Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, посилаючись на те, що він працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ». Наказами відповідача № ЮФ000041-ОС від 27.12.2011 року та № ЮФ/090-ОД від 27.12.2011 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків. Його середній заробіток на час звільнення становив 8443,46 грн. на місяць. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.11.2012 року його було поновлено на роботі на вказаній вище посаді, стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Однак вказаного наказу він і досі не отримав, до виконання трудових обовязків не допущений. Отже рішення суду про поновлення на роботі і досі не виконано. Враховуючи це відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення про поновлення на роботі за період з 05.11.12 року по 23.06.2014 року. Рішеннями Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.02.2013 року, 05.06.2013 року, 04.12.2013 року та від 14.05.2014 року з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.11.2012 року по 30.04.2014 року. Враховуючи вищевикладене на даний час залишається нестягнутим середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2014 року по 23.06.2014 року в сумі 14\~776,06 грн. В подальшому представник позивача скерував до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.05.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 42 217 , 38 грн. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, скерували до суду заяву в якій просили справу розглядати в їх відсутність, збільшені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволені відмовити, а також надала письмові заперечення, в яких вказувала, що на даний час позивачу виплачені повністю кошти, які стягнуті за судовим рішенням. Поворот виконання у даній категорії справ не допускається, а тому права позивача не порушені. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ». Наказами ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» № ЮФ000041-ОС від 27.12.2011 року та № ЮФ/090-ОД від 27.12.2011 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.11.2012 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ», стягнуто з ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В подальшому, у звязку із невиконанням рішенням суду про поновлення на роботі, [PERSON] неодноразово звертався до суду із позовами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Останнім рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2014 року, залишеного буз змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року в сумі 42\~217 грн. 30 коп. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року ТОВ «Юрія-Фарм» відмовлено у відкритті касаційного провадження. Постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2016 року скасовані рішення попередніх інстанцій, а справа направлена до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що вказаного наказу він і досі не отримав, до виконання трудових обовязків не допущений. Отже рішення суду про поновлення на роботі і досі не виконано. Та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.05.2014 року по 31.07.2014 року в сумі 25\~330,38 грн. Проте з даним твердженням суд не може погодитись, виходячи з наступного. Скасовуючи ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 року, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2014 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.10.2014 року та відправляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд України у постанові від 24.12.2015 року по даній справі зазначив, що: «У справі, яка є переметом перегляду, суди застосовуючи положення частинидругої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» таПорядку при визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеногопрогулу, помилково для її обрахування виходили не із середньоденної, а ізсередньомісячної заробітної плати, не виключивши з розрахунку виплати, які непідлягають урахуванню відповідно до розділу III Порядку». Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1,2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, с середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. За приписом абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Виходячи з вищевикладеного, для обрахування середнього заробітку за часзатримки виконання рішення суду про поновлення на роботі до стягнення,необхідно: визначити середньоденну заробітну плату (ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів; визначити кількість робочих днів, які мають бути оплачені середньоденною заробітною платою; визначити загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу; (множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів); відрахувати виплати, які не включаються у розрахунок середньої заробітної плати. Як встановлено Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.11.2012 року №22ц/2390/2708/2012 за відпрацьований час (з 08.11.2011 року по 28.12.2011 року) перед звільненням відповідач мав сплатити позивачу наступну заробітну плату: за листопад - 6473,32 грн., за грудень - 7626,35 грн., а всього - 14099,67 грн. Таким чином, до звільнення протягом останніх двох місяців заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяці робочі дні становила 14099,67 грн.; відпрацьовані робочі дні за період з 08.11.2011 року по 28.12.2011 року становили 37 днів (17 робочих днів у листопаді 2011 року та 20 робочих днів у грудні 2011 року). Отже, середньоденна заробітна плата: 14099,67 грн./37 днів = 381,07 грн./день. В даній справі позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути середній заробіток за період з 01.05.2014 року по 30.09.2014 року, що і є розрахунковим періодом. Отже, оплачені середньоденною заробітною платою мають 103 робочі дні, а загальна сума середнього заробітку складає: 381,09 грн./день * 103 дні = 39 250,21 грн. За змістом абзацу 3 пункту 3 Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сумвідрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. З аналізу вищезазначеної норми матеріального права вбачається, що ухвалюючи судове рішення про стягнення середнього заробітку суди у резолютивній частині повинні зазначати про необхідність відрахування при виплаті всіх обовязкових податків і платежів. Виходячи з вищевикладеного, до стягнення в даному судовому провадженніпідлягає середній заробіток в сумі 39 250,21 грн., з відрахуванням при виплаті всіхобовязкових податків і платежів. 15.01.2015 року Соснівським районним судом міста Черкаси на виконання рішення суду від 23 жовтня 2014 року був виданий виконавчий лист №712/9503/14-ц зі стягнення з ТОВ «Юрія-Фарм» на користь [PERSON] 42 217,30 грн. за яким було відкрите виконавче провадження № 46102949. Відповідно до постанови державного виконавця Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ від 07 квітня 2015 року виконавче провадження закінчено у звязку з повним фактичним виконанням виконавчого документа. Тобто в рамках даного виконавчого провадження з відповідача на користь позивача було стягнуто 42\~217,30 грн. Таким чином, на даний час відсутня заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.05.2014 року по 30.09.2014 року в звязку з її сплатою, тобто відсутнє порушене право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.05.2014 року по 30.09.2014. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, захисту в рамках цивільного судочинства підлягають виключно порушені, невизнані або оспорювані права. Верховний Суд України у п. 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі» зазначив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті З ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Оскільки порушене права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.05.2014 року по 30.09.2014 в сумі 39 250,21 грн. з відрахуванням при виплаті всіх обовязкових податків і платежів відсутнє в звязку з повним погашенням боргу. Більше того, у відповідності зі статтею 382 ЦПК України у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача на час винесення даного рішення та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed