Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі договору дарування житлового будинку від 14.04.2015 року він являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача, в будинку зареєстровані відповідач [PERSON] , яка являється колишньою дружиною позивача, та донька відповідача від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає з 02.12.2016 року, вона забрала свої речі, залишивши свою доньку [PERSON] , та їх спільного сина. Свою доньку [PERSON] відповідач [PERSON] забрала жити до себе у серпні 2018 року. На підставі вищевикладеного, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження та копія позову з доданими документами направлялася відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання, у встановлений судом строк відзив на позов, будь-яких клопотань не подав. Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування житлового будинку від 14.04.2015 року належить житловий будинок [ADDRESS] .с. 10-11/. За ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК), а саме: члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї ч. 2 ст. 64 ЖК відносить, крім інших, дітей. Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» від 04.06.2019 року /а.с.12/, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказані дані підтверджені відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 20.06.2019 року /а.с.22/. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту, складеного за місцем реєстрації відповідача, від 05.06.2019 року, відповідач [PERSON] зареєстрована у спірному будинку, але фактично з грудня 2016 року за вказаною адресою не проживає /а.с.16/. З зазначеного можливо зробити обґрунтований висновок про те, що відповідач [PERSON] була зареєстрована як член сім`ї власника житла, вона відсутня та не проживає у спірному будинку з грудня 2016 року без поважних причин, будь-які домовленості між відповідачем [PERSON] і власником житла відсутні, сторони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що [PERSON] не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, а тому, убачає правові підстави для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд зазначає на наступне. За ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти ? члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 3 Статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Судом встановлено, що будь-яких угод про порядок користування цим приміщенням [PERSON] з позивачем не укладалося. В справі відсутні докази і не були надані у відповідності до ст. 13, 81 ЦПК України позивачем, що [PERSON] народилася [INFO] , в справі відсутні відомості щодо осіб, хто є її батьками, в справі немає свідоцтва про народження такої особи. Відсутні в справі і відомості, що [PERSON] не є дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування, немає доказів того, що [PERSON] на час розгляду справи знаходиться на вихованні у [PERSON] що дитина проживає зі своїми батьками або з кимось з батьків, що дитина забезпечена іншим житлом, в якому має можливість проживати. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою /ст. 160 СК України/. В матеріалах справи відсутні докази щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] у іншому місці проживання. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial