Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 19433,20 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.09.2020 поліцейським Управління патрульної поліції в Житомирській області Жлобіцьким П.Л. було винесено постанову серії АЕМ № 3203501 за порушення правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн. Не погоджуючись із винесеною постановою 30.09.2020 позивач звернувся до УПП в Житомирській області із заявою на ім`я начальника з проханням скасувати постанову, оскільки правил дорожнього руху він не порушував, з детальним ознайомленням відеодоказів та переглядом справи у його присутності. При чому зазначив, розгляд справи проводив сержант поліції Жлобіцький П.Л., а в постанові вказано прізвище сержанта поліції [PERSON] . 07.10.2020 позивач звернувся до Богунського районного суду міста Житомира з позовною заявою про скасування постанови серії АЕМ № 3203501. 08.10.2020 [PERSON] отримав повідомлення з Департаменту Управління патрульної поліції в Житомирській області, про те, що в ході перевірки встановлено, що постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АЕМ № 3203501 від 27.09.2020 складена відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам ст. 283 КупАП. У зв`язку з чим, керівництвом Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції прийняте рішення про скасування вищезазначеної постанови, а справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 293 КУпАП, відправити на новий розгляд. У зв`язку з цим, [PERSON] подав заяву до Богунського районного суду про відкликання позовної заяви, поданої 07.10.2020. 16.10.2021 відбувся перегляд справи, який проводив поліцейський Жлобіцький П.Л., останній необ`єктивно, не беручи до уваги пояснення, з порушенням прав [PERSON] виніс другу постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 469722, з накладенням штрафу у розмірі 255 грн., тим самим завдав позивачу значної душевної травми та переживань. 20.10.2020 позивач знову звернувся до УПП в Житомирській області, щоб відстояти свою честь та справедливість із заявою про скасування постанови серії ДП18 № 469722. Однак, 26.10.2020 отримав рішення про залишення постанови без змін, а заяви без задоволення. У зв`язку з чим, 02.11.2020 [PERSON] звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовною заявою про скасування постанови серії ДП18 № 469722. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.04.2021 позов [PERSON] задоволено та скасовано\~постанову від 16.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №469722, винесену поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Жлобіцьким Павлом Леонідовичем, якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Рішення набрало законної сили 23.04.2021. Підсумовуючи вищезазначене, позивач стверджує, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося в результаті незаконних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Житомирській області йому була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся із даним позовом. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.07.2020 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив та пояснення на позов. 06.08.2021 до суду надійшов відзив представника Департаменту патрульної поліції Іваненка О.В. в якому останній просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. 31.08.2021 до суду надійшов відзив представника Державної казначейської служби України Зубовського Д.О. в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України в повному обсязі. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності наявність усіх його елементів: протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених ст.ст.1173,\~1174 ЦК України. Позивач у позовній заяві зазначає, що шкода була завдана йому внаслідок протиправних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Житомирській області. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію»\~у складі поліції функціонують: кримінальна поліція; патрульна поліція; органи досудового розслідування; поліція охорони; спеціальна поліція; поліція особливого призначення. Зі змісту\~ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»\~вбачається, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється, зокрема, оперативними підрозділами Національної поліції, а саме: підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється. Таким чином, суд вважає за необхідне при розгляді даної справи керуватися\~ст. 1174 ЦК України, оскільки підстави для застосування положень\~ст. 1176 ЦК України\~та\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відсутні. Так, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи. Статті 1173 і 1174\~ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди. З урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст.\~16, статей\~21,\~1173,\~1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадової особи до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу чи посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Необхідність довести наявності цих умов покладено на позивача, який звернувся до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що постановою Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.04.2021 позов [PERSON] задоволено та скасовано постанову від 16.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №469722, винесену поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Жлобіцьким Павлом Леонідовичем, якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також закрито справу про адміністративне правопорушення. Рішення набрало законної сили 23.04.2021. За положеннями ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний суд у постанові від 21.10.2020 року (справа № 312/262/18), вказує про те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди, суд доходить наступного. Згідно положень п.3\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилається на те, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.\~завдали йому значної душевної травми та переживань. При цьому, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами як самого факту заподіяння моральної шкоди, так і настання негативних наслідків саме у зв`язку з діями інспектора при виконанні ним покладених на нього законом обов`язків. Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Позов в частині винесення ухвали про притягнення сержанта поліції [PERSON] до дисциплінарної відповідальності теж не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.19 Закону України «Про Національну поліцію»\~у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Так зазначеним Дисциплінарним статутом не передбачений порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських судом. Таким чином, з огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed