Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Страхового товариства з додатковою вдповідальністю «Гарантія», [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Феміда та Немезіда» про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди та суми несплаченої франшизи, в якому просить стягнути з Страхового товариства з додатковою вдповідальністю «Гарантія» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 18661,30 гривень, пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 797,58 гривень, також стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 6022,30 гривень. Стягнути солідарно із Страхового товариства з додатковою вдповідальністю «Гарантія», [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 364,81 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Феміда та Немезіда» на свою користь грошові кошти у розмірі 10,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 червня 2013 року о 09 год.15 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу, ВАЗ 21093, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Опель Астра», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], згідно постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.07.2013 року (справа 3480/1541/13-п). [PERSON] є власником автомобіля «Опель Астра», д/н [NUMBER]. Цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано в СТзДВ «Гарантія», згідно страхового полісу №АС/1877362, тому [PERSON] звернувся до СТзДВ «Гарантія» з вимогою виплатити йому страхове відшкодування спричинених збитків у розмірі 18661,30 гривень, згідно звіту про вартість матеріального збитку. Так, 15.07.2013 року позивач звернувся з письмовою заявою, стосовно виплати йому страхового відшкодування, але жодних відповідей стосовно прийнятого рішення про виплату страхового відшкодування від СТзДВ «Гарантія» не надходило. Одночасно в своєму позові [PERSON] ставить питання щодо стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування. Пеню обґрунтовує тим, що крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 13.10.2013 року, але на момент подачі позову минуло 120 днів, протягом яких відповідачем порошується зобов`язання за договором страхування. Свої позовні вимоги до [PERSON], позивач обґрунтовує тим, що згідно Звіту №03106 від 26.06.2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Опель Астра», д/н [NUMBER], становить 18661,30 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 24683,60 грн., а різниця між відновлювальним ремонтом і матеріальним збитком складає 6022,30 грн. Отже [PERSON] звернувся до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] суму різниці між відновлювальним ремонтом і матеріальним збитком у розмірі 6022,30 грн. Також позивач просить солідарно стягнути з СТзДВ «Гарантія», [PERSON] на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 364,81 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень. Крім того, стягнути з ТОВ «Феміда та Немезіда» на свою користь грошові кошти у розмірі 10,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, проте надали до суду заперечення, згідно яких вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, тому у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, зокрема шляхом надання оголошення у засобах масової інформації. Представник відповідача, ТОВ «Феміда та Немезіда» надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, згідно вимог чинного законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2013 року об 09 годині 15 хвилин, на проспекті Мира, в районі перехрестя 5 лінія в м. Миколаєві, сталося зіткнення транспортного засобу «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. За наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди, у відношенні [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Ппостановою Миколаївського районного суду Миколаївської області (справа № 480/1541/13-п) від 10.07.2013 року, [PERSON] було визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Автомобіль, «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 13.04.2010 року. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина Відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. В ході розгляду справи встановлено, що між [PERSON] та СТзДВ «Гарантія» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно страхового полісу №АС/1877362. Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається зі звіту № 03106 від 26.06.2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Опель Астра» д/н [NUMBER] складає 18 661,30гривень. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, аналіз вищенаведених норм законодавства дає суду право присудити до стягнення з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди у розмірі 18 661,30гривень. Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Згідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з Постановою НБУ від 09.08.2013 р. № 315 облікову ставку НБУ з 09.08.2013 р. та станом на момент подання позову встановлено у розмірі 6,5%. З моменту невиплати та до 28.03.2014 року (дата складання позову) минуло 120 днів. Згідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже пеня, яку повинен сплатити СТзДВ «Гарантія», складає 797,58 гривень. Згідно ст. 1188 ЦК України, [PERSON], який визнаний винним у скоєнні ДТП, повинен відшкодувати шкоду потерпілому. Згідно ст. 1194 ЦК України, [PERSON] несе відповідальність за заподіяну шкоду у разі недостатності страхової виплати. Також згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Тобто різницю між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу та матеріальним збитком повинна виплачувати особа, винна за завдані збитки, тобто [PERSON]. Відповідно до ст.. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно Звіту №03106 від 26.06.2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Опель Астра», д/н [NUMBER], становить 18661,30 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 24683,60 грн., а різниця між відновлювальним ремонтом і матеріальним збитком складає 6022,30 грн. Отже стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума різниці між відновлювальним ремонтом і матеріальним збитком у розмірі 6022,30 грн. Стосовно позовних вимог [PERSON] до СТзДВ «Гарантія» та [PERSON] відносно відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику з справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач СТзДВ «Гарантія» не повинно відшкодовувати моральну шкоду, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, [PERSON] Законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди у зв`язку з затримкою сплати страхового відшкодування, а натомість передбачена пеня за вказані дії. Тому позов в частині відшкодування моральної шкоди завданої несвоєчасною сплатою страхового відшкодування не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особою неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Outcome: partial