Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Об'єднання спортивно-господарських споруд», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство України у справах сім'ї, молоді та спорту про стягнення суми матеріальної допомоги, премії, середнього заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати та моральної шкоди. Мотивувала свої вимоги тим, що його 01 грудня 2010 року було звільнено з посади головного бухгалтера МДП «Тенісні корти» відповідно до наказу № 1 від 01 грудня 2010 року «Про звільнення з роботи». Позивач зазначає, що при його звільненні йому не було виплачено вихідну допомогу у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат відповідно до п. 4.3 Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом малого державного підприємства «Тенісні корти», а також відповідно до п. 3.4 Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом малого державного підприємства «Тенісні корти» не було виплачено премію. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недораховану та невиплачену суму матеріальної допомоги у розмірі 36351.55 гривень, суму щорічної премії у розмірі 7643.02 гривні. Крім того, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки зазначених виплат у розмірі 31786.10 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 67441.59 гривень. Також позивач зазначає, що такими діями адміністрації відповідача йому було завдано моральної шкоди, а тому він на підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України просить суд стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 29000 гривень. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив її задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений належним чином про що свідчить наявне в матеріалах повідомлення про направлення судової повістки за місцезнаходженням відповідача. Відповідно до ч. 5, 8 ст. 74 ЦПК України, судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Заслухавши сторони, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Відповідно до наказу № 2937 від 30.08.2010 року «Про реорганізацію Малого державного підприємства «Тенісні корти» шляхом приєднання до Державного підприємства «Об'єднання спортивно-господарських споруд» було наказано припинити МДП «Тенісні корти» у зв'язку з його реорганізацією шляхом приєднання до ДП «Об'єднання спортивно-господарських споруд» на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 1697-р «Про реорганізацію державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства у справах сім'ї, молоді та спорту. 01 грудня 2010 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера МДП «Тенісні корти» відповідно до наказу № 1 від 01 грудня 2010 року «Про звільнення з роботи». Судом не беруться до уваги доводи позивача в тій частині, що йому необхідно здійснити виплату матеріальної допомоги у розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат. Суд аналізуючи наказ № 2937 від 30.08.2010 року «Про реорганізацію Малого державного підприємства «Тенісні корти» шляхом приєднання до Державного підприємства «Об'єднання спортивно-господарських споруд» вважає необхідним зазначити, що відповідно до останнього рішення про реорганізацію МДП «Тенісні корти» шляхом приєднання до ДП «Об'єднання спортивно-господарських споруд приймалося Кабінетом Міністрів України у спосіб винесення відповідного розпорядження. Натомість умовою для здійснення виплати матеріальної допомоги у зазначеному позивачем розмірі, відповідно до умов п. 4.3 Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом малого державного підприємства «Тенісні корти» є прийняття одностороннього рішення про таку реорганізацію органом управління підприємства - Міністерством у справах сім'ї, молоді та спорту. Виходячи з аналізу зазначеного наказу та вказаного пункту Колективного договору суд дійшов висновку, що Міністерством у справах сім'ї, молоді та спорту не приймалося одностороннього рішення про реорганізацію МДП «Тенісні корти». Відповідно у [PERSON] відсутнє право на отримання матеріальної допомоги в порядку правила п. 4.3 Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом малого державного підприємства «Тенісні корти» і така матеріальна допомога повинна виплачуватися за правилами п. 2.4 вказаного Колективного договору у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми премії, відповідно до п. 3.4 Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом малого державного підприємства «Тенісні корти», то суд дійшов висновку про безпідставність такої вимоги. Відповідно до п. 3.4 Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом малого державного підприємства «Тенісні корти», премія за підсумками роботи за рік може бути виплачена при припиненні діяльності підприємства у зв'язку з реконструкцією, реорганізацією шляхом злиття або поділу підприємства за фактичний період діяльності. Тобто умовами Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом малого державного підприємства «Тенісні корти» визначено право а не обов'язок органа управління підприємства - Міністерством у справах сім'ї, молоді та спорту нарахування та виплату такої премії, а тому підстав для примусового стягнення такого виду виплати при звільненні [PERSON], судом не вбачається. Виходячи з таких мотивів, суд вважає, що і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки зазначених виплат у розмірі 31786.10 гривень та компенсації втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 67441.59 гривень не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено факту не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні а так само і порушення термінів проведення таких виплат з вини підприємства. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході судового розгляду позивачем не було надано доказів, які об'єктивно свідчать про те, що винні дії відповідача призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та він був змушений здійснити додаткові зусилля для організації свого життя. Суд вважає, що ці обставини позивачем належно не доведені, а тому позовна вимога в частині відшкодування [PERSON] моральної шкоди не підлягає задоволенню. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Питання про судові витрати вирішити за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed