Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову Відокремлений підрозділ «Шахта «Степова» Державного підприємства «Львіввугілля», [PERSON] про скасування актурозслідування причин виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання, за формою П-4 від 17.08.2018, затвердженого Головним управлінням Держпраці у Львівській області 20.08.2018. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що професійне захворювання у вигляді вібраційної хвороби [PERSON] було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за формою П - 4 від 17.08.2018. При цьому, одним із документів, які стали підставою для складання акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було доповнення до санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці, що складене ГУ Держпраці у Львівській області 21.06.2018 щодо показників шуму, важкості та напруженості праці як водія автомобіля БеЛаз-540 у ВАТ «Червоноградська автобаза (більше 20 років), однак згідно записів у трудовій книжці [PERSON] , водієм автомобіля БеЛаз у ВАТ «Червоноградська автобаза» він не працював, а отже стаж роботи зі шкідливими умовами праці (більше 26 років) документально не був підтверджений. Позивач стверджує, що після надходження матеріалів розслідування ним було виявлено ряд недоліків, які стосувались документального підтвердження роботи [PERSON] у шкідливих умовах на підприємствах ВАТ «Червоноградська автобаза» та ДП «Експрес-авто». Зокрема, в Санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 23.10.2017 № 10754/1/4.1-15, затвердженій ГУ Держпраці у Львівській області 23.10.2017 зазначено, що дані щодо умов праці на робочому місці водія автомобіля КАЗ, КАМАЗ-5320, МАЗ-54328, КАМАЗ-55102 у ВАТ «Червоноградська автобаза» відсутні. У Доповненні до санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 21.06.2018 № 5793/2/04.1-15, затвердженому ГУ Держпраці у Львівській області 21.06.2018, вказано, що згідно з інформацією з ВАТ «Червоноградська автобаза» лабораторно-інструментальні дослідження проводилися на робочому місці водія автомобіля БеЛаз-540, які аналогічні робочим місцям водія автомобіля КАЗ, КАМАЗ-5320, МАЗ-54328, КАМАЗ-55102. Позивач зазначає, що таке прирівняння умов праці було безпідставним. Позивач посилався на те, що у матеріалах справи були відсутні відомості про шкідливі умови праці водієм автомобіля КАМАЗ-5320 у ДП «Експрес-авто», період роботи в якому враховано до стажу роботи у шкідливих умовах. У зв`язку із зазначеним питання об`єктивності проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання у [PERSON] було розглянуто 30.09.2019 на спільній нараді за участю Державної служби з питань праці та виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, на виконання протоколу якої відповідач наказом від 06.11.2019 № 390 скасував Доповнення до санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 21.06.2018 № 5793/2/04.1-15. Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. /а.с.30/ 17.09.2021 третя особа: Відокремленим підрозділом «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» було подано пояснення до позовної заяви, згідно з яким третя особа-1 вважала за необхідне провести повторне розслідування із наданням усіх необхідних документів відповідачем, зокрема, санітарно-гігієнічних характеристик та медичних висновків./а.с.34-38/. 24.09.2021 відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строків позовної давності, де наголосив, що оскаржуваний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за формою П-4 від 17.08.2018 було затверджено Головним управлінням Держпраці у Львівській області 20.08.2018, а позовна заява Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області була подана 26.08.2021, а отже - поза межами строків позовної давності. /а.с.41/. 24.09.2021 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він, посилаючись на необґрунтованість позовної заяви, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначив, що спеціальне розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання проведено відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 1232 від 30.11.2011 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), а отже, при встановленні професійного захворювання [PERSON] було дотримано законодавчо визначених процедур. Окрім того, такий порядок не передбачав можливості оскарження спірного акту з боку Фонду соціального страхування. /а.с.42-50/ 15.11.2021 р. представником третьої особи [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд у позові відмовити у зв`язку із необґрунтованістю останнього. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторні, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 14.09.2017 на адресу Головного управління Держпраці у Львівській області надійшов запит головного лікаря КЗСРРЛО «Сокальська ЦРЛ» на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) щодо [PERSON] 20.09.2017 Головним управлінням Держпраці у Львівській області внесено припис № 9770/1/4.1-12 в/о директора ВП Шахта «Степова» Клюку М.І., яким зобов`язано надати документи, що необхідні для складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці щодо працівника [PERSON] 02.10.2017 на вимогу вказаного припису надано необхідні документи [PERSON] для складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці. Цей лист було погоджено Червоноградським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області. 23.10.2017 лікарем з гігієни праці Мельник С.П. складено санітарно-гігієнічну характеристику умов праці [PERSON] за № 10754/1/4.1-15. 18.04.2018 лікарем з гігієни праці Іванів С.С. на запит КЗ ЛОР «Львівської обласної клінічної лікарні» від 24.01.2018 № 279/с складено Доповнення до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) щодо [PERSON] № 3622/1/04.1-15. 31.05.2018 на адресу Головного управління Держпраці у Львівській області надійшов запит КЗ ЛОР «Львівської обласної клінічної лікарні» № 1919/с від 18.05.2018 на доповнення та уточнення до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 10754/1/4.1-15 від 23.10.2017 про умови праці, а саме показники важкості праці, вібрації, шуму за весь період роботи на посадах водія автомобіля КАЗ, КАМАЗ-5320, МАЗ-54328, КАМАЗ-55102 на Червоноградській автобазі ВО «Укзахідвугілля», ДВАТ «Червоноградська автобаза», ДП «Експрес-авто». 21.06.2018 лікарем з гігієни праці Мельник С.П. на виконання запиту КЗ ЛОР «Львівської обласної клінічної лікарні» № 1919/с від 18.05.2018 складено доповнення до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) щодо [PERSON] № 3622/1/04.1-15. 07.08.2018 відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Львівській області № 166 створено комісію з розслідування причин виникнення професійного захворювання [PERSON] 17.08.2018 за результатами розслідування складено акт розслідування причин виникнення професійного захворювання за формою П-4, затверджений Головним управлінням Держпраці у Львівській області 20.08.2018. Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 06.11.2019 № 390, на виконання протоколу спільної наради, яка відбулася 30.09.2019 за участю представників Державної служби України з питань праці та працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, скасовано доповнення до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) щодо [PERSON] № 3622/1/04.1-15, оскільки при його підготовці використані дані умов праці водія автомобіля БеЛаз-540, які не є аналогічними умовам праці водія автомобіля КАЗ, КАМАЗ-5320, МАЗ-54328, КАМАЗ-55102. У трудовій книжці зазначені наступні відомості про роботу [PERSON] : 1)служба в лавах Радянської армії -з 12.05.1987 по 25.05.1989 2)ВАТ «Червоноградська автобаза» -з 04.12.1989 по 30.04.1991 - водій автомобіля марки КАЗ -з 30.04.1991 по 24.09.1992 - водій автомобіля марки КАМАЗ-5320 -з 24.09.1992 по 12.05.1993 - слюсар по ремонту автомобілів -з 12.05.1993 по 02.09.1996 - водій автомобіля марки КАМАЗ-5320 -з 02.09.1996 по 19.08.1998 - водій автомобіля марки МАЗ-54328 -з 19.08.1998 по 14.03.2003 - водій автомобіля марки КАМАЗ-5320 3)ДП «Експрес-авто» -з 14.03.2003 по 01.08.2004 - водій автомобіля марки КАМАЗ-5320 4)ВАТ «Червоноградська автобаза» -з 02.08.2004 по 13.05.2013 - водій автомобіля марки КАМАЗ-55102 5)Червоноградський міський центр зайнятості -з 20.06.2013 по 28.01.2014 6)ВП «Шахта «Червоноградська»» ДП «Львіввугілля» -з 29.01.2014 по 04.05.2016 - водій КАМАЗу 7)ВП «Шахта «Степова»» ДП «Львіввугілля» -з 12.05.2016 по теперішній час - водій автотранспортних засобів Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Частиною 2 цієї статті встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а відповідно до ч. 2 ст. 46 Основного закону - право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. За ч. 2 ст. 22 -конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. За ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст.173 КЗпП України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Розділом V Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 цього Закону страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці, а за п. 7 - професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми. Згідно з абз. 1, 2 п. 63 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 1232 від 30.11.2011 до хронічного професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, пов`язаних з роботою. До хронічного професійного захворювання належить також захворювання, що виникло після багатократного та/або тривалого впливу шкідливих виробничих факторів. Відповідно до постанови КМУкраїни «Про затвердження переліку професійних захворювань» № 1662 від 08.11.2000, для виникнення захворювань, виявлених у [PERSON] , необхідною є наявність наступних факторів: -вібраційна хвороба - тривалий систематичний вплив виробничої вібрації, що передається на верхні кінцівки працюючих, та вібрації робочих місць; -нейросенсорна приглухуватість - систематичний вплив виробничого шуму; -вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок - контактна передача ультразвуку на верхні кінцівки. Для жодного із зазначених захворювань не є характерним вплив негативних факторів протягом якогось конкретного часу, тому скасування доповнення до санітарно-гігієнічних умов праці на ВАТ «Червоноградська автобаза» не тягне за собою відсутності зв`язку між професійним захворюванням [PERSON] та умовами праці. Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці [PERSON] складена за професією згідно ДК-003-2010 - водій автотранспортних засобів (без вказівки на марку автомобіля). Відповідно до п. 1.10 наказу МОЗ України від 13.12.2004 № 614 «Про затвердження Порядку складання та вимоги до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці» (чинного на час перебігу спірних правовідносин), у разі, коли працівник працював на декількох підприємствах, санітарно-гігієнічна характеристика складається закладом державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснював державний санітарно-епідеміологічний нагляд за останнім підприємством, де працював працівник, з доданням при потребі інформаційних довідок від інших закладів державної санітарно-епідеміологічної служби, які здійснювали державний санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємствами, де він працював раніше. За п. 1.12 цього наказу при виникненні підозри на профзахворювання (профотруєння) після припинення контакту працівника з шкідливими виробничими факторами (пізній силікоз, деякі захворювання на пухлини тощо), а також у разі неможливості отримання даних про його умови праці (ліквідація підприємства, цеху, дільниці, робочого місця або в разі тривалої зупинки виробничого процесу, відсутності даних в архівах підприємства та закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, робота за кордоном тощо) інформаційна довідка складається на підставі даних трудової книжки, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці на аналогічних робочих місцях, за результатами наукових досліджень за аналогічними професіями. Згідно з п. 1.8 Порядку складання та вимог до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці, затвердженого наказом МОЗ України № 614 від 13.12.2004 (чинного на час перебігу спірних відносин) ЛПЗ, яким надано право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, можуть надсилати запит в заклади державної санітарно-епідеміологічної служби з обґрунтуванням необхідності доповнень до санітарно-гігієнічної характеристики. Абзацом 1 п. 67 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 1232 від 30.11.2011 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спеціалізовані профпатологічні лікувально-профілактичні заклади проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз професійного захворювання. Вказаний нормативно-правовий акт не містить зобов`язання проходити повторні огляди з метою підтвердження професійного захворювання. Згідно із абз.. 2, 3 п. 67 цього Порядку діагноз професійного захворювання може бути змінений або відмінений спеціалізованим профпатологічним лікувально-профілактичним закладом, який його встановив раніше, на підставі результатів додатково поданих відомостей або проведених досліджень та повторної експертизи. Відповідальність за встановлення або відміну діагнозу професійного захворювання покладається на керівників таких закладів та голів лікарсько-експертних комісій. Рішення про підтвердження або відміну раніше встановленого діагнозу професійного захворювання оформляється висновком лікарсько-експертної комісії. Відповідно до п. 68 цього Порядку оскарженню в судовому порядку підлягає рішення центральної лікарсько-експертної комісії державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України», а суб`єктами такого оскарження є хворий або роботодавець. Такожцим Порядком не передбачено проведення повторного розслідування причин встановленого професійного захворювання. Окрім того, складання акту розслідування причин професійного захворювання не зачіпає та не порушує прав та інтересів Фонду соціального страхування, а отже, він не належить до суб`єктів, які мають право оскаржувати такий акт. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У свою чергу, за ч. 1 ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України), а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відтак, позивач не довів факту порушення, оспорювання або невизнання його прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку із наведеним вище, підстави для задоволення позову відсутні. Розглядаючи питання про застосування позовної давності, про що було подано заяву відповідачем, суд зазначає наступне. Акт розслідування причин виникнення професійного захворювання за формою П-4 щодо [PERSON] було складено 17.08.2018 та затверджено Головним управлінням Держпраці у Львівській області 20.08.2018. Водночас, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області подало позовну заяву 26.08.2021. При цьому позивач не обґрунтовував причин пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 цього Кодексу - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відтак, з матеріалів справи вбачається порушення позивачем зазначеного строку. Згідно із ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Таким чином, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261ЦК України), а строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ст. 254ЦК України). Статтею 267 ЦК України визначено наслідки спливу строку позовної давності. Зокрема, у ч. 2 цієї статті вказано, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. За ч. 3 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У свою чергу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Велика палата ВС у постанові від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12 наголошує, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (надалі - ЄСПЛ). Аналогічний припис міститься і в Законі України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Пункт 1 ст. 6 Конвенції, ратифікованої Україною Законом від 17.07.97 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Разом з тим ЄСПЛ вказує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (рішення ЄСПЛ у справі «Stubbings та інші проти Сполученого Королівства»). Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed