Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що відповідачі отримали від нього у позику грошові кошти в сумі 10000000 грн., які зобов'язалися повернути йому. У вказаний в розписці строк відповідачі свої зобов'язання не виконали, позику не повернули. На його прохання в добровільному порядку сплатити заборгованість ніяким чином не прореагували та в усній формі відмовились сплатити кошти. А тому просив стягнути з відповідачів на його користь борг в сумі 10000000 грн. Ухвалою суду від 05.12.2017 року визнано обов'язковою явку позивача [PERSON] в судове засідання. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовими повістками, які отримував 27.11.2017 року, 09.12.2017 року, 26.12.2017 року, про поважні причини неявки суду не повідомив. Також надав 13.11.2017 року заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали розписку позивачу [PERSON] в підтвердження боргового зобов'язання перед останнім в сумі 10000000 грн. та зобов'язалися повернути борг до 01.10.2017 року, що підтверджується ксерокопією боргової розписки від 26.10.2016 року (а.с.9). Відповідності до вимог ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст. 1049 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження факту отримання та факту не повернення боргу, оскільки, як вбачається з тексту копії розписки (а.с.9) фактом погашення боргу є повернення цієї розписки, тобто суд позбавлений можливості перевірити, чи повернули відповідачі кошти в сумі 10000000 грн. позивачу чи ні, оскільки позивачем не надано суду оригінал розписки, а лише її ксерокопію, а тому, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Ухвалою суду від 05.12.2017 року було визнано обов'язковою явку позивача [PERSON] в судове засідання, однак позивач, отримуючи 27.11.2017 року, 09.12.2017 року та 26.12.2017 року судові повістки, в судове засідання не з'явився, не надав суду свої особисті пояснення в судовому засіданні, а також не надав суду оригінал розписки, що є обов'язковим. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд не може надати оцінку належному по справі доказу - борговій розписці від 26.10.2016р., а тому вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є безпідставними, позов не обґрунтований та не підтверджений належними доказами, а тому не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed