Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до суду, який в подальшому був уточнений, по якому просить суд визнати [PERSON] ( [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач 23.07.2018 року оформив право власності на квартиру відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В квартирі зареєстрована [PERSON] . Відповідач не проживає в квартирі. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Третя особа до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує та зазначив, що [PERSON] є його колишньою дружиною та за адресою: [ADDRESS] не проживає. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2018 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор-Інвест», про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , що підтверджується також відповіддю з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Колишній власник квартири - [PERSON] в своїй заяві від 15.02.2021 року, яку подав до суду зазначив те, що [PERSON] є його колишньою дружиною та за адресою: [ADDRESS] не проживає. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. азначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. За таких обставин, суд, враховуючи наявність вимог власника квартири щодо усунення йому перешкод у здійсненні права на користування, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування цією квартирою, вважає за можливе задовольнити позов ТОВ «ФК «Алькор Інвест».

Outcome: approved