Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та понесених судових витрат. Обгрунтовує позов тим, що 22 вересня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volvo B10» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], застрахованого у ПАТ «СК «Країна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0418758 з терміном дії від 30 квітня 2014 року до 29 жовтня 2014 року та автомобіля «Volksvagen» н.з.[NUMBER], що належить позивачу. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Інтереси позивача, який є громадянином Федеративної Республіки Німеччини при одержанні страхового відшкодування, внаслідок ДТП, через іноземні юридичні компанії-посередники, на підставі довіреності представляв громадянин України - адвокат [PERSON], який 25.03.2015 подав у ПАТ «СК «Країна» заяву- повідомлення про страхову подію та всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. На початку вересня 2017 року позивач дізнався від ПАТ «СК «Країна» про існування рішення № 9951 від 30.09.2016 стосовно погодження суми страхового відшкодування та виплати йому коштів у розмірі 14 894,61 гривень. Зазначає, що він, перебуваючи на території ФРН, звернувся до німецького експертного бюро «Ingenieurburo Aussenhofer» з приводу визначення розміру збитків, заподіяних його транспортному засобу. Цим експертним бюро 26.10.2014 визначено суму завданих збитків автомобілю «Volksvagen» н.з.[NUMBER] у розмірі 2 160,53 євро, що станом на дату подання позову становить 67 582,84 гривні. Вважає, що ПАТ «СК «Країна» явно занизило суму страхового відшкодування, тому просить скасувати рішення № 9951 від 30 вересня 2016 року про погодження суми страхового відшкодування та виплати 14 894,61 гривень страхового відшкодування. Вказує, що відповідно до положень п.9.2 ст.9 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Тому просить стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 35 105,39 грн. (50000-14894,61=35105,39), а решту суми просить стягнути з відповідача [PERSON], винуватця ДТП в розмірі (67582,84 грн. - 50 000 грн.) 17 582,84 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 гривень. Зазначає, що внаслідок пошкодження автомобіля він був змушений тривалий час вчиняти дії для врегулювання страхового випадку, страхова виплата не здійснена своєчасно. Таке затягування процесу виплати забрало значну частину робочого часу позивача, спричинило душевні хвилювання, позивач був обмежений у спілкуванні з сім'єю та друзями. Оцінену моральну шкоду просить стягнути з винуватця ДТП [PERSON] Ухвалою від 09 жовтня 2017 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що його автомобіль на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПАТ «СК «Країна» за полісом № АІ/0418758 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказав, що 22.09.2014 внаслідок ДТП автомобілю позивача спричинені пошкодження у виді потертості корпусу заднього навісного багажника для велосипедів, закріпленого на тильній дверці мікроавтобуса - автомобіля «Volksvagen» н.з.[NUMBER]. Категорично не погоджується із розміром шкоди, яка визначена позивачем у Німеччині одноосібно, вважає калькуляцію ремонтних робіт значно завищеною. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі і врхувати, що не причетний до спричинення моральних страждань, які пов'язані із тривалістю процесу при виплаті страхових сум. Представник відповідача ПАТ «СК «Країна» Піка М.Є., згідно довіреності, позов не визнав, з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до страхової компанії у повному обсязі. Заслухавши вступне слово учасників процесу, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобіля «Volksvagen» н.з.[NUMBER]. 22 вересня 2014 року о 15.00 год. по пр.Чорновола у м.Львові, [PERSON], керуючи маршрутним транспортним засобом марки «Volvo B10» д.н.з. [NUMBER], порушив вимоги п.13.1 ПДР України, зокрема не врахував дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volksvagen» н.з.[NUMBER], під керуванням громадянина Німеччини - [PERSON] та завдав транспортним засобам технічних пошкоджень. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2014 року, яка в силу частини 6 статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення в цій справі, встановлена вина відповідача [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Тим самим, факт винуватості [PERSON] у вчиненні згаданої дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Volvo B10» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] на момент настання дорожньої транспортної пригоди застрахована в ПАТ «СК «Країна», про що виданий страховий поліс № АІ /0418758 терміном дії від 30 квітня 2014 року до 29 жовтня 2014 року. Даним полісом встановлений ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілого у сумі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну в сумі 50 000 грн., розмір франшизи становить 500 грн. (а.с.49). Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Як встановлено судом, 26 вересня 2014 року ПАТ «СК «Країна» отримало від [PERSON] повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, того ж дня проведено огляд транспортного засобу, складено акт від 26.09.2014, в якому зазначено опис пошкоджень автомобіля позивача: глибокі потертості та деформація заднього доставкового багажника. При цьому, пошкодження ТЗ: скол фарби задньої кришки багажника, скол фарби на крилі задньому правому не відносяться до наслідків події. З копії повідомлення про ДТП вбачається, що рухаючись по пр.Чорновола [PERSON] допустив торкання щітками на вітровому шклі автобуса навісного заднього багажника, закріпленого на задній дверці автомобіля позивача (а.с.50-51). Судом з'ясовано, що 08 грудня 2014 року позивач уповноважив адвоката [PERSON] представляти інтереси позивача у справі, що стосується дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2014, в тому числі отримати страхове відшкодування, також підписувати і подавати усі документи, необхідні для виконання повноважень, інші документи, які стосуються прав та інтересів позивача. (а.с.58). З матеріалів справи вбачається, що за даним страховим випадком страхова компанія визначила розмір страхового відшкодування в сумі 15 394,61 грн. Вказана сума страхового відшкодування складається з 14 894,61 грн., які виплачує страхова компанія та 500 грн. франшизи. Суд встановив, що 23.09.2016 представник позивача [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування, погодився щодо розміру страхового відшкодування, на проведенні експертизи пошкодженого транспортного засобу не наполягав, вказав, що після виплати страхового відшкодування не матиме будь-яких претензій до ПАТ «СК «Країна» і отримав в інтересах позивача страхове відшкодування у розмірі 14 894,61 грн. (а.с.56, 61,62). З'ясовано, що [PERSON] діяв на підставі доручення, підписаного позивачем, яке діяло на момент представлення інтересів перед страховою компанією, позивачем у встановленому порядку доручення не відкликано, не скасовано. (а.с. 58). Відповідно до ст.36.2 Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизі пошкодженого майна. Суд не бере до уваги твердження позивача в судовому засіданні з приводу незгоди із погодженою сумою страхового відшкодування, оскільки ні позивач, ні його представник за довіреністю [PERSON] не повідомляли ПАТ «СК «Країна» про скасування довіреності [PERSON] Позивачем також не подано жодного доказу того, що його представник, підписавши заяву щодо погодження суми страхового відшкодування, вийшов за межі своїх повноважень чи вчинив правочин всупереч інтересам позивача. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що підписуючи заяву він не розумів значення своїх дій, що така заява підписана ним проти його волі, під впливом обману, погрози чи насильства. На переконання суду, з боку страхової компанії не було допущено жодних порушень діючого законодавства України,розмір страхового відшкодування повністю узгоджувався з характером і розміром пошкоджень автомобіля позивача. Відтак, відповідач ПАТ «СК «Країна» виконав усі дії відповідно до встановленого Законом України порядку, тому підстав для скасування рішення про погодження суми страхового відшкодування немає, у зв'язку з чим в цій частині позовних вимог до страхової компанії слід відмовити. Оскільки матеріалами справи доведено, що сума страхового відшкодування була узгоджена з представником позивача, вказану суму (за мінусом 500 грн. франшизи) позивач отримав і вказана обставина визнана позивачем в суді, тому відсутні підстави для стягнення зі страхової компанії на користь позивача додаткової суми страхового відшкодування. Стосовно решти вимог, заявлених до [PERSON] про стягнення заподіяної шкоди, суд зазначає наступне. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що розмір страхового відшкодування страховою компанією визначений у сумі 15394,61 грн. З вказаної суми 14 894,61 грн. перераховані страховою компанією платіжним дорученням № 1809 від 30.09.2016 та отримані позивачем, що останній підтвердив під час розгляду справи. Вимоги про стягнення з відповідача розміру франшизи у сумі 500 грн. позивачем не заявлені, пропозиція відповідача, висловлена під час судового розгляду здійснити оплату франшизи позивачем відхилена. Звертаючись до суду з позовом, позивач покликається на висновок експертного бюро «Ingenieurburo Aussenhofer» від 26.10.2014, згідно якого сума збитків для проведення ремонту складає 2160,53 євро, що станом на дату звернення до суду становить 67 582, 84 грн. Відповідно до ст.ст.48, 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» до зобов'язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно ч.1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов'язки за зобов'язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст.6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Представлений позивачем висновок експертного бюро «Ingenieurburo Aussenhofer» від 26.10.2014, який складений як попередня калькуляція необхідних ремонтних робіт у іншій державі, не відповідає вимогам приведеного законодавства України, тому не може бути використаним судом як доказ у відповідності з ЦПК України. Крім цього, згідно з положеннями ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі; кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони подають докази безпосередньо до суду. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи те, що позивач покликається на висновок, котрий складений в іншій державі і не може розцінюватись судом як належний доказ збитків, що підлягає відшкодуванню, тому заявлені до [PERSON] вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладення обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватись при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на характер та обсяг пошкоджень автомобіля позивача, враховуючи відсутність жодних переконливих доказів про страждання позивача, з мотивів, які наведені ним, суд у позові про відшкодування моральної шкоди відмовляє. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст.22, 23, 993, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed