Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 52395 грн. основного боргу, 9632,74 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами з тих підстав, що у вересні 2017 року до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити йому грошові кошти, на що позивачем було отримано згоду. У період із вересня по листопад 2017 року відповідачу на картковий рахунок № 5168 7422 0813 9299 позивач перерахував кошти в розмірі 52395 грн., що підтверджено квитанціями АТ КБ «Приватбанк». Після цього відповідач уникав зустрічі, не відповідав на телефонні дзвінки, в даний час його місцеперебування невідоме і його мобільний телефон не відповідає. У зв'язку з тим, що договір позики не було укладено і відповідно домовленостей щодо істотних умов договору не встановлено, будь-яких документів щодо отримання грошових коштів [PERSON] йому не надано, позивач вважає, що 52395 грн. отримано [PERSON] безпідставно. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути грошові кошти, позивач змушений звернутись з позовною заявою до суду. \~ В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити і суду пояснив, що договір позики із відповідачем не було укладено, будь-які умови договору не обговорювались, терміну дії позики та повернення коштів також не було обговорено та встановлено. На запитання суду пояснив, що номер картки відповідач усно повідомив, чи отримав кошти відповідач йому невідомо. З приводу надання до суду копій дублікатів чеків, а не самих чеків пояснити не зміг. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду подав телефонограму, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності із зазначенням про заперечення проти позовних вимог, відзив на позовну заяву до суду не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно дубліката чека № 1020-7382-6208-0394 позивач 17 жовтня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 6487,00 грн.; згідно дубліката чека № 1001-6202-1574-0937 позивач 28 вересня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 1996,00 грн.; згідно дубліката чека № 1042-5968-3105-0775 позивач 08 листопада 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 1996,00 грн.; згідно дубліката чека № 1021-7149-1008-0604 позивач 18 жовтня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 4990,00 грн.; згідно дубліката чека № 0986-7310-5980-0949 позивач 13 вересня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 1996,00 грн.; згідно дубліката чека № 1000-5277-4069-0372 позивач 27 вересня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 1996,00 грн.; згідно дубліката чека № 1005-3391-1667-0090 позивач 02 жовтня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 1996,00 грн.; згідно дубліката чека № 1019-6700-8125-0380 позивач 16 жовтня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 1996,00 грн.; згідно дубліката чека № 1006-3805-7494-0443 позивач 03 жовтня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 8483,00 грн.; згідно дубліката чека № 1016-5688-6165-0648 позивач 13 жовтня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 1497,00 грн.; згідно дубліката чека № 1009-4786-6330-0421 позивач 06 жовтня 2017 року поповнив картку № 5168742208139299 на суму 14970,00 грн. Найменування рахунку одержувача в зазначених квитанціях зазначено «Сокол Олександр Сергійович». З пояснень представника позивача та підстав позову вбачається, що позивач за усною домовленістю позичив відповідачу вказані в позові кошти, які він перерахував на рахунок № 5168742208139299, і просив повернути. Кошти були переведені позивачем на рахунок відповідача за усною домовленістю добровільно і вказані платежі мали призначення- « поповнення карти/ рахунку 5168742208139299». У відповідності до ст.ст.1046-1047 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобовязання. Характерною особливістю кондикційних зобовязань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобовязання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобовязання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобовязанні не має правового значення, чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція\~ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого\~ст. 1212 ЦК України\~у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені\~ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.\~ст. 10 - 13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. \~\~Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. \~\~Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач на власний розсуд визначив предмет спору та розмір позовних вимог. Також позивач на власний розсуд визначив обсяг доказів, якими він підтверджує обґрунтованість заявлених вимог. З пояснень представника позивача вбачається, що між позивачем та відповідачем не укладався письмовий договір позики. Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що між сторонами був укладений договір позики. Також не доведено, що зазначений рахунок дійсно обслуговувався відповідачем і останній отримав спірні кошти із рахунку. Тому, з врахуванням вищевикладеного, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed