Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.04.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.12.2016 року має заборгованість 41996,02 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позивач у судове засідання не прибув, однак представник позивача направив на адресу суду клопотання у якому просив слухати справу без участі представника позивача по наявних у справі документах. Позов підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт отримання встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, визнав, що він користувався грошовими коштами, зазначив, що погашав заборгованість не в повному обсязі по мірі можливості, визнав заборгованість по тілу кредиту, однак заперечив підписання Умов і правил надання банківських послуг. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок належним чином та відповідно до умов договору, а за користування чужими грошима сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом, становить 2554,17 грн. Ця обставина визнана сторонами, тому, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. В позовній заяві позивач посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, однак такі відповідачем не підписувались. Також позивач посилається на те, що позивач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладені на банківському сайті, складає Договір. Як вбачається з підписаної відповідачем Анкети-заяви, в такій не відмічено вид карти. Відповідач в судовому засіданні заперечив підписання Умов і правил надання банківських послуг. Таким чином позивач не надав достатніх належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору, тому посилання позивача на Умови і правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, є безпідставним. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Враховуючи висновки Верховного суду України, викладені у постановах від 10.06.2015 року (справа № 6-698цс15), від 14.12.2016 року (справа № 712/918/14-ц),

Outcome: partial