Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зазначив, що 28.03.2011 року між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 812И/02-2011 на суму 344\~000,00 грн. З метою забезпечення виконання взятих зобовязань між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки від 28.03.2011 року, за умовами якого відповідач поручився перед банком своїм майном предметом іпотеки за виконання зобовязань за укладеним кредитним договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 01.08.2015 року має заборгованість 151\~750,37 грн., яка складається з наступного: 120\~400,15 грн. заборгованість за основною сумою кредиту та 31\~350,22 грн. заборгованість за відсотками. На підставі цього просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та заяву про зміну предмету позову, в якій просить ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Зібраними у справі доказами, судом встановлено, що 28.03.2011 року між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] укладено кредитний договір № 812И/02-2011 з додатковою угодою від 28.03.2011 року на суму 344\~000,00 грн. зі сплатою 24% річних на строк не пізніше 28.03.2016 року для придбання та поліпшення житлових умов квартири. Договором про іпотечний кредит від 28.03.2011 року, укладеному між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] передбачено, що іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором № 812И/02-2011 від 28.03.2011 року передає в іпотеку предмет іпотеки трикімнатну квартиру за адресою: Донецька область, м. Донецьк, пр. Гринкевича, 4/4, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.01.2002 року [PERSON], приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 575 ЦК України\~\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 592 ЦПК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; в інших випадках, встановлених договором. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку , встановленому цим Законом. Згідно до ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Згідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Пунктом 4 ч. 2\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~статтею 26 цього Закону. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як\~статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення. Враховуючи, що судом встановлено порушення основного зобов'язання за кредитним договором з боку [PERSON], при чому розмір заборгованості відповідача перед позивачем є співрозмірними з вартістю іпотечного майна, суд вважає вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованою та такою, що відповідає умовам договору, положенням\~закону і підлягає задоволенню. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved