Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер», в якому просить: стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5174,40 гривень, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, а також заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 11.04.2018 по 31.10.2018 він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Партнер». 31.10.2018 він звільнився за власним бажанням, однак в день звільнення та до цього часу йому не виплачено заробітну плату у розмірі 5174,40 гривень. Такими протиправними діями роботодавця йому спричинено моральну шкоду, яку він просить стягнути разом із заборгованістю по заробітній платі та з середнім заробітком за час затримки розрахунку. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.05.2019 року відкрито провадження за вказаним позовом в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою від 17.08.2020 року справу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. після повторного автоматизованого розподілу. В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судові засідання 11.11.2020, 16.03.2021, 21.05.2021 та 16.07.2021 представник ТОВ «Партнер» не з`явився, відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, до суду відзив на позовну заяву та інших заяв, клопотань не направив. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та, зі згоди позивача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (із змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18 та від 25 травня 1998 року № 15), діяльність судів по розгляду справ про трудові спори повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Партнер» на посаду бурильника шпурів на підставі наказу №11-з №15 від 10.04.2018 року. 31.10.2018 звільнився із займаної посади за згодою сторін, про що видано наказ №11-з №32 від 31.10.2018. Вказане підтверджується відомостями, внесеними до трудової книжки позивача (а.сп.6). Згідно з довідкою про заробітну плату [PERSON] , видану ТОВ «Партнер» 31.10.2018 року, на заробітну плату за жовтень 2018 року у розмірі 5174,40 нараховано єдиний внесок (страхові внески). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених [PERSON] доходів за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, за 4-й квартал 2018 року ТОВ «Партнер» нараховано та виплачено позивачу кошти в сумі 5174,40 гривень (а.сп.8). Згiдно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собi на життя працею, яку вiн вiльно обирає або на яку вiльно погоджується. Використання примусової працi забороняється. Вiдповiдно до ст. 36 Кодексу Законiв про працю України, пiдставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторiн, розiрвання трудового договору з iнiцiативи працівника уповноваженого ним органу. Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в статті 116 цього Кодексу. Вiдповiдно до ст. 21 Закону України «Про оплату працi» працiвник має право на оплату своєї працi вiдповiдно до актів законодавства i колективного договору на пiдставi укладеного трудового договору. Згiдно зi ст. 94 КЗпП України роботодавець зобов`язаний регулярно виплачувати працiвникам заробiтну плату. Згiдно з частиною 1 статтi 116 КЗпП України, при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд підприємства, установи, організацій, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою зазначених сум. Крiм того, згiдно зi ст.117 КЗпП України, в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їx розмiр підприємство повинне виплатити працiвниковi його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.1 п.20 постанови вiд 24 грудня 1999 року №13 «Про практикv застосування судами 3аконодавства пpo оплату працi», установивши при розглядi справи про стягнения заробітної плати у зв`язку iз затримкою розрахунку при звiльненнi, що працiвниковi не були виплаченi належнi йому вiд підприємства, установи, організації суми в день звiльнення, коли ж вiн у цей день не був на роботi, - наступного дня пiсля пред`явления ним роботодавцевi вимог про розрахунок, суд на пiдставi ст. 117 КЗпП стягує на користь працiвника середнiй заробiток за весь перiод затримки розрахунку, а при непроведеннi його до розгляду справи - по день постановления рiшення, якщо роботодавець не доведе вiдсутностi в цьому своєї вини. Сама по собi вiдсутнiсть коштiв у роботодавця не виключає його вiдповiдальностi. З матеріалів справи вбачається, що відповідач нарахував та виплатив [PERSON] заробітну плату за жовтень 2018 року в сумі 5174,40 гривень. Вказане підтверджується довідкою про заробітну плату та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених [PERSON] доходів за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року. Доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати в сумі 5174,40 гривень [PERSON] суду не надано. Водночас, в матеріалах справи містяться докази, які спростовують твердження позивача про наявність заборгованості ТОВ «Партнер» по виплаті заробітної плати. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed