Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2012 вона та приватний підприємець [PERSON] уклали договір № DН-, за умовами якого ПП [PERSON] зобов'язувалась виконати роботи з виготовлення та встановлення ПВХ-конструкції, а вона зобов'язувалась прийняти та оплатити виконані роботи. На виконання договору № DН-02.12.2012 р. вона з відповідачем уклала договір про надання споживчого кредиту №2001687761. Загальна сума кредиту склала 5360 грн. 52 коп. Вказані кошти відповідач перерахував на розрахунковий рахунок ПП [PERSON] При укладені та підписанні цих договорів за її вимогою їй не було надано можливості ознайомитися з їх змістом так як вона була без окулярів, вона не могла прочитати договори. Менеджер банку запевнив, що вона підписує договір розстрочки платежу, а не кредитний договір. Лише після повернення додому, ввечері вона змогла прочитати договори, після чого було прийняте рішення про розірвання таких договорів. Так, працівник ПАТ «ОТП Банк» не дав можливість ознайомитися з договором, а наполіг на негайному підписані. Оскільки в неї поганий зір, що підтверджує аудіограма, а в офісі вона була без окулярів, вона не могла прочитати договір. Вона попросила представника відповідача надати час для ознайомлення, але він запевнив в тому, що все нормально і потрібно негайно підписувати Договір. Після того як вона ввечері вдома ознайомилася з договорами та зрозуміла, що підписала, вона намагалася розірвати договори у визначений ними строк, проте їй відмовили. Пунктом 1.4.5 договору визначено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, після закінчення строку дії визначеного цим договором пільгового періоду одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений у Графіку платежів. Встановлення умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки передбачає сплату платежів, які не передбачені вимогами ст. 1056 ЦК України. При вчинені правочину було використане факсимільне відображення підписів уповноважених осіб відповідача без письмової згоди сторін, у якій містяться зразки відповідного аналога власноручних підписів вказаних осіб. Слід зазначити, що при вказаних вище обставинах її підпис на договорі про надання споживчого кредиту виконаний власноруч. Крім того після підписання договору вона не робила ніяких платежів щоб погасити кредит так як не отримувала грошову суму. Просить суд відповідно до ст.ст. 203, 207, 208, 215, 230, 651, 1056 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати договір про надання споживчого кредиту №2001687761 від 02.12.12 недійсним. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. 02.12.12 між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту №2001687761, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит, а позивач отримав його на наступних умовах: на придбання товару - 4323 грн., на придбання послуг зі страхування - 1037,52 грн., загальна сума кредиту - 5360,52 грн., строк кредиту - 24 місяці, розмір процентної ставки - 0,01%. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, за п.п. 3.11, 3.14, 3.15 г), з) договору про надання споживчого кредиту позивач підписанням договору засвідчив, що йому надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та повністю роз'ясненні всі питання, що він має позивач по цьому договору. Детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком в графіку платежів, в додатках до цього договору та/чи окремих документах, які позивач отримав до підписання цього договору та/чи до моменту отримання кредиту. Підписанням договору позивач заявляє, гарантує та підтверджує, що відповідач надав позивач в письмовій формі та в повному об'ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про Захист прав споживачів», що відповідач ознайомив позивача з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту. Крім того, позивач підписавши цей договір про надання споживчого кредиту, підтвердив, що перед укладенням договору банк повідомив у письмовій формі про особу та місце знаходження банку, кредитні умови та інше. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини договору, те, що жодних доказів введення в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення, суду надано не було, а тому відповідно визнати договір про надання споживчого кредиту у суду підстав не має. За обслуговування кредиту позивач щомісяця, після закінчення строку дії визначеного цим договором пільгового періоду, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів (п. 1.4.5 договору надання споживчого кредиту). Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються зокрема детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, враховуючи, що п. 1.4.5 договору про надання споживчого кредиту передбачена сплата позивачем комісії за обслуговування кредити, що є відповідно послугою відповідача, то в цій частині у задоволенні позову також необхідно відмовити. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Крім того, відповідно до ч. 1 - 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що було використане факсимільне відображення підписів уповноважених осіб відповідача при підписанні договору про надання споживчого кредиту, доказів на підтвердження цього позивачем надано не було, то і підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту у суду відсутні. З викладеного,

Outcome: dismissed