Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.2008 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.09.204 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 26.05.2010 року ними за спільні грошові кошти у сумі 49641грн. була придбана однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте пожружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст.70 СК України у у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, як позивач і відповідач має право власності на квартиру у рівних частках, розмір яких становить ? від вартості спірного майна. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на ? частку квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні представника позивача позовні вимоги підтримала повністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснивши, що однокімнатна квартира дійсно була придбана під час шлюбу з позивачем, але за кошти, які переважною більшістю надавали її батьки. У батька на депозиті були грошові кошти, оскільки він та матір отримали одноразову допомогу у зв'язку з професійним захворюванням. Квартира була придбана за 22500дол.США, з яких 18000-19000дол.США надав її батько [PERSON], 10000грн. надала сестра [PERSON], 1000дол. США дала мати [PERSON] Свідок [PERSON] - батько відповідача [PERSON], пояснив, що сума коштів, яку вклав в придбання квартири [PERSON] становить 1/10 від вартості житла. Вартість квартири становила 22500дол.США. Він передавав кошти продавцю квартири. В нього та дружини були кошти для придбання однокімнатної квартири. Вони отримали суми одноразової допомоги у зв'язку з професійним захворюванням. [PERSON] надав лише 20000грн. для придбання квартири, іншу суму вклав він. Свідок [PERSON] - подруга [PERSON] пояснила, що коли вона перебувала в гостях у [PERSON] десь в кінці 2009 року чи на початку 2010 року вона дала в борг батьку [PERSON] кошти в сумі 10000грн. для придбання квартири (батько хотів придбати квартиру для доньки). Розписка не складалася, кошти їй повернув [PERSON] Свідок [PERSON] - знайомий [PERSON] (батька [PERSON].) пояснив, що весною 2010 року він позичив [PERSON] 10000грн. для придбання квартири на один рік. Чи складалася розписка, він не пам'ятає. Кошти були повернуті йому вчасно. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 15.11.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.09.2014 року. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб (а.с.13), рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.09.2014 року (а.с.14). Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 26.05.2010 року (а.с.16) відповідач [PERSON] придбала однокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16. Відповідач [PERSON] стверджує, що квартира була придбана за 22500 дол.США, з яких 18000-19000дол. США для придбання квартири надав батько. З договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2010 року вбачається, що вартість квартири становить 49641грн. Жодних даних про купівлю квартири за суму, еквівалентну 22500 дол.США, договір купівлі-продажу не містить. Належні та допустимі докази передачі коштів в сумі - 22500дол. США продавцю квартири матеріали справи не містять. Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» батько [PERSON] - [PERSON] мав грошові кошти на депозитних рахунках (а.с.104). В матеріалах справи відсутні докази стосовно укладення між [PERSON] та її батьком [PERSON] письмового договору дарування грошових коштів, які б дорівнювали вартості квартири, чи докази наявності грошових коштів, які б відповідачка мала до укладення шлюбу, що давало б підстави визнати, що квартира була придбана відповідачкою за час шлюбу, але за її особисті кошти і могла належати їй на праві особистої приватної власності. Грошові кошти на придбання квартири були надані як родичами зі сторони відповідача [PERSON], так і родичами зі сторони [PERSON] Свідок [PERSON] підтверджував, що 20000грн. на придбання квартири надав [PERSON] Кошти для придбання квартири були надані рідними сторонам як подружжю для придбання житла, тому належали їм на праві спільної сумісної власності. Відповідачка [PERSON] не довела, що спірна квартира була куплена її батьком [PERSON] за кошти, які належали саме йому. В договорі купівлі-продажу квартири покупцем квартири зазначена [PERSON], а не її батько [PERSON] Показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо надання коштів в борг батьку [PERSON] не спростовують належність квартири на праві спільної сумісної власності сторонам. Після придбання квартири [PERSON] та [PERSON] зареєструвалися в цій квартирі і проживали в ній. Отже, спірна однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] була набута подружжям за час їх шлюбу, за їх спільні кошти, з метою використання квартири в інтересах сім'ї, тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Як передбачено ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, як позивач, так і відповідач мають право власності на квартиру у рівних частках. Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і суд вважає необхідним визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER]) право власності на ? частку однокімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. При зверненні з позовом до суду позивачем [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1% ціни позову (вартості ? частки квартири) - 1351грн. 40коп., виходячи з вартості ? частки квартири - 135140грн. (а.с.61-70). Суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1351грн.40коп. в відшкодування судового збору.

Outcome: approved