Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Лебединського райсуду від 30.01.2009 року з нього стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час він працює і з його заробітної плати стягуються аліменти в розмірі 1469 грн. та заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 1469 грн. Таким чином, при нарахованій заробітній платі 7301 грн. він отримує 2912 грн. Крім цього, він проживає разом та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , з якою вони мають спільну дитину. [PERSON] є непрацездатною і вона та дитина знаходяться на його утриманні. Також на даний час зросла вартість життя, комунальних послуг. Всі ці обставини свідчать про погіршення його матеріального та сімейного стану, у зв`язку з чим позивач не може сплачувати [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] . Тому просить зменшити розмір даних аліментів до 1/6 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, оскільки на її думку для зменшення розміру стягуваних аліментів підстави відсутні. Також пояснила, що позивач близько 11 років платив їй аліменти лише по 300 грн. В наслідок цього виникла заборгованість по їх сплати в розмірі 73 000 грн. у чому він сам винен. ЇЇ заробітна плата складає 4723 грн. і з цього розміру вираховуються ще й податки в сумі 850 грн. Проживає вона з дитиною у будинку батьків в с. Михалівка. Вислухавши позивача, його представника, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва (а.с. 6). Відповідно до рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30.01.2009 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання даної дитини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визнається сторонами у справі. На даний час позивач перебуває в трудових відносинах з ТОВ «НАДЕЖДА РИТЕЙЛ 2017», що вбачається з довідки (а.с. 5), де йому нараховується та виплачується заробітна плата, з якої проводяться відрахування в рахунок вищевказаних аліментів та додатково проводяться відрахування заборгованості по сплаті аліментів. Так, з довідок (а.с. 3, 4, 45, 46, 47), вбачається, що з заробітної плати [PERSON] відраховано: за листопад 2019 року по аліментах 1546,67 грн., по заборгованості зі сплати аліментів 1546,67 грн.; за грудень 2019 року по аліментах 1469,38 грн., по заборгованості зі сплати аліментів 1469,38 грн.; за лютий 2020 року по аліментах 1381,20 грн., по заборгованості зі сплати аліментів 1381,20 грн.; за березень 2020 року по аліментах 1317,34 грн., по заборгованості зі сплати аліментів 1317,34 грн.; за квітень 2020 року по аліментах 1181,18 грн., по заборгованості зі сплати аліментів 1181,18 грн. Позивач вважає, що розмір стягуваних аліментів підлягає зменшенню, оскільки після відрахувань із його заробітної плати він отримує близько 2912 грн. Поряд з цим, на даний час він проживає разом та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] (а.с. 8, 9) і у них є син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Крім дитини від першого шлюбу він повинен утримувати ще й [PERSON] , яка є непрацездатною, та їх дитину - сина [PERSON] . Зазначені обставини на думку [PERSON] є підставою для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на утримання [PERSON] . Однак, суд не може погодитися з такими доводами позивача з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Згідно вимог ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Однією з обставин, на яку посилається позивач, як на підставі своїх вимог про зменшення розміру стягуваних аліментів, є те, що з його заробітку щомісяця проводяться відрахування на погашення існуючої заборгованості по сплаті аліментів. Однак, суд вважає, що зазначена обставина не є тією істотною зміною в матеріальному становищі позивача, яка в розуміння ст. 192 СК України є підставою зменшення розміру аліментів, визначений за рішенням суду. Така заборгованість є нічим іншим як несвоєчасним та неповним виконання платником аліментів своїх обов`язків по утриманню дини. До того ж таке невиконання рішення суду мало місце тривалий час, як вказує відповідачка, близько 11 років та створило значну заборгованість, що не заперечується самим позивачем. Також не заслуговують на увагу доводи [PERSON] про те, що на даний час зросла вартість життя і цим погіршилося його матеріальне становище. Суд вважає, що таке зростання дійсно може впливати на становище платника аліментів, але разом з цим це також безумовно впливає й на матеріальне становище іншої сторони - дитини, яку платник зобов`язаний утримувати та отримувача аліментів, а тому зазначена обставина не можу бути підставою для зміни розміру аліментів в бік його зменшення. Ухвалюючи рішення, суд звертає увагу й на те, що позивач, посилаючись на непрацездатність своєї теперішньої дружини [PERSON] , з якою [PERSON] проживає без реєстрації шлюбу, він не надає суду доказів її непрацездатності, а саме у справі відсутні будь-які дані про те, що [PERSON] на даний час ніде не працює, а той факт, що у неї та позивача є малолітня дитина, якій не виповнилося трьох років, не свідчить про непрацездатність [PERSON] . З огляду на це позивач не довів факт перебування [PERSON] на його утримання, хоча згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом На думку суду, вищевказані обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а факт наявності у позивача іншої дитини, не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Такий розмір не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому діючим законодавством. За нормами Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі вище наведеного,

Outcome: dismissed