Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (ВП «Шахта «Центроспілка), в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму на відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання на виробництві у розмірі 160 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював на вугільному підприємстві шахта «Центросоюз» ВО «Свердловантрацит» на посаді машиніста електровоза підземного та прохідником 5-го розрядку з повним робочим днем під землею. Відповідач є правонаступником ДП «Свердловантрацит». Внаслідок не створення належних умов праці позивачем було отримано професійне захворювання, що підтверджується відповідними висноками, довідками та актами. В результаті трудового каліцтва було перенесено сильний фізичний біль та моральні страждання, погіршився стан здоров'я, з'явилося почуття страху та безпорадності, порушено звичний спосіб життя, постійно потрібна В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, пояснивши при цьому, що ТОВ «ДТЕК Свердлвантрацит» не є та не було роботодавцем позивача, а також не є правонаступником підприємства-роботодавця позивача. Суд вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільногопроцесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чиінтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на вугільному підприємстві шахта «Центросоюз» ВО «Свердловантрацит» на посаді машиніста електровоза підземного та прохідником 5-го розрядку з повним робочим днем під землею. Висновком МСЕК від 16.07.2007 року було встановлено, що позивач втратив 25% професійної працездатності. За положеннями ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'ю, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Однією з основних гарантій, встановлених у Законі України «Про охорону праці», є запровадження соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань. 23 вересня 1999 р. прийнято Закон «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Цей Закон визначив систему, принципи та види соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, порядок відшкодування шкоди, заподіяної застрахованому ушкодженням його здоров'я, визначив обов'язки Фонду соціального страхування від нещасних випадків щодо сплати страхових виплат у разі настання страхових випадків. Як убачається з матеріалів справи та не оспорюється позивачем стравхове відшкодувння він отримав. ВО «Свердловантрацит» взагалі, та Шахта «Центросоюз» зокрема, як відокремлений підрозділ, з 1992 року було реорганізовано в різні державні підприємства і на момент грудня 2011 року фактично правонаступником даного виробничого об'єднання було Державне підприємство «Свердловантрацит». 01.12.2011 року між Відповідачем і Міністерством енергетики та вугільної промисловості України було укладено Концесійний договір, відповідно до умов якого Відповідач, як Концесіонер, прийняв у платне строкове користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства «Свердловантрацит» - Підприємство. Відповідно до п. 33.8. Концесійного договору «Концесіонер є правонаступником Підприємства за майновими та немайновими правами та обов 'язками, які сформувались у Підприємства станом на дату укладення між Сторонами нього Договору та передані Концесіонеру за Зведеним Актом приймання-передачі майна, передбаченим підпунктом 33.4. цього пункту Договору, з моменту його укладення між Сторонами». Відповідач є правонаступником ДП «Свердловантрацит» виключно за тими правами та обов'язками. які сформувались у ДП «Свердловантрацит» на момент укладення Концесійного договору та які передані за зведеним актом приймання-передачі. Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» не є універсальним правонаступником такої юридичної особи і не прийняло на себе всі права та обов'язки ДП «Свердловантрацит» у зв'язку із укладенням Концесійного договору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначеного, враховуючи, що ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не є та не було роботодавцем позивача, а також не є правонаступником підприємства-роботодавця Позивача, позовні вимоги до нього є необгрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed