Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 007 грн. 53 коп., зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2007 року. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 28 507 грн. 15 коп., тому ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 20 березня 2013 року [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності правочину, а саме кредитного договору № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року, посилаючись на те, що вищевказаний кредитний договір з відповідачем він не укладав та не підписував його, кредитні кошти та товар не отримував. Ухвалою суду від 20.03.2013 року зустрічну позовну заяву прийнято до свого провадження та об'єднало з первісним позовом. Представник позивача-відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засідання первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 007 грн. 53 коп., зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2007 року, проте взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, в сумі 28 507 грн. 15 коп., що підлягає стягненню. В останнє судове засідання представник позивача-відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач - позивач [PERSON] в судовому засіданні, в задоволенні первісного позову просив відмовити та задовольнити зустрічний позов посилаючись на те, що кредитний договір № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» він не укладав та не підписував його, кредитні кошти та товар не отримував, а підпис на заяві позичальника № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року виконаний не ним. В останнє судове засідання відповідач - позивач [PERSON] не з'явився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача-позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні пояснення до пояснень свого довірителя. В останньому судовому засіданні також просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 4 799 грн. 70 коп. за проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3451 від 25.04.2014 року. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що підлягає до задоволення, за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви позичальника № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року, від імені [PERSON] та умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт», ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано кредит у розмірі 2 007 грн. 53 коп., зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2007 року. У зв'язку з порушенням зобов'язань за вищевказаним кредитним договором станом на 09.01.2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 28 507 грн. 15 коп., яка складається з - заборгованості за кредитом - 1 775 грн. 27 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 892 грн. 70 коп.; - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 16 005 грн. 51 коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 333 грн. 67 коп.. 18 червня 2008 року [PERSON] звернувся до чергової частини Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з заявою про те, що на його паспорт був взятий кредит, проте, постановою т.в.о. ст. ДІМ Октябрського РВ ПМУ УМВС України Полтавській області ст. лейтенанта міліції Вировець В.Л. від 21.06.2008 року, в порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України відмовлено, у зв'язку з тим, що прийнятими мірами встановити особу, яка взяла кредит на паспорт гр. [PERSON] не виявилося можливим. Судовим наказом від 15 липня 2010 року задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 14 250 грн. 79 коп., судовий збір в сумі 71 грн. 25 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.. Ухвалою суду від 17 листопада 2010 року, в справі № 2с-7/10, за заявою [PERSON] про скасування судового наказу, заяву останнього задоволено, судовий наказ в справі № 2н-32/10 від 15.07.2010 року, виданий Ленінським районним судом м. Полтави за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 14 250 грн. 79 коп., судовий збір в сумі 71 грн. 25 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. скасовано. Як вбачається з висновку служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк», складеного 21.05.2010 року заява клієнта [PERSON] про неотримання ним кредиту не знайшло свого підтвердження, кредит № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року не є шахрайським, оформлений та отриманий [PERSON]. Висновком судової - почеркознавчої експертизи № 3451 від 25.04.2014 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] у заяві позичальника №DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року від імені [PERSON], розташований на зворотному боці, в рядку «(підпис)» - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України. Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу, в тому числі з договорів та інших правочинів. Згідно статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину нікчемним підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved