Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.07.2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] (далі відповідач - 1) було укладено кредитний договір № 46-08-И/02-С-ГБ (далі - договір) відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 130000 дол. США строком до 24.07.2028 року зі сплатою 8 % річних. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу - 1 кредитні кошти в сумі 130 000 дол. США. В свою чергу відповідач - 1 зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміні, а також виконати інші зобов'язання згідно договору. В порушення умов договору відповідач - 1 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, а саме: не сплачує проценти за користування кредитними коштами відповідно до встановленого графіку. Так, станом на 12.04.2016 року, загальна сума заборгованості відповідача-1 перед позивачем складає 2645550 грн. 81 коп., з яких: 2038633, 90 грн. - заборгованість по основному боргу кредиту; 60399,80 грн. - прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 40114, 64 грн. - строкова заборгованість по відсоткам; 186580, 41 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 319823, 06 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту. 25.07.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та [PERSON] (далі відповідач - 2) було укладено договір поруки, № 46-08-И/02-С-ГБ-П, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання відповідачем - 1 своїх зобов'язань за кредитним договором. Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених договором щодо сплати щомісячних платежів за кредитом та процентів, у відповідачів виник обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, однак у добровільному порядку відповідачами кредит повернуто не було, тому позивач звернувся з даним позовом до суду з метою стягнення боргу в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність, де позовні вимоги підтримав та проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 59/. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином /а.с. 54-58/, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.07.2008 року між позивачем та [PERSON] (відповідач - 1) було укладено кредитний договір №46-08-И/02-С-ГБ, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу-1 кредиті кошти у розмірі 130 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 24.07.2028 року, зі сплатою 8 % річних /а.с. 3-5/. Відповідно до п. 3.2. договору, позичальник зобов'язується щомісяця в термін з 26 по останнє число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого становить 1098, 00 дол. США /а.с.3/. Відповідно до п. 3.4 договору, банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов договору /а.с.3/. Відповідно до п. 6.1 договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення /а.с. 5/. 05.02.2009 року між позивачем та відповідачем -1, було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої встановлено розмір відсоткової ставки 16% /а.с.8/. 25.07.2008 року між позивачем та відповідачем - 1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач-1 передав в заставу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] /а.с.11-12/. Станом на 12.04.2016 року, загальна сума заборгованості відповідача-1 перед позивачем складає 2645550 грн. 81 коп., з яких: 2038633, 90 грн. - заборгованість по основному боргу кредиту; 60399,80 грн. - прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 40114, 64 грн. - строкова заборгованість по відсоткам; 186580, 41 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 319823, 06 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту /а.с. 16-25/. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. 25.07.2008 року між позивачем та [PERSON] (відповідач - 2) було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання відповідачем - 1 своїх зобов'язань за кредитним договором /а.с. 13-14/. Відповідно до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором /а.с. 13/. Відповідно до п. 2.1 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники /а.с.13/. Відповідно до п. 2.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків /а.с.13/. 26.09.2014 року між позивачем та відповідачем - 2 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої внесені зміни до основного договору поруки в частині відсотків по кредитному договору /а.с.15/. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі, як від усіх боржників, так і від будь-яких окремо. Згідно ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved