Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк», в якому просив стягнути з відповідача невиплачену пенсію за червень 2014 року у сумі 1 223,54 грн. із врахуванням індексації та 3-х відсотків річних за прострочку її виплати по день винесення рішення, стягнути суму 220 293,00 гривень депозитного внеску з відсотками згідно Договору, що укладений між [PERSON] та ПАТ «Імексбанк», № 100000440 (з відсотковою ставкою 25,50% річних) від 06 червня 2014 року із врахуванням індексації та 3-х відсотків річних за прострочку його виплати з 17 червня 2014 року по день винесення рішення, стягнути судові витрати у розмірі 180,10 гривень, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір № 009-0014163-Ф/13-Р від 21.01.2013 року про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та розрахункове обслуговування. З червня 2014 року позивач не має можливості отримати пенсію за червень 2014 року у розмірі 1 223,52 гривень. Також, між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір № 2630/48/167164 від 17.03.2014 року банківського вкладу строком до 17 червня 2014 року. Позивач просить стягнути з відповідача суму внеску та відсотки по ньому у розмірі 220 293,00 гривень. Крім того, позивач зазначає, що йому завдані збитки, так як відповідач не перерахував на рахунок [PERSON] в ПАТ «Імексбанк» його суму внеску у розмірі 220 293,00 грн., на які могли б бути нараховані відсотки у розмірі 25,50 річних. На підставі наведеного позивач просить задовольнити його позов у повному обсязі. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив розгляд справи перенести для уточнення позовних вимог. Але, суд вважає, що клопотання позивача про перенесення розгляду справи задоволенню не підлягає, так як справа знаходиться в провадження суду вже значний час, а саме з 16 жовтня 2014 року, а також позивач неодноразово просив відкласти розгляд справи для уточнення позовних вимог, однак, цього не робив, у зв'язку з чим суд вважає, що позивач навмисно затягує розгляд справи. Відповідач повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи не скористався своїм правом на участь у справі, письмові заперечення на позов не направив, що не є перешкодою для розгляду справи по суті. Суд вважає, що у матеріалах справи є достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а тому можливо розглянути справу на підставі доказів, що є у матеріалах справи у відсутність представника відповідача. Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір № 009-0014163-Ф/13-Р про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та розрахункове обслуговування. На зазначений рахунок позивач отримував пенсію. Відповідно до рахунку від 10 вересня 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» не виплатив позивачу нараховану пенсію у розмірі 1 083,27 гривень. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про видачу пенсії 24.06.2014 року. Враховуючи, положення частини статті 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що нарахування штрафних санкцій за невиплату пенсії позивачу буде відраховуватись від 24.06.2014 року, так як підтвердження щодо неможливості отримання пенсії у попередній період у суду немає. Між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір № 2630/48/167164 від 17.03.2014 року банківського вкладу строком до 17 червня 2014 року. Відповідно до виписки по особовим рахункам заборгованість банка перед позивачем відповідно до квитанцій складає 211 400,49 гривень. Відповідно до умов договору позивачу на банківський внесок було нараховано 24,95% річних, що складає 13294,49 грн. (211 400,49 * 24,95% / 100% /365 *92 = 13294,49) Статтею 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Статтею 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з умовами постанови ВСУ «Про стягнення з банку інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту)» від 25.12.2013 р. у справі № 6-140цс13 випливає наступне: у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто стягнути інфляційні витрати та 3% річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як обов'язок зі сплати заборгованості за договором банківського внеску виник у Відповідача не пізніше 18.06.2014 року, то станом на 27.02.2015 року прострочення виконання зобов'язання складає 255 днів. Три відсотки річних розраховуються за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] /100%/ 365 днів х [Кількість днів] 224 694,98*3/100/365*255= 4 709,36 гривень. Так як обов'язок зі сплати заборгованості за договором № 009-0014163-Ф/13-Р про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та розрахункове обслуговування виник у Відповідача не пізніше 24.06.2014 року, то станом на 27.02.2015 р. прострочення виконання зобов'язання складає 249 днів. Таким чином, 3% річних за неможливість отримання позивачем пенсії у розмірі 1 083,27 гривень складає 22, 17 грн. Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.02.2012 року при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). Офіційно встановлений індекс інфляції за весь час прострочення (з 18.06.2014р. до 27.02.2015р.) складає 115,4%, що випливає з наступного розрахунку: 100,4% х 100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х 103,0% х 103,1% = 115,4%. Розмір матеріальних втрат від знецінення банківського внеску внаслідок інфляційних процесів складає 34 603,03 грн., виходячи з розрахунку: 224 694,98 (грн.) х 115,4% / 100 - 224 694,98 (грн.) = 34 603,03 (грн.). Розмір матеріальних втрат від знецінення не отриманої пенсії внаслідок інфляційних процесів складає 166,82 грн., виходячи з розрахунку: 1 083,27 (грн.) х 115,4% / 100 - 1 083,27 (грн.) = 166,82 (грн.). Щодо стягнення з відповідача 25,50% відсотків річних, які передбачені договором 100000440 від 06 червня 2014 року, який був укладений між ПАТ «Імексбанк» та позивачем, суд відмовляє у задоволенні цих вимог, так як встановити причинно-наслідковий між не переведенням суми внеску на депозитний рахунок у ПАТ «Імексбанк» та знаходженням цієї суми у ПАТ «Міський комерційний банк» та завданню позивачу матеріальних збитків суд не встановив. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги, що, умови договору банківського вкладу №2630/48/167164 не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання і положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. Отже вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи наявні квитанції про сплату [PERSON] 100 гривень за юридично-консультативні послуги, 50 грн. - набір позовної заяви, 10 грн. - роздруківка заяви, ксерокопія матеріалів до позову 17,40 грн., ксерокопія позову - 2,70 грн., що разом складає 180,10 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial