Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що «03» жовтня 2013р. між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником був укладений договір позики від 03.10.2013р., за яким відповідач отримав від мене грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США. На підтвердження отримання грошей за договором позики відповідачем була складена та передана йому розписка. Згідно умов наданої відповідачем розписки, він одержав позику в сумі 20000,00 доларів США та зобов'язався повернути їх не пізніше «01» жовтня 2014р. Проте зазначений свій обов'язок відповідач не виконав, та по сьогоднішній день не повернув суми позики. Позивач неодноразово звертався до відповідача з усною вимогою повернення позики, але це не дало жодного результату. По теперішній час відповідач не виконав свого зобов'язання та протиправно користується грошовими коштами. Відповідно до ст. 533 ЦК України, сума боргу в іноземній валюті розраховується за курсом НБУ на дату винесення рішення суду, а на дату складання цього позову розрахунок складає 542400,00 грн. (20000 х 27,12 = 542400,00 грн.). 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період прострочення 02.10.2014р. - 29.03.2017р. (910 календарних днів) складають 40523,97 грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач до судового засідання не з′явилась, причини неявки суду не повідомила про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою остання зареєстрована та фактично мешкає, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», згідно відмітки листоноші, адресату було залишено повідомлення про необхідність зявитися для отримання кореспонденції, але з невідомих суду причин, відповідач не зявився за її отриманням. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що «03» жовтня 2013р. між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником був укладений договір позики від 03.10.2013р., за яким відповідач отримав від мене грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США. На підтвердження отримання грошей за договором позики відповідачем була складена та передана йому розписка. Згідно умов наданої відповідачем розписки, він одержав позику в сумі 20000,00 доларів США та зобов'язався повернути їх не пізніше «01» жовтня 2014р. Проте зазначений свій обов'язок відповідач не виконав, та по сьогоднішній день не повернув суми позики. Позивач неодноразово звертався до відповідача з усною вимогою повернення позики, але це не дало жодного результату. По теперішній час відповідач не виконав свого зобов'язання та протиправно користується грошовими коштами. Відповідно до ст. 533 ЦК України, сума боргу в іноземній валюті розраховується за курсом НБУ на дату винесення рішення суду, а на дату складання цього позову розрахунок складає 542400,00 грн. (20000 х 27,12 = 542400,00 грн.). 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період прострочення 02.10.2014р. - 29.03.2017р. (910 календарних днів) складають 40523,97 грн. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими. ч. 1 ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved