Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом по якому просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Позивач до судового засідання, яке відбулось 08.07.2014 року не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена наленим чином. Надала до суду заяву, по якій просила суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач до судових засідань, які були призначені на 12.06.2014 року та 08.07.2014 року не з'яився, про дату, час та місце проведення яких повідомлений належним чином. В судовому засіданні, яке відбулось 26.02.2014 року заперечував проти задоволення позову. Третя особа до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву по якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Також надала до суду висновок,в якому зазначено, що Київська районна адміністрація, як орна опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON], [INFO]. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 14.07.2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 321. Від даного шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 69 ( а.с. 6). Заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2013 року по справі № 520/9869/13ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано ( а.с.14). Позивач в позові посилається на те, що відповідач погрожує їй тим, що відбире спілну дитину, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно п.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем до суду надана довідка про склад сім'ї, видана 18.12.2013 року ЖБК « Центральний-19», з якої вбачається, що донька [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 19). Також з матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS], де проживають позивач та дитина- [PERSON], належить на праві приватної власності на підставі договору дарування, за реєстровим № 22405, від 27.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], позивачу - [PERSON] ( а.с. 7-11). За місцем мешкання відповідача за адресою: [ADDRESS] дитина - [PERSON], 200 року народження не зареєстрована, що вбачається з довідки № 353 від 22.07.2013 року, виданої КП « ЖКС « Фонтанський»( а.с. 21). Позивачем також надано до суду копію трудової книжки, з якої вбачається, що позивач на даний час працює на посаді провідного економіста ТОВ « Інфокс» філія « Інфоксводоканал» та має стабільний дохід (а.с. 12,13). З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі - [PERSON], [INFO], вироком Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2013 року визнано винним у скоєні злочину за ст.. 125 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. ( а.с.15). Вказаним вироком встановлено, що [PERSON], знаходячись у стані алкогольного сп'яніння за місцем свого мешкання: [ADDRESS], на побутовому грунті вчинив сімейний конфлікт зі своєю дружиною [PERSON], в ході якого навмисно наніс потерпілій [PERSON], тілесні ушкодження у вигляді синців кінцівок, тулуба, правої сідниці, які згідно з висновком експерта № 2184 від 22.07.2013 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкої ступені тяжкості ( а.с. 15-16). З метою встановлення доцільності проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON], ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2014 року витребувано з Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР висновок. З наданого до суду висновку від 07.07.2014 року № 1202/01-11 вбачається, що батько дитини - [PERSON], надав до ради опіки та піклування письмову заяву про те, що він не заперечує щодо визначення місця проживання спільної дитини - [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, що підтвердив на засіданні ради опіки та піклування. Зазначено, що рада опіки та піклування вважає за доцільне на теперішній час визначити місце проживання дитини разом з матір'ю - [PERSON] ( а.с. 56-57). Чинне законодавство України сприяє трактуванню дитини як рівноправного члена сім'ї стосовно вирішення умов її життя, як того, хто має власну гідність і право на повагу до неї, право на власну думку і право на протест. Закон України «Про охорону дитинства» визначає дитинство як період розвитку людини до досягнення повноліття. Водночас дитинство - це й особливий біопсихосоціально-правовий стан людини. У преамбулі Конвенції про права дитини зазначено, що дитина потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Загальними підставами виникнення прав та обов'язків матері, батька і дитини є: походження дитини, тобто наявність кровного споріднення між нею та матір'ю, батьком; реєстрація цього походження у порядку, встановленому законом. Як вбачається з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов'язків жінки та чоловіка. Батьківські права як загальна категорія походить від слова «батьки», а отже, їх носіями є мати і батько в рівні мірі. Батьки зобов'язанні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також батьки зобов'язані поважати дитину. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як записано у ст. 5 Хартії прав сім'ї від 1983 року, оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід*ємне право виховувати їх; отже їх слід вважати первинними та головними вихователями власних дітей. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Право на особисте виховання дитини дає можливість матері, батькові бути нерозлучно з дитиною. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьківське право - це можливість або комплекс можливостей, наданих матері, батькові щодо дитини, але водночас вони зобов'язані зважати на право дитини мати свою думку, та її право на охорону здоров'я. батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У положеннях Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, тому слід приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Проживання з матір'ю чи батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовляється проживати з матір'ю чи батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус був би актом неповаги до дитини. Жити разом з батьками - природна потреба і природне право кожної дитини., однак різноманітні життєві ситуації породжують необхідність розлуки з матір'ю, батьком чи одним із них. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Суд при вирішенні спору про місце проживання дитини враховує те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, створення належних умов до виховання та проживання дитини, з ким дитина проживає у теперішній час. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. На підставі зазначеного, приймаючи до уваги доводи та пояснення обох сторін по справі, розглядаючи справу у межах чинного законодавства, а також дослідивши висновок ради опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального, сімейного законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Outcome: approved