Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська та Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просив стягнути з державного бюджету, шляхом списання коштів з рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що 08 червня 2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська постановлена ухвала у справі № 203/3457/15-к, в якій, зокрема, зазначено, що [PERSON] , діючи спільно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами у розмірі 9 880 000 грн, які належали ПрАТ «Мєтлайф», чим спричинили вказаному підприємству матеріальну шкоду. Також, в ухвалі було зазначено, що вказані обставини свідчать про участь у вбивстві невідомого чоловіка [PERSON] спільно з [PERSON] , [PERSON] та іншими особами для імітування факту смерті [PERSON] , з метою заволодіння страховими виплатами. Так, [PERSON] , діючи спільно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у листопаді-грудні 2013 року надали до ПрАТ «Мєтлайф» завідомо неправдиві документи щодо смерті [PERSON] , де з останнім було укладено договір страхування життя. Позивач зазначає, що 06 листопада 2018 року по тій же справі № 203/3457/15-к була постановлена ухвала, якою була усунута описка та слова про участь у вбивстві було викреслено. При цьому, рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 21 листопада 2019 року у справі № 676/6934/18 преюдиційно встановлено, що твердження в судовому рішенні про його участь у вбивстві стало підставою для відмови в укладенні з боку ТОВ «Майстер Бокс» трудового договору з ним. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що дані фактичні обставини призвели до його моральних страждань, які він оцінює у розмірі 1000 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення моральної шкоди. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державну казначейську службу України. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити, просив врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 від 27 листопада 2019 року, а також звернув увагу, що тягар доведення, в даному випадку, покладається на відповідача. Представник відповідача Дерновський М.Є. просив відмовити в задоволенні позову, вказав, що не зрозуміло, яка шкода була завдана позивачу, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправним діянням заподіювача, та відсутній розрахунок для визначення розміру моральної шкоди. Звернув увагу на те, що описка в ухвалі Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року вже виправлена, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, вважає, що вимога про стягнення з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь позивача є безпідставною та необґрунтованою, оскільки управління не уособлює державу Україна, а його рахунки не уособлюють Державний бюджет України, а тому вважає, що Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є неналежним відповідачем. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Вислухавши позивача, представника відповідача Дерновського М.Є. та дослідивши наявні письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року у справі № 203/3457/15-к заяву [PERSON] про виправлення описки в ухвалі Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 203/3457/15-к задоволено та друге речення третього абзацу мотивувальної частини ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 203/3457/15-к викладено в наступній редакції: «…Вказані обставини свідчать про участь [PERSON] спільно з [PERSON] , [PERSON] та іншими особами в імітуванні факту смерті [PERSON] , з метою заволодіння страховими виплатами». До виправлення описки в ухвалі Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 203/3457/15-к було зазначено «...Вказані обставини свідчать про участь у вбивстві невідомого чоловіка [PERSON] спільно з [PERSON] , [PERSON] та іншими особами для імітування факту смерті [PERSON] , метою заволодіння страховими виплатами» (а.с.4). Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 03 січня 2020 року, у справі № 676/6934/18 [PERSON] у задоволенні позовної заяви до ТОВ «Майстер Бакс» про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати ТОВ «Майстер Бокс» виконати всі умови попереднього договору 26/06/18 від 23.08.2018р. - укласти з [PERSON] трудовий договір на умовах попереднього трудового договору від 23.08.2018, укладеного між позивачем та відповідачем, відмовлено. Судом зазначено, що із повідомлення ТОВ «Майстер бокс» від 18 вересня 2018 року вбачається, що підставою для відмови в укладенні трудового договору з позивачем стала інформація, отримана відповідачем із судових рішень, долучених до матеріалів справи. Таким чином, наявність тільки інформації про притягнення позивача до кримінальної відповідальності не може бути самостійної підставою для відмови в укладенні трудового договору. однак позивачем не надано доказів приналежності до кола осіб, з якими власник, згідно чинного законодавства, зобов`язаний укладати трудовий договір. Крім того, з долучених до матеріалів справи доказів не вбачається, що цей трудовий договір спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності тягне за собою накладення на цю особу певних обмежень, передбачених КПК, про наявність або відсутність яких позивач не повідомив. Щодо посилання позивача на порушення відповідачем договірних зобов`язань, а саме посилання на ст. 526 ЦК України, згідно якої одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає неналежним способом захисту, оскільки предметом позову є трудовий договір, який регулюється нормами КЗпПУ, а не ЦК України (а.с.5-6). Вирішуючи позовні вимоги, судом враховується наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. В національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основоположних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України. Згідно з цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66). Позивачем належних та допустимих доказів обставин викладених в позовній заяві щодо наявності судового рішення, яке відображає думку про його винуватість, суду не надано. В ухвалі Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 203/3457/15-к, на яку посилається позивач в позові, як на підставу для задоволення позову, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року виправлено описку та друге речення третього абзацу мотивувальної частини зазначеної ухвали викладено в іншій редакції, яка не містить відображення думки про винуватість позивача у вчиненні злочину. Будь-якого іншого судового рішення, яке набрало законної сили та містить відображення думки про винуватість позивача у вчиненні злочину, суду не надано. Належних та допустимих доказів того, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 203/3457/15-к позивачу завдано моральної шкоди та наявності відповідного причинного зв`язок між даним судовим рішенням та заподіяною шкодою позивачу суду також не надано. Також судом враховується, що позивач був обізнаний про наявність ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 203/3457/15-к, але оскаржити її в апеляційному порядку не намагався, заяви про виправлення описки не подавав, доказів протилежного суду не надано. З рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 03 січня 2020 року, у справі № 676/6934/18, вбачається, що в ТОВ «Майстер Бакс» не було підстав для укладення з позивачем трудового договору, оскільки останнім не надано доказів приналежності до кола осіб, з якими власник згідно чинного законодавства зобов`язаний укласти трудовий договір, та встановлено, що трудовий договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Тобто факт відмови позивачу в укладенні з боку ТОВ «Майстер Бакс» трудового договору з позивачем через його участь у вбивстві не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з державного бюджету шляхом з списання з рахунку Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди за їх недоведеністю. Крім того, вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується, що позивачем вірно пред`явлено позов до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, а тому доводи представника відповідача з приводу того, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не уособлює державу Україна, а його рахунки не уособлюють Державний бюджет України, судом до уваги не приймаються. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховним Судом 09 жовтня 2019 року під час розгляду справи №657/2649/15-ц, встановлено, що Пунктом 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року N 1280 (далі - Положення), визначено, що Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України. Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 14 пункт 4 Положення). Відповідно до пункту 18 Положення Головне управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Казначейства та банках. З урахуванням зазначеного, висновок суду апеляційної інстанції про те, що Головне управління Державного казначейства України в Херсонській області є неналежним відповідачем у справі, є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства України. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed