Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS], судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що він та [PERSON], є співвласниками будинку [ADDRESS]. З 22.05.1999 в його будинку прописаний відповідач [PERSON], який з власної ініціативи та в добровільному порядку виїхав з його будинку з кінця серпня 2008 року і місце мешкання його зараз йому невідоме. Його особистих речей в будинку не має, за комунальні послуги за утримання будинку не сплачує. Посилаючись на ст.ст. 316-319, 328, 383, 391, ст. 405 ЦК України просить задовольнити його позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного рішення по справі. Пояснив, що відповідач зареєстрований в його будинку, однак не проживає там з черпня 2008 року. Останнього разу бачив відповідача в жовтні 2012 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Рекомендований лист на ім'я повернувся на адресу суду не врученим через не запит. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач доводиться їй двоюрідним братом, племінником її матері. Вона є власником 12/25 частин будинку [ADDRESS]. В будинку відповідач прописаний, однак не проживає. Останній раз бачила його на похоронах його матері у жовтні 2012 року. В порядку ч.1 ст.281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши доводи позивача, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками 13/25 частин та 12/25 частин будинку [ADDRESS] відповідно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.04.1983 року (а.с. 7), договором купівлі-продажу від 03.10.2017 (а.с. 8-9), рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.10.2015 (а.с. 13-14), договором про зміну розміру часток у праві вільної часткової власності та встановлення порядку користування володіння та користування житловим будинком від 20.02.2018 року ( а.с. 17-18). Відповідно до відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 21.03.2018, а також копію з домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.11-12). За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Позивач доводить, що відповідач був прописаний у його будинку не як член його сім'ї, не проживає за місцем реєстрації з серпня 2008 року та не сплачує комунальні послуги за утримання будинком. Відповідно до акту від 28.12.2017 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], але не проживає з 21.08.2008 по теперішній час(а.с. 21). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивачу. В будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], поживає [PERSON], його дружина та донька. Відповідач більше 10 років в будинку не проживає. Його речей в будинку також немає. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але не є членами його сім'ї. На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач не є членом сім'ї позивача, за місцем реєстрації у житловому будинку [ADDRESS], 13/25 частин якого належить позивачу, не проживає з серпня 2008 року, така реєстрація є порушенням прав позивача, який позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved