Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 12 жовтня 2016 року сума заборгованості відповідача складає 15076,16 грн., з якої: 7143,96 грн. заборгованість за кредитом, 944,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4793,93 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 1000,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500,00грн. штраф (фіксована частина), 694,10 грн. штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем кредиту, його використання, не погашення виниклої заборгованості, про що свідчить наданий суду розрахунок та виписка з особового рахунку. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що кредитний договір складено не ним, однак за копією його паспорту. Вказав, що кредитні кошти не використовував, оскільки платіжну карту в нього було викрадено. Зняття грошових коштів з платіжної карти, виданої за кредитним договором здійснювалося не ним та без його згоди, про що свідчить виписка з особового рахунку, за якою зняття грошових коштів відбувалося в м. Одеса, в той час, як він знаходився в межах Новомосковського району, що підтверджують його підписи в аркуші реєстрації Новомосковського МРВ з питань пробації. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 25 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 0,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг,Тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 24 вересня 2015 року позивачем в односторонньому порядку збільшено кредитний ліміт до суми 1000,00 грн. 05 жовтня 2015 року кредитний ліміт збільшено до суми 2000,00 грн. За умовами кредитного договору позивачем відповідачу видано кредитні картки 25 листопада 2013 року № 5168755364744439, 16 лютого 2015 року № 5168755512615598, 19 червня 2015 року № 4149437855017982, 10 вересня 2015 року № 5168755512615598, 23 листопада 2015 року № 4149437858228511. З огляду на викладені обставини справи вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Так, станом на 12 жовтня 2016 року, за розрахунками позивача сума заборгованості відповідача складає 15076,16 грн., з якої: 7143,96 грн. заборгованість за кредитом, 944,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4793,93 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 1000,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500,00грн. штраф (фіксована частина), 694,10 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, огляду на прострочення термінів сплати заборгованості за кредитом, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором, нараховані відсотки та неустойка на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Водночас, з урахуванням положень ст.61 Конституції України, правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, на думку суду не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., штрафів в розмірі 500,00 грн. та 694,10 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається нарахування позивачем відповідачу неустойки у вигляді пені за прострочене зобов`язання в розмірі 4793,93 грн. З наданих суду умов та правил надання банківських послуг вбачається, що як зобов`язання зі сплати пені п.п. 1.1.5.21, 1.1.5.25 так і зобов`язання зі сплати штрафів п.п.1.1.5.20, 2.1.1.7.6 виникають у боржника внаслідок порушення строків виконання зобов`язання. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, внаслідок чого, враховуючи відсутність доказів на підтвердження того, що відповідальність у вигляді пені в розмірі 1000,00 грн., штрафу в розмірі 500,00грн. (фіксована частина), штраф в розмірі 694,10 грн. (процентна складова) застосована до відповідача за інше порушення вимог договору, ніж прострочення виконання зобов`язання, суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Розглядаючи посилання відповідача на не використання ним кредитних коштів, укладення кредитного договору іншою особою, суд виходить з наступного. За ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.3, 4 ст.60 ЦПК України). З виписки з особового рахунку [PERSON] за період з 01 січня 1999 року по 22 січня 2017 року по кредитному договору за кредитною картою 4149 *** 7982 вбачається використання коштів, наданих за кредитним договором на протязі періоду 19 червня 2015 року 10 вересня 2015 року в межах Дніпропетровської області та погашення кредиту. З виписки з особового рахунку [PERSON] за період з 01 січня 1999 року по 22 січня 2017 року по кредитному договору за кредитною картою 5168 *** 5598 вбачається використання коштів, наданих за кредитним договором на протязі періоду 11 вересня 2015 року 29 вересня 2015 року в межах Дніпропетровської області. Також, з 30 вересня 2015 року по 08 листопада 2015 року вбачається використання коштів, наданих за кредитним договором в межах Одеської області. З виписки з особового рахунку [PERSON] за період з 01 січня 1999 року по 22 січня 2017 року по кредитному договору за кредитною картою № 4149 **** 8511 вбачається використання коштів, наданих за кредитним договором на протязі періоду 23 листопада 2015 року по 08 вересня 2016 року в м. Одеса. При цьому, як свідчить отриманий судом листок реєстрації [PERSON], засудженого 09 вересня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, наданий на запит суду Новомосковським МРВ з питань пробації, позивач кожного 1, 2, 3 четверга кожного місяця в період з 17 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року з`являвся на реєстрацію до Відділу, про що свідчать його підписи. Водночас, з наданих суду Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що до обов`язків позичальників входить обов`язки: не передавати картки третім особам (п.1.1.2.1.2); вжиття заходів щодо запобігання втрати (викрадення) карток, або їх незаконному використанню (п.1.1.2.1.12); інформування Банку, а також правоохоронних органів про факти втрати картки або повідомляти про їх незаконне використання, шляхом звернення до відділення банку, або за телефоном (п.1.1.2.1.13); у випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням карток власник картки зобов`язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються, і про причини заперечення, подати письмову заяву (п.1.1.2.1.13.1); у випадку обізнаності про факти незаконного використання картки, держатель картки зобов`язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки надати в банк докладний виклад обставин втрати картки і відомі факти про їх незаконне використання (п.1.1.2.1.14); негайного повідомлення Банку шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення картки, несанкціонованих транзакцій за його рахунками (п.1.1.2.1.21); не передавання картки третім особам (п.2.1.1.5); вживати заходи щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, незаконного їх використання (п.2.1.1.5.10); інформування Банку, а також правоохоронних органів про факти втрати картки або повідомляти про їх незаконне використання (п.2.1.1.5.11). Також Умовами та правилами надання банківських послуг встановлено, що у разі, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з картками поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання. Банк не несе відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу (п.1.1.5.28). Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту звернення Власника Картки та блокування Карти (п.1.1.5.29). Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами (п.2.1.1.2.20). З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано доказів інформування позивача про втрату картки протягом спірного періоду, її незаконне використання, оскарження проведених операцій за карткою та незаконне отримання кредиту третьою особою, враховуючи наявність доказів перевипуску платіжної картки лише 23 листопада 2015 року, водночас без оскарження операцій, проведених за нею в порядку, встановленому кредитним договором, суд приходить до висновку про безпідставність посилань відповідача про використання кредиту та отримання кредитних коштів поза його волею іншою особою та без його відома через не підтвердження означених посилань матеріалами справи. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 1378,00 грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial