Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку, призначення позивача опікуном над малолітньою дитиною. В обґрунтування позову зазначив, що він є батьком відповідача, який з 23 серпня 2008 року по [INFO] перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] . [INFO] мати дитини померла. Після досягнення дитиною 7 років її батько пішов з дому та не повернувся. Позивач 10.12.2017 р. звертався з відповідною заявою про зникнення та розшук відповідача до Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області. 06.06.2018 р. рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради за № 353 встановлено опіку над малолітньою [PERSON] та позивача призначено опікуном. 12.08.2020 р. він дізнався про встановлення місцезнаходження батька підопічної дитини, в зв`язку з чим закрито справу про розшук. З березня 2016 р. відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не тільки не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, а не спілкується взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному його утриманні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, не скористався своїм правом на подачу відзиву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у своїх поясненнях щодо позову зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за їх відсутності та задоволення вимог про позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, але вважав, що відсутні підстави для задоволення вимоги про призначення позивача опікуном у зв`язку з тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.06.2018 р. № 353 встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено позивача опікуном малолітньої. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON] , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Встановлено, що згідно з наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції 05.12.2008 р., малолітня [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23.08.2008 р. Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між відповідачем [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 23.08.2008 р. зроблено відповідний актовий запис № 432. З копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.06.2018 р. Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, убачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що 30.04.2014 р. складено відповідний актовий запис № 3. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.02.2018 р. № 59 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.06.2018 р. № 353 встановлено опіку над малолітньою [PERSON] та призначено позивача [PERSON] опікуном малолітньої. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 06.11.2020 р. визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] У письмових поясненнях від 14.08.2020 р. [PERSON] зазначив, що він не спілкується з донькою [PERSON] після смерті матері дитини [PERSON] . Вважає неможливе спільне проживання з дитиною через відсутність житлових умов. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що відповідач [PERSON] не виконує свої обов`язки по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , піклуванням якої займається позивач [PERSON] , який є її дідусем. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., яка була підписана Україною 21.02.1990 р., ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 р. і набула чинності для України 27.09.1991 р., яка в силу Конституції України та положень ст. 13 СК України є частиною національного сімейного законодавства України визнаний принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний розвиток. Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 17 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, а й свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не проявляє батьківської турботи, але має реальну можливість виконувати такі обов`язки. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В зв`язку з наявністю підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його доньки, наявні підстави і для задоволення вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про призначення позивача опікуном суд вважає необхідним відмовити у зв`язку з тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.06.2018 р. № 353 встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено позивача опікуном малолітньої.

Outcome: partial