Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом і просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом від 29.03.2002 року, посвідченим державним нотаріусом Городнянської державної нотаріальної контори Тихоновою Є.М., право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належала його батьку [PERSON], який помер [INFO] Позов вмотивований тим, що державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки поданий для вчинення нотаріальних дій правовстановлюючий документ (державний акт) містить багато виправлень зроблених кульковою ручкою, а нотаріус не вправі приймати такі документи. Тому позивач, як спадкоємець, звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав, обравши спосіб захисту - визнання права. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив заявлені вимоги задовольнити. Посилався на те, що спадкодавцю позивача за його життя було передано у власність 0,10 га згаданої в позові земельної ділянки і видано державний акт серії 1-ЧН № 035030, а 0, 05 га цієї земельної ділянки передано у постійне користування на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН 110. Земельну ділянку площею 0,05 га було в подальшому передано у власність спадкодавця на підставі рішення Городнянської міської ради 12 сесії скликання від 22.09.2004 року. Новий державний акт на право власності не видавався, а зроблено дописки до загальної площі в першому акті серії 1-ЧН № 035030. Посилаючись на положення ст. 1216 ЦК України, представник позивача вважає, що земельна ділянка загальним розміром 0,15 га увійшла до складу спадщини. Представник відповідача (а.с.40) заявлені позовні вимоги письмово визнав, заявив клопотання про розгляд справи без участі представника Городнянської міської ради. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Городнянської районної державної нотаріальної контори, надавши інформацію про спадкову справу, у судове засідання не з'явився. Згідно положень частини 3 статті 36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. Дослідивши усі заявлені у справі докази, встановивши обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі позовні вимоги, характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виключно в цій частині, що не суперечить Закону. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З оглянутого в судовому засідання свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7) встановлено, що [INFO] у віці 70 років в м. Городня помер [PERSON], про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції 30 квітня 2013 року зроблено актовий запис № 86 . За свого життя 29 березня 2002 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений 29.03.2002 року державним нотаріусом Городнянської державної нотаріальної контори Тихоновою Є.М., (а.с.8), згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось заповів [PERSON]. Згідно до статтей 1223,1268 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадшини. Спадкоємець за заповітом має право прийняти або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи (а.с. 41-47) вбачається, що позивач прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON], як спадкоємець за заповітом від 29.03.2002 року, посвідченим державним нотаріусом Городнянської державної нотаріальної контори Тихоновою Є.М. Із заявою про видачу свідоцтва про право на частку у спільному сумісному майні переживший з подружжя [PERSON] не зверталась. Судом встановлено, що 19.01.2015 року державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав наявності в державному акті на земельну ділянку численних не застережених виправлень. З огляду на вказане позивачем обґрунтовано пред'явлено позов про визнання за ним права власності у судовому порядку. Суд враховує положення ст.ст.81,131 ЗК України, згідно яких громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Одночасно, як вбачається із положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві і не припинились внаслідок його смерті. Згідно до статтей 1223,1268 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадшини. Спадкоємець за заповітом має право прийняти або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено з досліджених документів (а.с.9-11, 13-14) спадкодавцю позивача - [PERSON], який помер [INFO], належало право власності на земельну ділянку площею 0,10 га в межах згідно з планом, що розташована в м. Городня на території Городнянської міської ради, передана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], що посвідчено державним актом серії 1-ЧН № 035030 Тому тільки зазначена земельна ділянка, саме у вказаному розмірі і цільовому призначенні, увійшла до складу спадщини і права на неї в порядку спадкування можуть бути переведені на позивача. У відношенні іншої земельної ділянки розміром 0,05 га з її цільовим призначенням «для ведення селянського господарства» спадкодавцем тільки розпочато приватизацію. Як вбачається із архівного витягу з рішення дванадцятої сесії 24 скликання Городнянської міської ради від 22 вересня 2004 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, які мешкають на території міської ради» було вирішено передати у приватну власність вказану ділянку, а акт на право постійного користування ЧН 110 від 12.12.1995 року визнано таким, що втратив свою чинність. Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і здійснюється на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими Законами України, що регулюють земельні відносини. Виходячи з норм статті 116 ЗК України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є лише передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: 1) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; 2) виготовлення технічної документації на земельні ділянки; 3) визначення меж земельної ділянки в натурі; 4) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; 5) одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; 6) реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців. Згідно ч.2 ст. 311 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Положеннями ст. 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку розміром 0,05 га згідно зі ст. 125 ЗК України, а лише розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємець має звертатись до органів місцевого самоврядування з питань приватизації такої земельної ділянки вже на ім'я спадкоємця, а не порушувати питання про визнання в судовому порядку права власності на цю частину земельної ділянки в порядку спадкування. Оскільки право власності на земельну ділянку розміром 0,05 га за життя не було об'єктом прав спадкодавця і не може увійти до складу спадщини, в цій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial