Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18 січня 2015 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 6000 грн., а відповідач зобовязався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 28 лютого 2015 року, про що було складено розписку. Також, 27 травня 2015 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 7500 грн., а відповідач зобовязався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 22 червня 2015 року, про що було складено розписку Позивач зазначає, що відповідачем порушено зобовязання з повернення коштів. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 18.01.2015 р. у сумі 6000 грн., 64,11 грн. - 3% річних, 1745,45грн. - втрат від інфляції; заборгованість за договором позики від 27.05.2015 р. у сумі 7500 грн., 9,68 грн. - 3% річних, 165 грн. - втрат від інфляції а також судові витрати, понесені позивачем. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився. Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 січня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 6000 грн., а відповідач зобовязався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 28 лютого 2015 року, про що було складено розписку. Позивач виконав свої зобовязання за договором позики та надав відповідачу обумовлену договором суму позики, що підтверджується розпискою. Також, 27 травня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 7500 грн., а відповідач зобовязався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 22 червня 2015 року, про що було складено розписку. Позивач виконав свої зобовязання за договором позики та надав відповідачу обумовлену договором суму позики, що підтверджується розпискою. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконав зобов'язання з повернення коштів. Згідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач повинен був повернути суму позики не пізніше 28 лютого 2015 року та не пізніше 22 червня 2015 року, проте не виконав умов договору позики щодо повернення коштів, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу 6000 грн. та 7500 грн., а разом - 13500 грн., підлягають задоволенню. В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності. Розрахунок інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних позивачем зроблено вірно, тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 910,45 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 73,79 грн. трьох процентів річних від простроченої суми. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved