Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Нігинський кар`єр» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 10.12.2018 року був призначений на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Нігинський кар`єр». Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №191-к від 05 липня 2019 року позивача призначено на посаду директора державного підприємства «Нігинський кар`єр» з 08 липня 2019 року шляхом укладення контракту, як переможця конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки. Згідно наказу №1243 від 27.07.2020 року позивача звільнено з посади директора державного підприємства «Нігинський кар`єр». Однак, під час роботи на підприємстві, заробітна плата позивачеві належним чином не виплачувалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з грудня 2018 року по липень 2020 року складає 277846,59 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву в якій просить справу розглядати в його відсутності. Позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши надані сторонами письмові докази по справі, матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 10 грудня 2018 року призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Нігинський кар`єр», що підтверджується наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.12.2018 року за №232-к. 05 липня 2019 року [PERSON] призначено директором державного підприємства «Нігинський кар`єр» з 08 липня 2019 року шляхом укладання контракту, як переможця конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що підтверджується наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05.07.2019 року за №191-к. 27 липня 2020 року відповідно наказу №1243 від 27.07.2020 року Фонду державного майна України звільнено директора державного підприємства «Нігинський кар`єр» [PERSON] з дати видання цього наказу на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та розірвано з ним контракт від 05.07.2019 року №14. З довідки Державного підприємства «Нігинський кар`єр» від 14.10.2020 року за №427 вбачається, що [PERSON] працював в ДП «Нігинський кар`єр» директором з 11.12.2018 року по 27.07.2020 року. Заборгованість по заробітній платі станом на 14.10.2020 року становить 277 846,59 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст..264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За змістом ч.1ст.3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин - відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим ст.12 Закону України «Про оплату праці». Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, наведеним у ч.2ст.233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Зазначене дає підстави для висновку, що до складу заробітної плати найманого працівника входить винагорода за виконану роботу, як це встановленост.94 КЗпП України і ст.1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені уст.12 цього Закону України. Право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов`язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх; тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначено, що положення частини другоїстатті 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3.). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 277 846 гривень 59 коп. станом на 14 жовтня 2020 року. При вирішенні питання про стягнення заборгованості по заробітній платі суд враховує, що відповідачем не було надано суду належних доказів відомостей про виплату заробітної плати позивача з підписами позивача про отримання заробітної плати за вказаний період, а також визнання представником відповідача позовних вимог. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2778 гривень 47 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved