Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сільськогосподарське підприємство»Агропродінвест» про визнання договору оренди недійсним . Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що 23 березня 2005 року [PERSON] [INFO] уклала з ТОВ «СП «Агропродінвест» договір оренди землі відповідно до якого передала останньому в платне користування земельну ділянку розміром 7,34 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Новоданилівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, яка належала позивачу на підставі сертифікату серії РН №190627 виданого 11 липня 2000 року. Строк дії договору 15 років, тобто до 2020 року. На підставі сертифікату серії РН №190627 позивачу була виділена в натурі земельна ділянка загальною площею 6,5760 гектарів яка розташована на території Новоданилівської сільської ради Якимівського району Запорізької області з кадастровим номером 2320382400:06:001:0039 та 11 червня 2009 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №991256. Після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку позивач звернулась до ТОВ «СП «Агропродінвест» з метою укладання договору оренди земельної ділянки загальною площею 6,5760 гектарів з кадастровим номером 2320382400:06:001:0039 яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №991256. Між сторонами була досягнута домовленість щодо терміну дії договору, який не повинен був перевищувати строк дії договору оренди землі укладеного 23 березня 2005 року, а саме договір має бути укладений зі строком дії до 2020 року. В подальшому, з метою укладання договору оренди земельної ділянки відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №991256 позивач надала працівнику ТОВ «СП «Агропродінвест» всі необхідні документи. В 2015 року ТОВ «СП «Агропродінвест» позивачу був переданий договір оренди землі від 14 жовтня 2010 року. Даний договір зареєстровано у відділу Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області про що у Державному реєстрі земель 11 липня 2012 року вчинено запис за №232030004001472. Після отримання позивачем договору оренди землі від 14 жовтня 2010 року виявилось, що договір вже підписаний та в ньому стоїть не підпис позивача та умови договору оренди не відповідають домовленостям, які були досягнуті між ними, а саме вказаний договір укладений строком на 15 років, тобто до 2025 року, на що позивачем не було надано згоди. Враховуючи наведене позивач вирішила звернутись до суду з метою визнання договору оренди землі від 14 жовтня 2010 року недійсним. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, вказані в позові та просили їх задовольнити. У судовому засіданні позивачка підтвердила факти, що були зазначені у позовній заяві та пояснила судові, що сертифікат на земельну ділянку позивач отримала у 2005 р., а державний акт на право власності на земельну ділянку у 2009 р. У 2005 р. вона уклала договір оренди, орендна плата виплачувалась у натуральній формі. Заборгованості по орендній платі не було. Коли отримала державний акт - передала орендарю. Щодо укладання нового договору після отримання державного акту - вона нічого не знала. Новий договір оренди вона не підписувала. Представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні та пояснив, що 23.03.2005 р. представник відповідача та позивач уклали договір оренди земельної ділянки на підставі сертифікату строком до 2020 р. Після отримання державних актів на право власності на земельну ділянку мешканцями с.В.Тернівка, представником відповідача на току були проведені загальні збори пайщиків, де були обговорені питання по орендній платі та строку, на якій буде укладатись договір оренди земельних ділянок. Під отримання від позивачки копії паспорту, державного акту, був виготовлений договір оренди, направлений на підпис [PERSON], а після підпису направлений для реєстрації в держкомзем. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача він не може стверджувати чи підписувала договір позивачка, бо договори підписувала старша орендарів [PERSON] Скарг щодо строку укладання договору та невиплати орендної плати до відповідача не надходило, заяв про розірвання договору також не надходило. Вислухав сторони по справі та вивчивши надані сторонами докази, суд встановив наступне : 23.03.2005 р. позивач та представник відповідача уклали договір оренди земельної ділянки на підставі сертифікату РН № 190627, строком на 15 років, тобто до 2020 р. ( а.с.6-7) У червні 2009 р. позивачка отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку ( а.с.8-9) На підставі вищевказаного державного акту на праві власності на земельну ділянку, 14.10.2010 р. між позивачкою та представником відповідача було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 11.07.2012 р. у відділі держкомзему у Якимівському районі. До договору було долучено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з планом-схемою розташування земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт приймання-передачі обєкта оренди ( а.с.14,103-104). При цьому судом було встановлено, що письмова форма договору відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» була дотримана, вимоги щодо включення до договору істотних умов та не відємних частин договору також були дотримані ( відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі») Представником відповідача було пояснено та підтверджено відповідною довідкою (а.с.36) про те, що заборгованості по орендній платі по договору, що є предметом позову не має. Вказана обставина не заперечувалась позивачкою. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - пленум ВСУ)Виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визначення правочину недійсним. У судовому засіданні позивачка пояснила, що їй нічого не було відомо про договір від 2010 р., вона його не підписувала. Вказані обставини підтверджені висновком судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якого вказаний договір та додатки до нього були підписані чоловіком позивачки [PERSON]. ( а.с.88-96) Відповідно до п.2 Пленуму ВСУ відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У судовому засіданні було встановлено,що позивачка не надавала своєму чоловіку довіреність на підписання вказаного договору. Щодо повноважень чоловіка позивачки підписувати договір оренди земельної ділянки, суд зважав на наступне: відповідно до ст. 60 СК України в редакції чинній на момент укладення договору оренди від 2010 р. та на момент отримання позивачкою державного акту на право власності на земельну ділянку у 2009 р. ( а.с.8)- кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В справі було встановлено, що позивачка та [PERSON] уклали шлюб 20.09.1975 р. ( а.с.125-126),тобто суд дійшов висновку про те, що на момент укладення договору оренди від 2010 р. вказана земельна ділянка була обєктом спільної сумісної власності подружжя та відповідно до ст. 65 ч.2 СК в редакції чинній на момент укладення договору від 2010 р. при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про оренду землі», чинної на момент укладення договору та його реєстрації - укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Як було вказано вище вказаний договір дійсно був зареєстрований 11.07.2012 р. у відділі держкомзему у Якимівському районі. Відповідно до ст.65 ч.3 СК України ( в редакції від 1.07.2009 р.) для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмова. На договорі, що є предметом позову вказана згода відсутня. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. У п. 8 Пленуму ВСУ вказано, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною ) сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятись у формі, встановленої законом. На цих підставах суд дійшов до висновку, що форма правочину, що є предметом позову, на момент його укладення не була дотримана ( була відсутня письмова згода дружини на укладення договору, що підлягає державної реєстрації), а тому вказаний договір необхідно визнати недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved