку Приморської районної державної адміністрації Запорізької області № 01-30/1347 від 03.11.2016 року, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], 1977 року народження відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно сина не виконує, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява відповідача, в котрій він визнав позовні вимоги. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Позовні вимоги про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, кірм випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 ЦК України. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: partial