Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 4100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 31 серпня 2016 року сума заборгованості відповідача складає 16195,74 грн., з якої: 4054,75 грн. заборгованість за кредитом, 9003,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1889,64 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00грн. штраф (фіксована частина), 747,42 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що дійсно отримав кредит та кредитну картку, за допомогою якої використовував кредитні кошти. Водночас, в період з 29 жовтня 2014 року по 11 серпня 2015 року приймав участь в проведенні антитерористичної операції в Україні, внаслідок чого банком невірно розраховано заборгованість. В судові засідання 12 травня 2017 року та 26 травня 2017 року не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст.169 ЦПК України, повторна неявка відповідача до судового засідання, повідомленого про дату, час та місце судового розгляду справи, від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки та заяви про розгляд справи за його відсутності не перешкоджає розгляду справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 4100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг,Тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Так, станом на 31 серпня 2016 року сума заборгованості відповідача складає 16195,74 грн., з якої: 4054,75 грн. заборгованість за кредитом, 9003,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1889,64 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00грн. штраф (фіксована частина), 747,42 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Таким чином, огляду на прострочення термінів сплати заборгованості за кредитом, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором, нараховані відсотки та неустойка на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Водночас, з урахуванням положень ст.61 Конституції України, правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 на думку суду не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500,00 грн. та 747,42 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається нарахування позивачем відповідачу неустойки у вигляді пені за порушення строків виконання зобов`язання в розмірі 1889,64 грн. та відсутність доказів на підтвердження застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності за інший, ніж порушення строків виконання зобов`язання вид порушення договору. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Розглядаючи посилання відповідача на невірний розрахунок позивачем суми заборгованості, суд виходить з того, що наданий суду розрахунок суми заборгованості відповідача свідчить, що в період з 14 серпня 2014 року по 31 жовтня 2015 року позивачем нарахування як процентів на суму основного зобов`язання так і пені за прострочення виконання зобов`язання не здійснювалося, в зв`язку з чим, враховуючи положення ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відсутність доказів на підтвердження неправомірності проведеного розрахунку, суд приходить до висновку про відсутність порушення позивачем норм законодавства під час проведення розрахунку заборгованості відповідача. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 1378,00 грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial