Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 18.06.1956 року його батьку - [PERSON] виданий договір про надання у безстрокове користування земельну ділянку, для будівництва індивідуального житлового будинку, на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку все своє життя мешкали він та його брати [PERSON] і [PERSON]. [INFO] його батько - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. На підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вони прийняли спадщину. [INFO] його мати - [PERSON] померла. На теперішній час його брати [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS]. Він та його брати є спадкоємцями першої черги по закону. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач та його представник у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, мотивуючи аналогічно викладеному у позовні заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечує. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст.16 ЦК України). За приписом ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом. З матеріалів справи суд вбачає, що 18.06.1956 року батьку позивача - [PERSON], видано договір про надання у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку мешкали позивач та його брати: [PERSON] і [PERSON]. [INFO] батько позивача - [PERSON], помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Позивач та його мати з братами з приводу прийняття спадщини до ноторіальної контори не звертались, бо вважали себе такими, що прийняли спадщину, про що в судовому засіданні позивач не заперечував. [INFO] померла мати позивача, [PERSON], після смерті якої позивач з братами, виступаючи спадкоємцями першої черги по закону, питання прийняття спадщини в установленому порядку не вирішували, про що позивач не заперечував. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що брати позивача: [PERSON] і [PERSON] спадщину в установленому порядку не приймали та не відмовлялись від неї на користь позивача. Суд вважає за необхідне зазаначити, що законом передбачена спеціальна процедура відмови, або, навпаки, прийняття спадщини - лише засвідчена нотаріусами. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак, в матеріалах справи відсутні данні про підтвердження факту прийняття позиваем спадщини після смерті спадкодавця, звернення його до нотаріальної контори для отримання свідоцтва та відмови нотаруса в оформленні права на спадщину. Також, після смерті матері позивач не вирішував у судовому порядку питання щодо встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини. За таких обставин звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно на зазначений житловий будинок є передчасним. Також слід зазначити, що особа при здійсненні своїх прав зобовьязана утримуватись від дій, які б могли порушувати права інших осіб. У даному випадку захист права, вибраний позивачем, не відповідає обставинам справи. Крім того, суд зазначає про застосування ним положень Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року. Аналіз викладеного надає підстави суду прийти до висновку, що в задоволенні вимог позивача слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст.ст.15,16,328 ЦК України,

Outcome: dismissed