Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому вказав, що 01.10.2008 року між ВАТ Родовід банк, правонаступником якого є ПАТ Родовід банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № 34.12/АК-0025.08.2, згідно якому позичальнику надано кредит у розмірі 162129 грн. в строк до 01.10.2015 року. Для забезпечення кредитного договору в той же день між банком та [PERSON] було укладено договори поруки. Станом на 30.07.2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 1605959,98 грн., а саме 52112,73 грн. поточна заборгованість за кредитом; 93252,99 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 36934,06 грн. прострочена заборгованість за процентами; 2242,6 грн. прострочена заборгованість за щомісячною платою за проведення розрахунків; 1111985,13 грн. - пеня за прострочення кредиту; 301368,49 грн. пеня за прострочені проценти; 5706,65 грн. - 3% річних за прострочення кредиту; 1546,68 грн. 3% річних за прострочення процентів; 810,65 грн. - штраф. Тому просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати. [PERSON] подав зустрічний позов, в якому вказує, що кредитний договір є незаконним в частині п.1.5.1, 1.8, 3.6. Тому в цієї частині просить визнати його недійсним та повністю розірвати його достроково. Також просить визнати недійсним договір застави, оскільки його укладено за межами нотаріальної контори. Представник позивача в судове засідання не зявився. Надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. У заяві вказує, що підтримує позов у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнають. Зустрічний позов підтримали. [PERSON] пояснив, що з умовами кредитного договору знайомився та його ніхто не примушував його укладати. [PERSON] просить застосувати позовну давність до позовних вимог банку. В судове засідання не з'явився представник 3-ї особи. Учасники не заперечують проти розгляду справи за відсутністю осіб, що не зявилися. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний не підлягає задоволенню, з наступних підстав: Судом встановлено, що 01.10.2008 року між ВАТ Родовід банк, правонаступником якого є ПАТ Родовід банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № 34.12/АК-0025.08.2. Для забезпечення кредитного договору в той же день між банком та [PERSON] було укладено договори поруки. Відповідно до п.п. 1.1, 1.5 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 162129 грн. в строк до 01.10.2015 року. Кредитні кошти було надано з встановленням процентної ставки в розмірі 14% річних. Пунктом 1.5.1 договору передбачена щомісячна плата за обслугування кредиту в розмірі 0,4% від суми виданого кредиту. Пунктами 3.1, 3.1.2 Кредитного договору передбачений обовязок позичальника починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1930.11 грн. на рахунок, вказаний у пунктах 1.3, 1.6 цього Договору, шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого рахунку та повернути кредит не пізніше 01.10.2015 р. Відповідно до п. 3.2, 3.3 позичальник зобовязався кожен рік переукладати договори страхування автомобіля та надавати банку копію договору. Пунктом 3.6 договору передбачена сплата пені о розмірі 1,6% в день від суми простроченої заборгованості за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів. Згідно пункту 3.10 кредитного договору позичальник зобовязався за ненадання банку у встановлені кредитним договором строки будь-яких документів, обовязковість надання яких передбачено пунктами 3.3, 3.8, 3.9 кредитного договору, сплачувати банку штраф у розмірі 0,5 процентів від загальної суми отриманих кредитних коштів згідно з кредитним договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 611 ЦК України передбачено, що при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості за цим кредитним договором, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 1605959,98 грн., а саме 52112,73 грн. поточна заборгованість за кредитом; 93252,99 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 36934,06 грн. прострочена заборгованість за процентами; 2242,6 грн. прострочена заборгованість за щомісячною платою за проведення розрахунків; 1111985,13 грн. - пеня за прострочення кредиту; 301368,49 грн. пеня за прострочені проценти; 5706,65 грн. - 3% річних за прострочення кредиту; 1546,68 грн. 3% річних за прострочення процентів; 810,65 грн. штраф. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Згідно з ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності, то суми пені підлягають стягненню в межах річного строку позовної давності. Пеня за прострочення кредиту підлягає стягненню у сумі 428712,46 грн. Пеня за прострочені проценти підлягає стягненню у сумі 119027,59 грн. Статтею 627 ЦК України, в редакції, що діяла на час укладення договору, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тому, вказані позивачем у позові обставини не можуть бути передбаченими законом підставами для визнання договорів недійсними.

Outcome: partial