Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 35722,39 грн. Посилається в позові на те, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05 липня 2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 22500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При встановленні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.2.1.1.5.7 власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. За п.1.1.1.52 договору овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання. Формулярами та стандартними формами за умовами даної норми закону є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговувалась відповідачка. Заява відповідачки свідчить про те, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані їй в письмовій формі. Свідченням визнання умови відповідачкою є користування нею картковим рахунком та використання кредитних коштів. При укладенні договору сторонами було визначено, що засобами доступу до карткового рахунку є кредитна картка клієнта та його фінансовий телефон, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п.1.1.1.16 договору, за допомогою яких відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування, визначене п. 1.1.1.25 договору. Таким чином, відповідачці було забезпечено можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами: за допомогою карти та мобільного телефону, на який приходить динамічний / змінюваний / ОТП-пароль. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 02 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 35722,39 грн., яка складається з: - 14960,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 8321,45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 9763,21 грн. - пеня; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1677,26 грн. - штраф процентна складова. Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 18 липня 2019 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року в справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками. Відповідачці був наданий строк для надання відзиву. 13 серпня 2019 року на адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви, який направлявся відповідачці. На день ухвалення рішення відповідачка своїм правом не скористалась, відзив на позов не подала. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві вказав, що проти розгляду справи без його участі та винесення заочного рішення судом не заперечує. У судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, за місцем реєстрації у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причини неявки суд до відома не поставила. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи заяву представника позивача від 11.03.2020 № 100.19-09/115984-2, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 05 липня 2012 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил банківських послуг Приватбанку. За її змістом відповідачка виявила бажання оформити платіжну кредитну картку «Універсальна». При встановленні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.2.1.1.5.7 власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. За умовами договору овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, та відсотками за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, визначених договором. Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку позичальник зобов`язаний повернути кредит та оплатити винагороду банку. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним або його довіреними особами операцій відповідно до правил Міжнародних платіжних систем, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу. Пунктом 2.1.1.12.6 Договору визначено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua з розрахунку 360 календарних днів на рік. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 02 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 35722,39 грн., яка складається з: - 14960,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 8321,45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 9763,21 грн. - пеня; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1677,26 грн. - штраф процентна складова. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 175/4576/14 від 17 липня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, умови договорів приєднання розробляються банком,а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам, доведені до їх відома, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В її змісті процентна ставка за користування кредитом не зазначена і така графа самим бланком даного документа не передбачена . З наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» в ПриватБанку, вбачається, що вони є внутрішніми документами банку і відповідачкою, як позичальником, не підписані. Суд вважає, що надана позивачем роздруківка вказаних документів із сайту банку, не дає можливості ідентифікувати дані документи та їх редакцію станом на момент укладення договору, а тому не є достатніми для висновку про їх достатність для висновку про стягнення з відповідача процентів, зазначених у Тарифах. Це ж підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 / провадження № 14-131цс19 / і не спростовано позивачем при зверненні до суду. Верховний Суд зазначив, що норми ст.634 ЦК України при вирішенні такого спору застосовуватися не можуть, оскільки при зверненні до суду позивач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що саме долучені до позову Умови та правила надання банківських послуг, якими обґрунтовуються вимоги позивача з посиланням на дану норму закону, які розміщені на офіційному сайті позивача,діяли при укладенні договору з відповідачем. Виходячи з цього та викладеного вище, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин. Виходячи з цього, суд вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не підписані позичальником, а також підписана ним Анкета-заява позичальника, яка є єдиним свідченням прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, не можуть вважатися складовою кредитного договору в розумінні вимог Цивільного кодексу України. За таких обставин надані документи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 липня 2012 року, шляхом підписання Анкети-заяви. Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Суд вважає, що надані позивачем при зверненні до суду докази укладення договору не дають суду підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. При вирішенні спору суд також враховує наступне. З точки зору ч.1 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем банківських послуг позивача. Конституційний Суд України в рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96В « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року в справі № 112/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд вважає, що вимоги ч. 2 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» в частині повідомлення відповідача, як споживача, про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, при укладенні кредитного договору з відповідачем, позивачем дотримані не були. Крім того, укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить ні строку дії такого договору, ні строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору в частині повернення кредитних коштів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та його права захистити своє порушене право шляхом зобов`язання відповідачки, як боржника, виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованої суми тіла кредиту в розмірі 14960,47 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає також 804,51 грн. судового збору.

Outcome: partial