Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2012 року у розмірі 117753,73 грн. та судовий збір у сумі 1921,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.07.2012 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взяті на себе зобов`язання за даним договором відповідач належним чином не виконав та не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 28.02.2019 року складає 117753,73 грн., яку добровільно відповідач не погашає, тому позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2019 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просить справу розглядати без участі представника банку, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, враховуючи відсутність відзиву відповідача в порядку статті 280 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, в порядку заочного розгляду справи. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч.2 ст. 281 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги доводи сторін, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що 06.07.2012 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н,який складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та самих Умов. За укладеним договором Банк надав відповідачу кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.Банк вказує, що зобов`язання відповідачем виконані не були. Матеріали справи містять рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2016 року по справі № 495/3151/16-ц, згідно з яким судом була розглянута заява ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» - позивач, про стягнення заборгованості, та стягнуто на користь позивача з [PERSON] кредитну заборгованість у розмірі 11199,72 грн. і судовий збір в розмірі 1378 грн. На виконання вказаного рішення, судом було видано виконавчий лист № 495/3151/16-ц від 20.09.2016 року, який було прийнято на примусове виконання до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Так, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 53586951 від 14.03.2019 року, борг боржником сплачено в повному обсязі, тобто виконавче провадження було закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду згідно виконавчого документа. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виконано судове рішення в повному обсязі, що позбавляє Банк права на повторне звернення до суду з вимогами, що вже були предметом судового розгляду і щодо яких судом прийнято рішення, що вже виконане боржником. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Тобто, після винесення судового рішення (судового наказу), у разі його неналежного виконання боржником, між сторонами виникають грошові зобов`язання щодо відповідальності боржника за несвоєчасне виконання цього зобов`язання, а саме, повернення коштів стягнутих рішенням суду. У вищезазначеній постанові пленум Вищого спеціалізованого суду України зазначив саме про неприпинення правовідносин сторін, оскільки зобов`язання не виконане, а не про неприпинення кредитних відносин. Всі умови та обов`язки, що передбачались кредитним договором № б/н від 06.07.2012 року, припинили свою дію після постановлення 06.07.2016 року судового рішення про стягнення заборгованості за договором. Незважаючи на це, звертаючись з позовними вимогами до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в травні 2019 року позивач просить стягнути з відповідача саме кошти, виплата яких встановлена кредитним договором № б/н від 06.07.2016 року, умови щодо яких передбачались та обумовлювались сторонами під час укладення договору. Таким чином, звертаючись до суду, позивач виходив з договірних положень про кредитне зобов`язання та наслідків його невиконання, помилково вважаючи, що між ним та відповідачем досі існують відносини на умовах кредитного договору. Проте, нарахування пені і заборгованості за відсотками та по комісії після припинення договором не передбачено, оскільки судовим рішенням вся кредитна заборгованість стягнута, тобто договірні кредитні правовідносини між сторонами припинились. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню при їх вирішенні, встановивши дійсні обставини справи на підставі наданих суду доказів, надавши їм належної правової оцінки, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права та інтересу позивача, які потребують судового захисту, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed