Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту та заборону здійснювати відчуження 124/1000 частини квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що постановою АН №308049 від 15.01.2009 року державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накладено арешт на майно належне на праві власності позивачу, а саме на 124/1000 частину квартири [ADDRESS]. Виконавче провадження відкрито у 2007 році за виконавчим листом, згідно якого стягнуто з позивача на користь його колишньої дружини [PERSON] аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно і до досягнення ним повноліття. Арешт та заборону його відчуження майна накладено у 2009 році. Виконавче провадження закрито 29.12.2012 року за статтею 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та повернено виконавчий документ стягувачу. Станом на сьогоднішній день у [PERSON]є намір скористатися своїм законним правом щодо відчуження належного йому на праві власності майна, але останній не може скористатися своїм законним правом, в зв'язку з вище викладеними обставинами. Представник позивача в судовому засідання надав до суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що 25.06.2009 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиціїв рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3727 про стягнення з [PERSON]на користь [PERSON] аліментів було накладено арешт на належне [PERSON]майно, а саме на 124/1000 частину квартири [ADDRESS]. З метою скасування накладеного арешту позивач звернувся з заявою до Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, однак листом начальника відділу йому було повідомлено, що для вирішення питання про зняття арешту з майна позивачу необхідно звернутися до суду з відповідною заявою. Статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено зняття з арешту при поверненні виконавчого документа стягувачу згідно ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того 29.12.2012 року на підставі ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист №2-3772, виданий 25.06.2004 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] було повернуто стягувачу і до теперішнього часу повторно не надходив. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що на підставі ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист №2-3772, виданий 25.06.2004 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] було повернуто стягувачу і до теперішнього часу повторно до виконання стягувачем не пред'являвся, за яким було відкрито виконавче провадження відносно боржника [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арештупідлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved