Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за користування житлово-комунальними послугами, мотивуючи вимоги тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Позивач ТОВ «Рада» в свою чергу був житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговувала даний будинок. Відповідач, отримуючи житлово-комунальні послуги, не належним чином сплачував позивачу їх вартість, внаслідок чого, станом на 07.11.2017 року утворилась заборгованість, яка становила 402,34 грн. - основного боргу, 333,16 грн. - інфляційної складової боргу, 35,78 грн. - 3%-річних та судові витрати, яку і просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Рада» . Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача 229 грн. 64 коп. - суми інфляційних втрат боргу, 22 грн. 88 коп. -3%-річних, а всього 252 грн. 52 коп. В судовому засіданні представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала та в поясненнях зазначила, що 12.10.2016 року відповідачем [PERSON] було сплачено суму основного боргу жовтень місяць 2014 року в розмірі 405 грн., тобто через два роки з дати утворення цього боргу, однак, через неналежне виконання зобов'язань з відповідача підлягають стягненню штрафні санкції. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, від останнього надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі (а.с. 108). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надходило повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та думку представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення у відсутність відповідача та його представника, які не з`явилися, за наявними у справі доказами. Заслухавши в поясненнях представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Відповідно до п. 5, ч. 3, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, трикімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності №314-С/КІ від 25.02.2005 року (а.с.12). За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в період по жовтень 2014 року щоденно надавались житлово-комунальні послуги, однак, відповідач отримуючи житлово-комунальні послуги, не регулярно сплачував позивачу їх вартість, в результаті чого утворилась заборгованість в період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року, яка станом на 07.11.2017 року складала 402,34 грн Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] 12.10.2016 року сплатив на рахунок ТОВ «РАДА» суму основного боргу за жовтень 2014 року в розмірі 405 грн. (а.с.105), що майже після двох років з моменту утворення заборгованості. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Позивач в свою чергу через неналежне виконання відповідачем свої зобов'язань, заявляє вимогу про стягнення штрафних санкцій з відповідача, а саме: інфляційної складової боргу в період з 21.11.2014 року по 13.10.2016 року та 3%-річних від 402 грн. 34 коп. Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно наданого представником позивача розрахунку вбачається, що інфляційна складова боргу станом 07.11.2017 року становить 229 грн. 64 коп., 3%-річних з простроченої суми складають 22 грн. 88 коп. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved