Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору № 425 купівлі-продажу нерухомого майна від 05.01.2001 року в звязку із тим, що цей договір був посвідчений на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо». На теперішній час він не має можливості реалізувати свої права щодо поділу нерухомого майна, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально та втрачений оригінал договору. Також просить поділити між ним та [PERSON] квартиру [ADDRESS] по ? частки за кожним, оскільки дана квартира була придбана в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя. Ухвалою від 18 червня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були відділені в окреме провадження. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини\~та дослідивши надані\~докази, суд приходить\~до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.2000 року, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №и 16022 від 03.01.2001 року. 05 січня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі продажу на квартиру [ADDRESS], даний догові посвідчувався на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо». Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. У звязку із наміром реалізувати свої права шляхом поділу майна подружжя, позивач просить суд визнати договір № 425 купівлі продажу нерухомого майна від 05.01.2001 року дійсним. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його\~нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилаються на те, що він придбав квартиру на їх спільні кошти на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в січня 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права щодо визнання квартири спільним майном подружжя та її квартири, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений та оригінал договору втрачений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягає задоволенню. Вимоги про стягнення розподіл витрат по сплаті судового збору позивачем не ставилось, тому зазначені судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved