Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним кредитного договору, укладеного між сторонами 17.10.2011р. Посилався на те, що за умовами договору позивач отримав 400 000 грн. на споживчі потреби і зобов'язався повернути кредитні кошти до 16.10.2016р., а за прострочку їх повернення зобов'язався сплачувати відповідачу пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказував, що умови договору про встановлення розміру пені є несправедливими і такими що не відповідають нормам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому в цій частині кредитний договір повинен бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а представник відповідача позов не визнав і стверджував, що рішенням третейського суду з позивача вже стягнута заборгованість за кредитним договором, а тому визнання частково недійсним кредитного договору протирічить вимогам закону. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з договору (а.с. 5-9), сторони уклали 17.10.2011р. кредитний договір за умовами якого позивач отримав кошти в сумі 400 000 грн. і зобов'язався повернути кредит до 16.10.2016р., а в разі прострочки повернення кредитних коштів або сплати процентів позивач зобов'язався сплачувати відповідачу пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочки. Згідно рішення Третейського суду (а.с.73-75) в 2013р. у позивача виникла заборгованість по кредиту, а 14.06.2013р. з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» було стягнуто 497 370,63 грн. заборгованості. Після ухвалення вказаного рішення відповідач продовжував нараховувати пеню і на 27.01.2016р. розмір пені складав 3 651 431,82 грн., а заборгованість по тілу кредиту 349171 грн., що підтверджується довідкою (а.с.96). Згідно ч.ч. 1,3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки позивачу був виданий споживчий кредит, то ці особливості регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» де ч. 5 ст. 11 визначено, що в договорах про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Зокрема, відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, банк) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 цього Закону є несправедливими, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнане несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. Суд вважає, що п. 9.1. Кредитного договору щодо встановлення сторонами пені в розмірі 1% за кожний день прострочення виконання зобов'язання за споживчим кредитом, що значно перевищує суму неповернутого кредиту (більше ніж в 10 раз) та/або несплачених процентів, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника [PERSON] як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу сплатити непропорційно великої суми компенсації разі невиконання позивачем зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013р., наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином, суд вважає, що вищевказані договірні умови, які передбачені кредитним договором суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому п. 9.1 Кредитного договору слід визнати недійсним з моменту підписання договору. При цьому, суд не приймає тверджень представника відповідача в тій частині, що заборгованість за кредитним договором вже стягнута з позивача рішенням Третейського суду, оскільки це не має юридичного значення, так як питання недійсності кредитного договору в частині стягнення неустойки не було предметом розгляду Третейського суду, який не вправі за законом розглядати спори щодо захисту прав споживачів. Вирішуючи спір таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 487,20 грн. понесених позивачем судових витрат (а.с.27). На підставі викладеного та

Outcome: approved