Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставу своїх вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку розміщеного в [ADDRESS] в якому зареєстрований батько позивача - [PERSON] , який в даному будинку фактично не проживає бульше одного року, не сплачує комунальні платежі, не дбає про технічний стан будинку та не вборядковує прибудинкову територію. Позивач має намір проживати в даному будинку, однак відповідач змінив замки та не надає ключі, що позбавляє позивача можливості користуватися власним будинком, тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що [PERSON] приходиться рідним сином відповідачу, позивач є власником будинку на підставі договору дарування, однак відповідач недопускає позивача в будинок, змінив замки та погрожує фізичною розправою, при цьому відповідач будучи зареєстрованим в будинку, не дбає про його технічний стан, не сплачує комунальні платежі, не впорядковує прибудинкову територію та не проживає в будинку більше одного року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на підстави викладені у відзиві наданому суду та пояснив, що комунальні платежі по будинку сплачує та пред`явив до суду квитанції; пояснив, що заборгованість відсутня, опалення будинку здійснюється дровами та вугіллям, позивач за ключами від будинку не звертався. З 2007 року позивач з дружиною (матір`ю позивача) не спілкувався, дарування будинку дружина здійснила сину без його відома. У січня 2018 року перебував у лікарні, тому на той період домоволодіння було занедбане, на даний час за будинком він здійснює догляд. Від сина [PERSON] дізнався, що йому необхідно звільнити будинок, оскільки син має намір його продавати. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку №2529 від 19.08.2015 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 03.05.2006 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Тальне, його батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до паспорта громадянина України виданого 02.04.1998 року, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до домової книги для реєстрації громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] в будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; згідно рішення сесії міської ради №3/7-5/18 від 25.12.2016 року [ADDRESS] перейменовано на Різдвяна. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером по інвалідності 2 гр. загальне захворювання, термін дії: довічно. Відповідно до довідки виданої 28.10.2018 року головою громадського вуличного комітету №20 м. Тальне, [PERSON] дійсно проживає з 18.06.2006 року і по даний час в [ADDRESS] . З фіскальних чеків та рахунків за електроенергію та водопостачання наданих суду [PERSON] вбачається, що [PERSON] здійснено платежі за водопостачання та електроенергію за грудень 2018 року та за березень, травень 2019 року по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2,3 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт відсутності відповідача за місцем проживання в жилому приміщенні по [ADDRESS] понад встановлені законом строки та факт створення відповідачем перешкод позивачу у користуванні даним будинком, а також наявність факту порушення права позивача володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод користування майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] , таким чином позов слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed