Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачі з січня 2013 року добровільно виїхали з будинку, особистих речей в ньому не мають, в зв'язку з чим, вважає їх особами, які втратили право користування житлом. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. Третя особа - Чернігівська районна державна адміністрація, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, представник надав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Також зазначив, що в частині задоволення позовних вимог до малолітньої [PERSON], [INFO], заперечує на підставі ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки в матеріалах справи відсутні відомості чи має малолітня дитини інше житло, що може привести до порушення майнових прав дитини, а щодо інших відповідачів, при вирішення справи поклався на розсуд суду. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач в своїй письмовій заяві проти цього не заперечував. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Представника президента України від 10 березня 1994 року за № 71 «Про виділення житла сім'ї [PERSON], потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивачу із сім'єю виділено житловий будинок [ADDRESS] /а.с.6/. Відповідно до частини першої статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. З представлених довідок з Редківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області /а.с.7,8.9/, вбачається, що будинок за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Редьківської сільської ради Чернігівського району та області. За вказаною адресою проживає позивач, та має склад сім'ї: донька - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], донька - [PERSON], онука - [PERSON]. Діти позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її донька [PERSON] в спірному будинку не проживають з січня 2013 року по теперішній час. Інформацією про їх місце перебування сільська рада не володіє. Відповідно до акту встановлення місця проживання (не проживання) від 20.01.2015 року /а.с.10/, вбачається, що діти позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її донька [PERSON] дійсно зареєстровані в спірному будинку, але фактично тривалий час не проживають. Будь яких особистих речей в будинку не виявлено. В будинку позивач проживає разом зі своєю матір'ю пенсіонеркою - [PERSON], [INFO], яка в будинку не зареєстрована. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом, а відповідно до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її донька [PERSON] відсутні за вищезазначеною адресою понад шість місяців без поважних причин, тому вони втратили право користування спірним житлом. Заперечення представника третьої особи в частині вимог до малолітньої [PERSON], є необґрунтованими, оскільки ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», не підлягає застосування до даних правовідносин, зважаючи на те, що згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, спірний будинок належить до комунальної власності, ніякого правочину щодо зменшення або обмеження прав та інтересів малолітньої [PERSON] не вчиняється, та дитина разом з матір'ю відсутня за вищезазначеною адресою понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з відповідачів на користь позивача, як того вимагає ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved