Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, що заподіяно діями відповідачів. В позові зазначив, що з 2013 року є членом садово-городнього обслуговуючого кооперативу «-АБРАЗИВНИК-», а до того був членом садово-городнього обслуговуючого кооперативу «АБРАЗИВНИК-2»; протягом періоду членства в зазначених обєднаннях громадян сумлінно виконує обовязки зі сплати спожитих послуг. 22 червня 2015 року на імя президента акціонерного товариства «Мотор Січ», де тривалий час працює позивач, надійшов лист, підписаний відповідачами, який містить ганебну для нього і неправдиву інформацію про побиття ним пенсіонера [PERSON], який виконує функції електрика в садовому кооперативі «АБРАЗИВНИК-2», нібито за те, що той здійснив відключення неплатників спожитої електроенергії від джерел енергопостачання. Крім того, в листі зазначено, що позивач загрожував сторожам садового кооперативу [PERSON] і [PERSON] застосуванням вогнепальної зброї, а також вказано, що у позивача наявний борг зі сплати електроенергії на суму понад 2000 грн. Зазначені відомості, які фактично містять безпідставні звинувачення [PERSON] у вчиненні кримінально караних діянь, образливі для позивача, ганьблять його честь і ділову репутацію, оскільки посягають на його авторитет порядної людини, кваліфікованого працівника, який користується повагою серед колег і підлеглих на роботі. Це ганебне для нього звернення до керівництва субєкта господарювання, з яким позивач перебуває у трудових стосунках, змусило його виправдовуватися в тому, чого він ніколи не робив. До описаних в листі подій він не має жодного відношення, хоча він дійсно був у вказаний в листі день 22 квітня 2015 року в кооперативі «АБРАЗИВНИК-2», проте приїжджав туди виключно з метою передати ліки хворій матері, яка саме в цей день відчувала себе недобре. Він передав набуті ним в аптеці медикаменти, а також хліб, навіть не заходячи на присадибну ділянку, своєму батькові, який вийшов за хвіртку, і одразу повернувся до роботи. Глибокі емоційні переживання з приводу розповсюдження щодо позивача недостовірної інформації завдали йому моральної шкоди, оскільки призвели до загострення його хронічного кардіологічного захворювання та обумовили його приміщення до стаціонару медичного закладу наступного дня після надходження на підприємство вказаного листа, а саме: 23 червня 2015 року. Моральні страждання також зумовлені і переживаннями з приводу розповсюдження у вказаний спосіб інформації, яка принижує його честь і гідність та шкодить його діловій репутації, так як на виробництві він користується авторитетом, повагою серед підлеглих і керівництва. У звязку з викладеним просить визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують його права і свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію як старшого майстра дільниці по ремонту обмоток та ізоляції електрообладнання акціонерного товариства «Мотор Січ» та людини, наявні в листі відповідачів відомості про побиття ним [PERSON], погрози фізичної розправи з [PERSON] та [PERSON], а також наявність у нього заборгованості зі сплати електроенергії. Відповідачі позов не визнали і пояснили суду, що інформація, зазначена в письмовому зверненні до керівництва «Мотор Січ», ґрунтується на обєктивних даних. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що 22 квітня 2015 року він знаходився біля дачної ділянки № 222 содово-городнього кооперативу «Абразивник-2», виконуючи роботи, повязані з налагодженням електроприладів, коли [PERSON] збив його з драбини і разом з двома незнайомими відповідачеві особами наніс кілька ударів. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що в зазначений день він був очевидцем того, як позивач самовільно відрізав замок на трансформаторній будці і підключив до джерела енергопостачання свою ділянку, яка була відключена за несплату спожитої електрики. На його зауваження позивач порекомендував відповідачеві забиратися під страхом застосування до нього вогнепальної зброї. Інші відповідачі пояснили, що знають про застосування насильства до [PERSON] та про погрози застосування насильства по відношенню до [PERSON] і [PERSON] зі слів вказаних осіб, самі очевидцями цих подій не були. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними. В силу ч. 3 ст. 297 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Як випливає з розяснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З наведених положень цивільного закону і розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України витікає, що тягар доведення достовірності поширеної інформації закон покладає на особу, що поширила цю інформацію. Вирішуючи позов в частині вимог про визнання недостовірною інформації про застосування насильства до [PERSON], погрози застосування небезпечного насильства до [PERSON], [PERSON], суд погоджується з твердженнями позивача і його представника про те, що за змістом ця інформація містить обвинувачення особи у вчиненні кримінально караних діянь, а обставини, на які посилаються позивачі у своєму зверненні від 24.04.2015 року, мають бути предметом доказування в кримінальному провадженні. Між тим судом встановлено, що розвязання цих обставин не лише не увінчалося ухваленням обвинувального вироку у кримінальному провадженні, а й взагалі досудове розслідування цих фактів не розпочиналося. Відповідно до ст. 62 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У звязку з викладеним, у відсутність належних і допустимих доказів про причетність позивача до вказаних дій, суд вбачає всі підстави для задоволення позову в цій частині. Вирішуючи вимоги про визнання недостовірною інформації про наявність заборгованості зі сплати спожитої електроенергії, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позивача, оскільки наданими відповідачами фактичними даними доведено обєктивну наявність цієї заборгованості. На користь таких умовиводів суду свідчать показання свідка [PERSON], яка виконує функції скарбничого в садово-городньому кооперативі «Абразивник-2» про наявність заборгованості у відповідача, довідка кооперативу про суму цієї заборгованості, що станом на 28 листопада 2015 року обчислюється сумою в 2646 грн. і була наявною станом на 24 квітня 2015 року, коли відповідачі звернулися з листом до президента АТ «Мотор Січ» (а. с. 88), оглянутий судом протокол зборів правління садово-городнього кооперативу «Абразивник-2» про виключення [PERSON] з членів кооперативу за безоблікове споживання електроенергії. В силу ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, а згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає в приниженні його честі та гідності. Загальні підстави для настання відповідальності за шкоду встановлені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до розяснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6, від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і розяснень Пленуму Верховного Суду України обовязковими умовами для настання деліктної відповідальності за загальними правилами є винність і протиправність дій особи, яка завдала шкоди, а також причинний звязок між її поведінкою та настанням шкоди. Моральна шкода, яку зазнав позивач, за його поясненнями, полягає у погіршенні фізичного здоровя, загостренні хронічного захворювання. На підтвердження цих доводів позивач надав суду виписку з історії хвороби, з якої випливає, що позивач страждає на підвищений артеріальний тиск протягом десяти років, посилається на болі протягом півроку на фоні самостійного скасування певного лікарського препарату (а. с. 8). За таких обставин суд не може констатувати причинного звязку між діями відповідачів і моральними стражданнями, що зумовлені погіршенням фізичного здоровя позивача, оскільки, як встановлено судом, причиною загострення хронічного захворювання є інші обставини, а це виключає покладення на відповідачів цивільно-правової відповідальності в цій частині. Крім наведених причин, що зумовили настання емоційних страждань, позивач зазначає підрив його ділової репутації, з чим також не може погодитися суд, оскільки визнана судом недостовірною інформація жодним чином не посягає на репутацію позивача як сумлінного працівника. За розясненнями п. 24, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Вирішуючи вимоги позову про спосіб спростування недостовірної інформації, суд не вбачає підстав для зобовязання відповідачів спростувати її, оскільки примусове зобовязання вчинити дії, які мають ґрунтуватися на спільному добровільному волевиявленні осіб, що направили колективне звернення, може приректи рішення на неможливість виконання в цій частині через відсутність відповідного волевиявлення осіб. У звязку з викладеним суд вважає за доцільне як спосіб спростування інформації, яка визнана недостовірною, визначити направлення копії рішення суду, яке набрало законної сили адресату інформації, що містилась в листі відповідачів від 24.04.2015 року. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненю з відповідачів у рівних частках підлягає сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: partial