Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Краснопавлівської селищної ради Лозівського району, Харківської області, третя особа Відділ реєстрації Лозівської міської ради Харківської області, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.1989 року він є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала його батькові [PERSON] . Після смерті батька він не постійно проживав у цьому будинку, а лише доглядав за ним, покращував, робив ремонт, аби будинок не зруйнувався. У 1998 році він переїхав до цього будинку і почав постійно у ньому проживати разом зі своєю родиною. Він облаштовував домоволодіння, здійснював ремонт і покращення житла та інших будівель на території двору. У кінці серпня 2018 році від односельців йому стало відомо про те, що 1/2 будинку належить [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Грозний столиці Чеченської Республіки Російської Федерації. Однак, починаючи з 1988 року а ні [PERSON] , а ні будь-хто з її рідних чи близьких у будинку не проживали і навіть не з`являлися. З 1988 року по теперішній час лише він доглядає за цим будинком, здійснює витрати по оплаті комунальних послуг, ремонті та перебудовам. В зв`язку з чим просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , у порядку набувальної давності, відповідно до положень статті 344 ЦК України. Позивач та представник позивача адвокат Остапенко С.Ю. у судове засідання не з`явилися, але представник позивача надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім того просила долучити до матеріалів справи письмові пояснення свідків та при ухваленні рішення врахувати їх. Представник відповідача Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Краснопавлівської селищної ради. Представник третьої особи Відділу реєстрації Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 червня 1989 року, виданого Краснопавлівською селищною Радою народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за № 912, належить 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана 1/2 житлового будинку належала батькові позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Із копії довідки, виданої Краснопавлівською селищною радою Лозівського району Харківської області за № 508/02-24 від 19.04.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , у період з 1989 року на 1/2 житлового будинку, власником якої є [PERSON] , зареєстровані: [PERSON] , з 12.03.1998 року по теперішній час, [PERSON] , з 09.06.2015 року по теперішній час та [PERSON] , з 03.05.2018 року по теперішній час. Інформація щодо особи, яка є власником іншої Ѕ частини житлового будинку, за вказаною адресою в селищній раді не значиться. Із копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , складеного станом на 23.03.1989 року вбачається,що власником 1/2 житлового будинку є [PERSON] , іншої 1/2 житлового будинку - [PERSON] . Як зазначив позивач у позові, що після смерті батька [PERSON] , він не постійно проживав у будинку, а лише доглядав за ним, покращував, робив ремонт, аби будинок не зруйнувався. У 1998 році позивач переїхав до цього будинку і почав постійно у ньому проживати разом зі своєю родиною. Він облаштовував домоволодіння, здійснював ремонт і покращення житла та інших будівель на території двору. У кінці серпня 2018 році від односельців позивачу стало відомо про те, що 1/2 будинку належить [PERSON] , яка давно померла. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.10.1993 року Жовтневим районним відділом ЗАГС м. Грозний. Крім того, позивачем був зроблений запит в нотаріальну палату Чеченської Республіки з метою отримання інформації щодо [PERSON] , на що йому була надана відповідь про те, що архіви і вся інша документація колишнього Мінюсту Чеченської Республіки (Чеченської Республіки Ічкерія) і нотаріальних контор попередніх років були знищені у результаті військових дій, що проходили на території Чеченської Республіки в 1994-1996 і 1999-2000 роках. Починаючи з 1988 року а ні [PERSON] , а ні будь-хто з її рідних чи близьких у будинку не проживали і навіть не з`являлися. З 1988 року по теперішній час лише позивач доглядає за цим будинком, здійснює витрати по оплаті комунальних послуг, ремонті та перебудовам. Із письмових пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] , разом зі свою родиною, близько 30 років мешкає за адресою: [ADDRESS] . Жодних сторонніх осіб, які б там постійно або навіть тимчасово мешкали не було. Догляд за будинком здійснює тільки [PERSON] зі своєю родиною. Як вказано в ч. 2 ст.328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через десять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як вказано в п. 8 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~ЦК України правила статті 344\~Цивільного кодексу\~України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як зазначається в листі Верховного суду України від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Відповідно до п. 11 Постанови враховуючи положення статей 335 і 334, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК про те, що правила статті 344\~ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно з п. 13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п. 14 Постанови виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, судом встановлено, що позивач користувався 1/2 частиною житлового будинку з 06 жовтня 1988 року, однак, виходячи з вищевикладеного, набувальна давність буде рахуватися лише з 2001 року. Таким чином на момент звернення до суду позивач користувався спірною 1/2 частиною житлового будинку 31 рік. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним майном, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved