Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 18078,69 грн.. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Комеріційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем - [PERSON] було укладено Кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31 березня 2017 року відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму в розмірі - 18078,69 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 2814,55 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14165,15 грн., судові штрафи: штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 848,99 грн.. Позивач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника та надав згоду на проведення заочного розгляду справи. Повідомлений належним чином відповідач - [PERSON] (у відповідності до ст.ст. 74 - 76 ЦПК України), не повідомила про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обов'язковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов'язком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить про те, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України). Згідно статті 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебувають у договірних кредитних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення Кредитного договору № б/н від 26 квітня 2008 року згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується Заявою, Довідкою про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 8-13). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. З матеріалів справи вбачається, що відповідач - [PERSON], порушуючи умови Кредитного договору № б/н від 26 квітня 2008 року не погашала повністю кредит та проценти за користування кредитом, чим порушила майнові права та інтереси ПАТ «КБ «ПриватБанк». Згідно довідки - розрахунку заборгованість за Кредитним договором № б/н від 26 квітня 2008 року станом на 31 березня 2017 року становить суму в розмірі - 18078,69 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 2814,55 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14165,15 грн., судові штрафи: штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 848,99 грн. (а.с. 4-6). Відповідно до статей 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, яка зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 2 статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно змісту частини 1 статті 527 ЦПК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно статті 610 ЦК України порушення зобов'зання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 статті 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту, процентів та винагород. У той самий час відповідно до пункту 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Тому, позов Банку підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № б/н від 26 квітня 2008 року на загальну суму 17828,69 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 69 коп.), станом на 31 березня 2017 року, яка складається із: заборгованість за кредитом - 2814,55 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14165,15 грн., штраф (процентна складова) - 848,99 грн.. Позовна вимога про стягнення судових штрафів: штрафу - фіксованої складової задоволенню не підлягає. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 1600,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial