Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, яке розташоване [ADDRESS] - а саме: частина насіннєвого складу, рік побудови 1962, загальною площею 234,7 кв. м., яке розташовано на земельній ділянці, площа якої буде встановлена при оформленні відповідних документів за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що під час паювання колишнього КСП «Заповіт Ілліча» йому та його батьку [PERSON], як колишнім членам КСП «Заповіт Ілліча» у якості майнового паю було виділено в натурі нерухоме майно, яке розташоване [ADDRESS] - а саме: частина насіннєвого складу, рік побудови 1962, загальною площею 234,7 кв. м.. [INFO] року батько позивача помер, спадщину після якого він прийняв належним чином, про що було видано свідоцтво про право на спадщину державним нотаріусом Білокуракинської державної нотаріальної контори Письменним Ю.Г.. 03 березня 2004 року вищевказаним нотаріусом було видано додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на майновий пай розміром 16724,61 грн.. З 2007 року позивач відкрито та безперервно користується вищевказаним нерухомим майном, сплачує необхідні податки за землю, утримує в належному стані та здійснює необхідний поточний ремонт. З березня 2007 року позивач відкрито володіє та користується зазначеним нерухомим майном, здійснює за ним догляд, замовив та виготовив технічну документацію на це майно. Відповідач жодних претензій до нього не мав і не має до теперішнього часу. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно, яке розташоване [ADDRESS] - а саме: частину насіннєвого складу, рік побудови 1962, загальною площею 234,7 кв. м., яка розташована на земельній ділянці, площа якої буде встановлена при оформленні відповідних документів на право власності на землю. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання представник відповідача Білокуракинської селищної ради не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надав заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що під час паювання колишнього КСП «Заповіт Ілліча» позивачу та його батьку [PERSON], як колишнім членам КСП «Заповіт Ілліча» у якості майнового паю було виділено в натурі нерухоме майно, яке розташоване [ADDRESS] - а саме: частина насіннєвого складу, рік побудови 1962, загальною площею 234,7 кв. м.. [INFO] року батько позивача помер, спадщину після якого позивач прийняв належним чином, про що було видано свідоцтво про право на спадщину державним нотаріусом Білокуракинської державної нотаріальної контори Письменним Ю.Г. та 03 березня 2004 року було видано додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом у тому числі на майновий пай розміром 16724,61 грн. (а.с. 17). На засіданні комісії з урегулювання майнових питань колишнього КСП «Заповіт Ілліча» від 15 вересня 2011 року (а.с.9), рішення якої було затверджено загальними зборами пайовиків КСП «Заповіт Ілліча» від 06 грудня 2012 року (Протокол №6) (а.с.10-12), у зв'язку із смертю батька позивача [PERSON] нерухоме майно, яке розташоване [ADDRESS] - а саме: частина насіннєвого складу, рік побудови 1962, загальною площею 234,7 кв. м. його частка на майно була виділена в натурі позивачу та задокументовано актом прийманням-передачі (а.с.13). Відповідно до довідки Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області №1140 від 18.12.2018 року за адресою: [ADDRESS], починаючи з 2007 року по теперішній час позивач відкрито та безперервно користується вищевказаним нерухомим майном, сплачує необхідні податки за землю, утримує в належному стані та здійснює необхідний поточний ремонт. більше 10 років (а.с.16). Відповідно до довідка-характеристики КП «Білокуракинське РБТІ» №219 від 04.12.2018 року (а.с.15) позивачем було проведено технічну інвентаризацію частини насіннєвого складу, рік побудови 1962, загальною площею 234,7 кв. м. та визначено її вартість, яка на вказану дату формування довідки становить 200214 гривень . Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон № 2114) із змінами та доповненнями визначено правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ст. 7 Закону № 2114 майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства (п. 2 ст. 7 Закону № 2114). Згідно з п. 2 ст. 9 Закону № 2114 пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства у підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Термін «майновий пай» визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань по забезпеченню захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» із змінами та доповненнями - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена в грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Майновий пай члена підприємства документально підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства (майновим сертифікатом). Пунктом 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62 (далі-Порядок №62), встановлено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Право власності - це право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися майном на власний розсуд. На сьогоднішній день я продовжую добросовісно й безперервно володіти та відкрито користуватися цим нерухомим майном. Використовую його у власних цілях для постійного мешкання та користування, а на земельній ділянці під городництвом саджаю город, вже понад 10 років. Постійно здійснюю догляд за будинком та утримую його та прибудинкову територію в належному стані. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Порядок набуття права власності за набувальною давністю залежить від виду речей. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Частиною 4 вказаної статті визначено таке, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно…набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду позивач вказав на те, що протягом тривалого часу (більше ніж 10 років) він відкрито користується вказаним нерухомим майном, а тому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Судом встановлено, що позивач вже більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується нерухомим майном яке розташоване [ADDRESS] - а саме: частиною насіннєвого складу, рік побудови 1962, загальною площею 234,7 кв. м. і є всі підстави вважати, що він законно набув право власності на вищевказане нерухоме майно. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved