Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, відповідно до якого позивач просить: скасувати арешт нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), номер запису про обтяження: 21159831 (спеціальний розділ), накладений в межах виконавчого провадження ВП № 52493845, на підставі постанови від 17.10.2016 року, виданої Дніпровським районним ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; скасувати арешт рухомого майна [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), зареєстрованого за номером (номер обтяження) № 16808478, накладений в межах виконавчого провадження ВП № 48914066, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП № 48914066, виданої 05.04.2018 року Дніпровським районним ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; скасувати арешт рухомого майна [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] ), зареєстрований за номером (номер обтяження) № 16344983, реєстрація обтяження: ДБГВГ9В5Б5, зареєстровано [PERSON] , Філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» Київська область, дата реєстрації 29.06.2017 року18:44:03; Обтяжувач Дніпровський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва постановою Дніпровського РВ ДВС у м. Києві від 22.09.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 48914066 відносно позивача [PERSON] , та в межах ВП № 48914066 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження за номером № 16808478. 11.10.2019 року за заявою боржника постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві було закінчено виконавче провадження ВП № 48914066 та припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи забезпечення примусового виконання рішення суду. Однак, згідно інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, арешт, накладений в межах ВП № 48914066 не знято. Крім того, на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2015 року Дніпровським РВ ДВС у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 52493845, в межах якого на все майно позивача накладено арешт. 29.06.2017 року в межах виконавчого провадження ВП № 52493845 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Отже, у Дніпровському РВ ДВС відсутні виконавчі провадження щодо [PERSON] , однак відповідачем не урегульовано питання щодо виконання уповноваженими органами скасування накладених арештів, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, третя особа: [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 18 листопада 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Третьою особою [PERSON] надано до суду письмові пояснення до позову, відповідно до яких [PERSON] підтверджено відсутність з її боку майнових претензій як до позичальника [PERSON] так і до поручителя [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що на підставі 22.09.2015 року постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 48914066 з примусового виконання виконавчого листа № 755/2685/15, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 29.05.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості. (а.с. 10) 05.04.2018 року в межах ВП № 48914066 постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми боргу у розмірі 734 412,85 грн. (а.с. 11) 11.10.2019 року в межах ВП № 48914066 постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/2685/15 від 29.05.2015 року закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. (а.с. 12) 04.10.2016 року постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 52493845 з примусового виконання виконавчого листа № 755/2685/15, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 29.07.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості. (а.с. 15) 17.10.2016 року постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві в межах ВП № 52493845 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми боргу у розмірі 741 814,37 грн. (а.с. 15) 29.06.2017 року постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ № 755/2685/15, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 29.07.2015 року, повернуто стягувачу. (а.с. 16) 11.06.2020 року постановою Київського апеляційного суду м. Києва у справі № 755/2685/15-ц ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (код ЄДРЮОФОПГФ 09807750) за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у справі №755/2685/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості на правонаступника - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ). (а.с. 19-21) 10.07.2020 року новим стягувачем [PERSON] на адресу Дніпровського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві направлено заяву про зняття арешту з майна [PERSON] , накладений у забезпечення виконання рішення суду у справі № 755/2685/15-ц, оскільки відсутні вимоги стягувача. (а.с. 22, 23, 24) Згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2020 року та Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 10.11.2020 року наявні наступні арешти: нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), номер запису про обтяження: 21159831 (спеціальний розділ), накладений в межах виконавчого провадження ВП № 52493845, на підставі постанови від 17.10.2016 року, виданої Дніпровським районним ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; арешт рухомого майна [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), зареєстрованого за номером (номер обтяження) № 16808478, накладений в межах виконавчого провадження ВП № 48914066, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП № 48914066, виданої 05.04.2018 року Дніпровським районним ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; арешт рухомого майна [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] ), зареєстрований за номером (номер обтяження) № 16344983, реєстрація обтяження: ДБГВГ9В5Б5, зареєстровано [PERSON] , Філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» Київська область, дата реєстрації 29.06.2017 року18:44:03; Обтяжувач Дніпровський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. (а. с. 17, 18) Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник, майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порядок скасування арешту, накладеного в межах виконання рішення, встановлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини другої якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є звільнення з-під арешту нерухомого та рухомого майна, накладеного за постановами Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в межах процедури виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва за виконавчим листом № 755/2685/15-ц, з огляду на припинення виконавчих проваджень та відсутність зобов`язань з боку позивача як боржника перед новим стягувачем. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оспорюваних позивачем арештів, що накладені в межах виконавчих проваджень ВП № 48914066, ВП № 52493845, з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/2685/15-ц, - оскільки вказані виконавчі провадження станом на день ухвалення даного рішення суду є завершеними (а.с. 9), у нового стягувача за зобов`язаннями позивача [PERSON] відсутні вимоги майнового характеру за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у цивільній справі № 755/2685/15-ц, тому подальше обтяження шляхом накладення арешту на майно позивача є порушенням його прав як власника такого майна, що також підлягає захисту відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, третя особа: [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved