Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту належності квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) у місті Маріуполі [PERSON], яка померла 12.09.2005 року, встановити факт прийняття позивачем спадщини у вигляді вищевказаної квартири та визнати за останнім право власності на неї. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 серпня 1987 року його дружиною було отримано ордер на квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) у місті Маріуполі. Даний ордер був виданий на підставі списку п.о. ЖЗВМ. 12.09.2005 року дружина [PERSON] померла, право на прийняття спадщини перейшло до нього, доньки та сина. У встановлений законом строк спадкоємець звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та інші спадкоємці відмовилися від спадщини на користь батька [PERSON], але постановою нотаріуса у видачі свідоцтва було відмолено, оскільки заявником не було надано документу, що посвідчує право власності на спадкове майно. Просить встановити факт належності квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) у місті Маріуполі [PERSON], яка померла 12.09.2005 року, встановити факт прийняття ним спадщини у вигляді вищевказаної квартири та визнати за ним право власності на неї. Позивач надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення вимог не заперечують. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до ордеру №001670 від 07 серпня 1987 року, виданого виконавчим комітетом Жданівської міської ради народних депутатів, [PERSON] із сімєю з 4 осіб, передана для проживання чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки ТОВ «Жилье-22» №39, [PERSON] є членом обєднання та власником квартири [ADDRESS], пайовий внесок виплатила у повному обсязі. Згідно особового рахунку №3369 від 29.06.2016 року, виданого ТОВ «Жилье-22», квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (60 років СРСР) є [PERSON] на підставі ордеру №001670 від 07.08.1987 року. Загальна площа квартири складає 74,2кв.м., житлова площа 49,9кв.м. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу (Серії ІІ-НО №433554), виданого повторно Будинком одруження міста Жданова (колишня назва міста Маріуполя) Донецької області 03 серпня 1977 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 26 квітня 1975 року, про що зроблено актовий запис №1431 від 26.04.1975 року, дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про\~смерть [PERSON]\~І-НО\~№048356,\~виданого Жовтневим\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Маріупольського\~МУЮ у\~Донецькій області,\~[PERSON] померла 12 вересня 2005 року у місті Маріуполі Донецької області. Згідно довідки про склад спадкоємців №32/02-14 від 12.01.2017 року виданої державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита за №307. Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцями до майна померлої є: чоловік [PERSON], донька [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини на користь батька [PERSON], та син [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини на користь батька [PERSON] Згідно постанови державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] від 24.07.2017 року, в їх провадженні знаходиться спадкова справа №307/2006 до майна померлої [PERSON]. Спадкоємцями до майна померлої є: чоловік [PERSON], донька [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини на користь батька [PERSON], та син [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини на користь батька [PERSON], що зареєстровано нотаріусом. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки останнім не надано документу, що посвідчує право власності на спадкове майно. Відповідно до\~ст.1216,\~ст.1261,\~ст.1268\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обовязків\~від фізичної\~особи,\~яка померла,\~до інших\~осіб.\~У першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки.\~Спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо протягом\~шести місяців,\~він не\~заявив про\~відмову від неї. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини, інші спадкоємці відмовляються від спадщини на його користь, а тому вважаю, що він має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності за ним на нерухоме майно, оскільки це зачіпає його права як спадкоємця та майбутнього власника цього нерухомого майна. В звязку з викладеним суд вважає необхідним захистити права позивача, який фактично прийняв спадщину, та визнати в судовому порядку за ним право власності на квартиру [ADDRESS] (60 років СРСР) у місті Маріуполі, в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON], померлої 12.09.2005 року, а визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В іншій частині суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки вимоги викладені не коректно та не відповідають вимогам закону. На підставі Цивільного кодексу України,

Outcome: partial