Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним в обґрунтування зазначив, що про існування оспорюваного договору дізнався лише в травні 2014 року, оспорювпаний кредитний договір не підписував та взагалі не отримував у відповідача кошти за кредитом. В послідуючому сторона позивача уточнила свої позовні вимоги в частині підстав позову і позивач зазначив, що не отримував кошти у відповідача за кредитом і з цих підстав просив суд визнати кредитний договір № 11187258000 від 23.07.2007 року недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив про обставини викладені вище, а також зазначив, що позивач не оспорює підписання ним кредитного договору, оскільки ця обставина встановлена судом при розгляді справи про стягнення з [PERSON] заборгованості за оспорюваним кредитним договором, на даний час судом першої інстанції (Хмеьницьким) ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 11187258000 від 23.07.2007 року. Пояснив, що позивач не утримував у відповідача кредитні кошти, а тому вважають оспорюваний договір недійсним. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував і зазначив, що доводи позивача не підтверджуються жодним доказом, пояснив, що відповідно до оспорюваного договору банк надав позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] (пункт 1.5 Договору), що підтверджується копіями меморіальних ордерів наданих банком, в зв'язку з чим міг розпоряджатися коштами,що знаходяться у нього на рахунку на свій розсуд. Позивач підписував оспорюваний договір та знав про його існування, що підтверджується підписанням в послідуючому позивачем додаткових угод до нього. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії договору про надання споживчого кредиту № 11187258000 від 23.07.2007 року між сторонами по справі укладено кредитний договір, факт укладання та підписання даного договору не оспорюється стороною позивача. Згідно п.1.1 Договору Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеному у договорі, для чого надає до Банку письмову заяву в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання, що і є підставою для видачі Банком траншу Позичальнику. Як вбачається з п.1.5 оспорюваного договору, Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER]. Відповідно до копій меморіальних ордерів (а.с. 28-32) на розрахунковий рахунок зазначений у п.1.5 Договору Банком було перераховано кошти. Таким чином, оскільки позивачем було підписано оспорюваний договір, у змісті якого містяться відомості щодо номеру рахунку позивача (п.1.5 Договору), а також наявність меморіальних ордерів відповідно до яких на рахунок позивача було перераховано кредитні кошти, на думку суду свідчить про те, що позивач погодився на одержання грошових коштів від Банку і як власник рахунку мав можливість розпоряджатися останніми на власний розсуд. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки позивачем не доведено існування обставин викладених у статті 203 Цивільного Кодексу України недодержання яких є підставою для визнання правочину (договору) недійсним, позивачем також не приведені докази не отримання ним кредитних коштів на умовах визначених кредитним договором. Крім цього, відповідно до статті 640 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Як вбачається з п.7.12 Договору, а також визнання позивачем факту підписання оспорюваного Договору, останній є укладеним.

Outcome: dismissed