Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення пені в сумі 18315,07 гривень, інфляційних втрат в розмірі 21739,56 гривень, 3% річних в сумі 1089,04 гривні за період з 06.12.2014 р. по 27.08.2015 р. в зв»язку з невиконанням рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30.06.2014 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в зв»язку із завданням позивачу матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09.04.2014 р., він звернувся до ПрАТ СК «Українська транспортна страхова компанія», де була застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, про виплату страхового відшкодування. Оскільки зазначене страхове відшкодування не було виплачено у визначені Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки, він звернувся до суду і відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30.06.2015 р. суд стягнув з Страхової компанії суму основного боргу в розмірі ліміту відповідальності Страховика в сумі 50000 гривень, інфляційні витрати в сумі 3106,28 гривень, пеню в розмірі 4238,35 гривень та 3% річних в розмірі 497,26 гривень за період з 07.08.2014 р. по 05.12.2014 р. Однак, на момент звернення до суду з боку відповідача зазначені виплати здійснені не були, в зв»язку з чим позивач просить стягнути пеню, інфляційні втрати та 3% річних від суми страхового відшкодування за період з 06.12.2014 р. до моменту звернення до суду з даним позовом (28.08.2015 р.). В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач не виконав своєчасно зобов»язання по виплаті страхового відшкодування, внаслідок чого на підставі положень ст..36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст.625 ЦК України повинен сплатити пеню, інфляційні витрат та 3% річних від суми боргу за неналежне виконання грошового зобов»язання. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. На підставі положень ст..ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2014 р. в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес» д.н. [NUMBER], що належить позивачу, та автомобіля «Деу» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 22.04.2014 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON]. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ Страхова компанія «Українська тран6спортна страхова компанія» позивач звернувся до Страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначені виплати в добровільному порядку не були проведені. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від від 30.06.2015 р. суд стягнув з Страхової компанії суму основного боргу в розмірі ліміту відповідальності Страховика в сумі 50000 гривень, інфляційні витрати в сумі 3106,28 гривень, пеню в розмірі 4238,35 гривень та 3% річних в розмірі 497,26 гривень за період з 07.08.2014 р. по 05.12.2014 р. На момент звернення до суду з даним позовом рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30.06.2015 р. виконано не було. В ході судового розгляду представник позивача зазначив, що СК «Українська транспортна страхова компанія» перерахувала на рахунок позивача на виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30.06.2015 р. в повному обсязі 11.09.2015 р., що підтверджувалось виписками по банківському рахунку. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних за період з 06.12.2014 р. до моменту звернення до суду з даним позовом (28.08.2015 р.). Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При розгляді Голосіївським районним судом м.Києва справи за позовом [PERSON] до ПрАТ СК «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування судом було встановлено порушення прав позивача щодо своєчасного отримання відшкодування, в зв»язку з чим судом було вирішено питання про стягнення пені на підставі положень ст..36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 07.08.2014 р. по 05.12.2014 р. Порушення права позивача з боку відповідача в частині недотримання строків здійснення виплати страхового відшкодування за період з 06.12.2014 р. по 28.08.2015 р. не було предметом розгляду. Відповідно до поданого позову позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 06.12.2014 р. по 28.08.2015 р. в розмірі 18315,07 гривень, незважаючи на те, що фактична виплата страхового відшкодування була здійснена відповідачем 11.09.2015 р.. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд повинен розглядати справу на підставі заявлених позивачем позовних вимог. Позивач скористався своїм правом і визначив строк прострочення виконання зобов»язань на власний розсуд. Оскільки Страхова компанія не виконала у належний строк своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування, то відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. Наведений позивачем розрахунок пені ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з боку відповідача будь-яких доказів на спростування даного розрахунку не надано, в зв»язку з чим суд бере його до уваги. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 18315,07 є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних від суми страхового відшкодування за несвоєчасне виконання зобов»язання, виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування шкоди - це вид цивільно-правової відповідальності, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині суперечать положенням ст.625 ЦК України і не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене позов [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial