Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2004 року використовує нежитлове приміщення в [ADDRESS] для особистих цілей, використовуючи його під склад особистих речей, тримаю там старі меблі, дрова і т.п. Зазначає, що підтримую дане приміщення в задовільному стані, проводжу поточний ремонт, стін та покрівлі, оплачує постачання електроенергії. Вказує, що таким чином із 2004 року, тобто більше десяти років, добросовісно користується нежитловою будівлею [ADDRESS], а тому вважає, що правомірно за набувальною давністю набула право власності на вказане нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з»явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоч про час та місце розгляду справи належно повідомлений, що стверджено повідомленням про вручення повістки, однак представником відповідача надіслано лист в якому вказав, що заперечень щодо позовних вимог позивача у нього немає. Окрім цього у даному листі просив розгляд справи проводити у відсутності його представника, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до довідки виконкому Лавриківської сільської ради № 1699 від 26.12.2017 року виданої [PERSON] про те, що приміщення будівлі в [ADDRESS] на балансі Лавриківської сільської ради не перебуває. Відповідно до довідки виконкому Лавриківської сільської ради № 1700 від 26.12.2017 року виданої [PERSON] про те, що вона відкрито користується приміщенням будівлі в [ADDRESS] з 2004 року для особистих цілей. Відповідно до технічного паспорту виданого Червоноградським МЕТІ від 15.01.2018 року на нежитлову будівлю [ADDRESS] будівля має загальну площу - 69.9 м.кв., має дерев'яні стіни, шиферну покрівлю, підлога цегляна плитка, з мереж є тільки електрика, інвентарна вартість становить 54.682 гривень. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 цієї статті визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 9 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Добросовісність володіння є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК). Для визнання володільця добросовісним, необхідно встановити, що незаконний володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Таким чином зважаючи на встановлені обставини суд вважає, що заявлений позов є доведеним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення. Позивач на законних підставах, добросовісно володіє згаданою вище нежитловою будівлею, і продовжує відкрито і безперервно володіти цим нерухомим майном понад 10 років. За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved