Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», МКП «Основаніє», третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позові зазначає, що 28.08.2013 р. о 16 годині, керуючи належним йому на праві власності мотоциклом [NUMBER], став учасником ДТП, яка сталася з вини третьої особи [PERSON] [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], що належить МКП «Основаніє», рухаючись по другорядній дорозі вул. Васильєва, на перехресті з вул. Космічна в м. Запоріжжя, не надав перевагу в русі мотоциклу, що рухався по головній дорозі вул. Космічна, порушив п. 16.11 ПДР, допустив зіткнення з мотоциклом під його керуванням. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2013 р. [PERSON] визнано винним у скоєні ДТП. В результаті ДТП мотоцикл «Сузукі» було пошкоджено. [PERSON] на момент скоєння ДТП перебував у трудових правовідносинах з МКП «Основаніє». Цивільно-правова відповідальність МКП «Основаніє» на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування». Він 18.10.2013 р. звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал страхування» із заявою про настання страхового випадку, додавши до неї всі необхідні документи. 23.11.2013 р. експертом складено Висновок № 210/11, яким визначено вартість відновлювального ремонту мотоцикла у розмірі 66868,38 грн., ринкова вартість транспортного засобу на той момент становила 37599,36 грн. Страховою компанією 14 травня 2014 р. проведено авто технічне дослідження, яким встановлено вартість аварійно пошкодженого мотоцикла 22579,20грн. Страхова компанія, відповідно до акту від 14.08.2014 р. № АС/3215910-2, 01.09.2014 р. виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 15020,16грн. Просить стягнути зі страхової компанії пеню за несвоєчасне виконання обовязків по виплаті страхового відшкодування у розмірі 1562,11 грн., а також компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Просить стягнути з МКП «Основаніє» різницю між фактичною шкодою, завданою йому внаслідок ДТП та сумою, отриманою від страхової компанії, що становить 52848,22 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У ході судового слухання справи представник позивача заявила клопотання про часткову відмову від позову в частині щодо стягнення пені за невиконання страховиком своїх зобовязань по своєчасній виплаті страхового відшкодування в сумі 1562,11 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Судом винесена Ухвала від 04.04.2017 р. про прийняття часткової відмови від позову і закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення пені в розмірі 1562,11 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., в іншій частині позовні вимоги залишив без змін (а.с.117). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги до МКП «Основаніє» підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача МКП «Основаніє» позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позов (а.с.40-43), в судовому засіданні пояснила, що факт ДТП з участю автомобіля [NUMBER] під керуванням їх працівника [PERSON] не заперечує. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність МКП «Основаніє» була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», згідно з Полісом обовязкового страхування № АС/3215910 від 10.06.2013 р. зі строком дії до 09.06.2014 року. Відповідно до висновку авто товарознавчої експертизи від 23.10.2013 р., вартість матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, на дату оцінки становить 37599,36 грн. Відповідно до висновку авто товарознавчої експертизи від 15.05.2014 р., вартість пошкодженого мотоцикла становить 22579,20 грн. Страховою компанією, відповідно до Полісу № АС/3215910, позивачу сплачено страхове відшкодування у розмірі 15020,16 грн., при тому що страховий ліміт становив 50000 грн. Позивач з даними висновками експертиз погодився, вимог до страхової компанії не заявляє. Вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими що не відповідають діючому законодавству. Заперечує щодо вимог про стягнення моральної шкоди в звязку з їх недоведеністю та не підтвердження доказами. Просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином, документів та доказів в обґрунтування своїх заперечень не надала. Причини неявки до суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що 28.08.2013 року о 16 год. в м. Запоріжжя на перехресті вул. Космічна та вул. Васильєва сталася дорожньо-транспортна подія за участю позивача, який керував мотоциклом «Сузукі», держномер АР 3257 АА та третьої особи [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ-21093, держномер АР 0597 СІ. Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2013 р. по справі № 334/8513/13-п, водій ВАЗ-21093 [PERSON] визнаний винним у скоєні ДПТ, а відтак в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.13,92). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1187 ЦК України, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач є власником мотоцикла [NUMBER] (а.с.12,71-75), а відповідач - власником автомобіля [NUMBER] (а.с.100-104). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту). Водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не власник даного автомобіля, а є працівником власника джерела підвищеної небезпеки (а.с.68,105). Відповідно до матеріалів справи, відповідач уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АС/3215910 з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», забезпечений транспортний засіб ВАЗ-21093, держномер АР 0597 СІ (а.с.19,99). Згідно до п. 4 даного Полісу, ліміт страхової суми за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого становить 50000 грн. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Пунктом 1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» зазначено, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик, у відповідності зі ст.22, 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку, у порядку та в визначені строки, зобовязаний відшкодувати оцінену шкоду. Нормами ст.ст. 993, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про страхування» також визначено обов'язок особи відшкодувати шкоду, завдану внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки при наявності полісу цивільної відповідальності. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати /страхового відшкодування/ для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою/страховим відшкодуванням. Згідно з абзацом третім п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що при ушкодженні транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом з урахуванням зносу. Відповідно до п. 1 ст. 30 цього Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди». Відповідно до наданого до матеріалів справи висновку експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику мотоцикла «Сузукі» від 23.11.2013 р., позивачу по справі, вартість матеріальної шкоди на дату оцінки становить 37599,36 грн. При цьому експертом в висновку зазначається, що вартість відновлювального ремонту на момент оцінки становить 66868,38 грн., що перевищує дійсну (ринкову) вартість ТЗ, відновлювати ТЗ економічно необгрунтовано, а тому вартість матеріальної шкоди визначається такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент проведення дослідження (а.с.14-18,80-87). Позивач проти таких висновків автотоварознавчої експертизи не заперечував, клопотань щодо проведення повторної чи додаткової експертиз не заявляв. Пунктом 2 статті 30 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» встановлено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» сплатила позивачу страхову виплату у розмірі 15020,16 грн. (а.с.122), що є різницею між ринковою вартістю ТЗ, встановленого експертним висновком від 23.11.2013 р. 37599,36 грн. та експертним висновком від 15.05.2014р. (а.с.88-95), яким встановлено вартість аварійно-пошкодженого мотоцикла Сузуки, держномер АР3257АА, після ДТП, що становить 22579,20 грн. Позивачем розмір страхового відшкодування, здійсненного ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не оскаржується. Згідно статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з матеріалів справи, страхова сума, відповідно до Полісу № АС/ 3215910, складала 50000 грн., а розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, що належить позивачу, складає, відповідно до висновку експерта, 37599,36 грн.. В ході розгляду справи представником позивача зазначалось, що позивач незважаючи на встановлення економічної недоцільності ремонту транспортного засобу, належного йому, з цим не погодився, та відремонтував мотоцикл, але належних доказів в обґрунтування цього не надав. Відповідно до діючих вимог статті 30 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З огляду на те, що ринкова вартість мотоцикла «Сузукі», відповідно до експертного висновку становить 37599,36 грн. - утилізаційна вартість 22579,20 грн. - 15020,16 грн. розмір страхового відшкодування, матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок ДТП, в повному обсязі забезпечувалась визначеною страховою сумою. Відповідно до розяснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди . З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими що не підлягають вимогам діючого законодавства. Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоровя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Суд вбачає, що позивачеві заподіяно моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, \~нервових переживаннях, які позивач зазнав \~у зв'язку з пошкодженням його майна з вини працівника відповідача. Враховуючи характер правопорушення, скоєного [PERSON] - працівником власника джерела підвищеної небезпеки, а саме Міського комунального підприємства «Основаніє», глибину душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, на \~користь позивача підлягає стягненню з відповідача моральна шкода, яку суд визначив з урахуванням вимог розумності та справедливості у сумі 2 000 грн. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial