Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності, просив суд постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності в цілому на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та скасувати свідоцтво про право власності від 21.08.2017 року, видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісєєвою Т.Ю., зареєстроване в реєстрі за №3-1116, спадкова справа 260/2015. Позов мотивований тим, що згідно з листом Першої вінницької державної нотаріальної контори від 21.08.2017 року №2092/02-14 позивачу стало відомо те, що після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] за реєстровим №3-1116 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про нотаріат», її пережилому чоловікові [PERSON] . Позивач проти цього заперечує, зазначає, що вищевказана квартира є його особистою приватною власністю, тому вищенаведене свідоцтво видано нотаріусом незаконно. В 2008 році позивач вирішив придбати квартиру, однак вирішив її тимчасово оформити на свої рідну тітку [PERSON] , з якою перебував у добрих родинних стосунках. [PERSON] видала на позивача довіреність від 30.12.2007 року з повноваженнями щодо можливості придбати будь-яку квартиру, розташовану в м. Вінниці, Україна, способом, ціною та на умовах, на власний розсуд позивача, з правом укладення відповідних договорів. 15.01.2008 року позивачем на підставі довіреності та ТОВ «ВінІнвестБуд» (Концерн «Поділля») було укладено договір №2/137-4/130 про участь у Фонді фінансування будівництва. Згідно з договором ТОВ «ВінІнвестБуд» зобов`язується здійснити фінансування будівництва будинку, яке будувало ТОВ «БМУ-3». За позивачем було закріплено об`єкт інвестування: [ADDRESS] , номер приміщення 137, загальна проектна площа 69,49 кв.м, поверх4, кімнат 2, тип планування А. На виконання цього договору позивач поступово вносив свої особисті кошти за учасника договору Довірителя [PERSON] , і після цього 13.03.2008 року отримав свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва. Згідно з квитанціями позивачем було сплачено власні кошти на суму: 176000 грн. від 15.01.2008 року, квитанція №7/1; 68000 грн. від 11.03.2008 року, квитанція №17; 71500 грн. від 12.03.2008 року, квитанція №10; 50500 грн. від 12.03.2008 року, квитанція №18; 3211 грн. від 13.03.2008 року, квитанція №23. Всього на загальну суму 369211,00 грн. 09.10.2008 року позивачем було отримано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 29.12.2008 року було зареєстровано право власності на квартиру в КП «ВМБТІ» за №1943, в книзі 805; реєстраційний №25989963. Позивач, зазначає про те, що квартиру було придбано за його особисті кошти, а тому тітка не витрачала власні кошти або кошти сімї, тому квартира не є предметом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Під час оформлення документації з ТОВ «ВінІнвестБуд», зокрема і укладення договорів, оплати коштів, отримання свідоцтв та іншого оформлення документів на квартиру ні покійна тітка [PERSON] , ні її чоловік [PERSON] в м. Вінницю не приїздили, квартиру не оглядали та не перебували у місті. Після оформлення квартири в квартирі мешкає позивач та його родина. [PERSON] та її чоловік [PERSON] в цій квартирі не проживали. За спільною домовленістю тітка мала приїхати у м. Вінницю і переоформити право власності на квартиру на позивача. Але у зв`язку з її раптовою смертю не встигла це здійснити. [PERSON] склала на позивача [PERSON] заповіт, зокрема, щодо спірної квартири. За заповітом від 05.02.2013 року реєстровий №10-94, посвідченим [PERSON] виконувачем обов`язки нотаріуса Нижнекамського нотаріального округу Республіки Татарстан Садиковою Р.З., [PERSON] заповіла позивачу все своє майно, в тому числі і вищезгадану квартиру. Позивач, зазначає про те, що квартира належить йому, тому що придбана за його кошти, в тому числі і сімейні кошти родини. Незаконне оформлення за відповідачем Ѕ вищевказаної квартири як спільної сумісної власності суттєво порушує майнові права та інтереси позивача. Як на правове обгрунтування позивач посилається на ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України. Згідно з ухвалою суду від 14.07.2021 р. судом у справі здійснено перехід від спрощеного до загального позовного провадження. Відповідач повідомлений про відкриття провадження з направленням копії позовної заяви з додатками, повідомлений про розгляд справи, відзиву на позов з наданням усіх доказів, якими обґрунтовуються заперечення, суду не подав, в судове засідання не з`явився. Враховуючи вищевикладене та положення\~ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив те, що в 2008 р. позичив [PERSON] кошти для купівлі квартири в [ADDRESS] , в сумі 20 000 доларів США., позичені кошти були повернуті [PERSON] . Свідок часто був у квартирі, в якій мешкала сім`я позивача, [PERSON] та [PERSON] він квартирі не бачив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила про те, що позивач це її чоловік. Подружжя [PERSON] позичали гроші у батьків свідків ( [PERSON] та [PERSON] ) в розмірі 163 грн. Така сума коштів була передана батьками подружжю [PERSON] на зберігання. Ці кошти були повернуті батькам свідка. Гроші були позичені для того, щоб купити квартиру [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] коштів на купівлю квартири не давали, ремонт у ній не робили, але квартира була оформлена на тітку позивача [PERSON] , тому що [PERSON] стояв у черзі на отримання житла за місцем роботи. Кошти на придбання квартири, зі слів свідка, це особисті кошти подружжя, тітка позивача та її чоловік у квартирі не мешкали. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані положеннями Цивільного кодексу України про набуття права власності на нерухоме майно та його спадкування. [INFO] померла [PERSON] в м. Нижнєкамськ, Республіка Татарстан, Російська Федерація. Заповітом від 05.02.2013 року, реєстровий №10-94, виданим [PERSON] , виконувачем обов`язки нотаріуса Нижнекамського нотаріального округу Республіки Татарстан Садиковою Р.З., [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все своє майно, в тому числі і квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Листом Першої вінницької державної нотаріальної контори від 21.08.2017 року №2092/02-14 позивача було повідомлено про те, що після смерті [INFO] [PERSON] (яка є рідною тіткою позивача), 21.08.2017 року за реєстровим №3-1116 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про нотаріат», її пережилому чоловікові [PERSON] . 30.12.2007 р. [PERSON] видала на ім`я позивача довіреність з повноваженнями щодо можливості придбати у її власність будь-яку квартиру, розташовану в м. Вінниці, Україна, способом, ціною та на умовах на свій власний розсуд, з правом укладення відповідних договорів. 15.01.2018 року позивачем на підставі довіреності від імені [PERSON] та ТОВ «ВінІнвестБуд» було укладено договір №2/137-4/130 про участь у Фонді фінансування будівництва. Згідно з договором ТОВ «ВінІнвестБуд» зобов`язався здійснити фінансування будівництва будинку, яке будувало ТОВ «БМУ-3». За позивачем було закріплено такий об`єкт інвестування: [ADDRESS] , номер приміщення 137, загальна проектна площа 69,49 кв.м, поверх 4, кімнат 2, тип планування 2. На виконання цього договору позивачем вносились свої особисті кошти в такому розмірі : 176000 грн. від 15.01.2008 року, квитанція №7/1;\~ 68000 грн. від 11.03.2008 року, квитанція №17; 71500 грн. від 12.03.2008року, квитанція №10; 50500 грн. від 12.03.2008 року, квитанція №18; 3211 грн. від 13.03.2008 року, квитанція №23. Всього на загальну суму 369211,00 грн., що підтверджено переліком квитанцій. 13.03.2008 року в підтвердження повної оплати платежів за договором від 15.01.2008 року було видано позивачу свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва. Внесення коштів позивачем підтверджується також розпискою, виданою [PERSON] від 16.04.2013р. про те, що при придбанні вищевказаної квартири були внесені особисті грошові кошти [PERSON] на суму 43000 доларів США, а також, договір та квитанції до депозитного договору, згідно з якими [PERSON] 12.03.2008 р. було отримано грошові кошти в загальній сумі 20947,75 доларів США. За розпискою від 15.01.2008 р. [PERSON] позичив кошти в розмірі 20 тис. доларів США в [PERSON] для купівлі квартири за адресою : [ADDRESS] . За розпискою від 20.01.2008 р. [PERSON] позичив кошти в розмірі 163 тис. грн. у матері дружини [PERSON] для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] . 09.10.2008 р. видано Свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 29.12.2008 року було зареєстровано право власності на квартиру в КП «ВМБТІ» №1943, в книзі 805, реєстраційний №25989963. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, зокрема, шляхом визнання права власності. Згідно з правовим висновком в справі №331/8757/14-ц, Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя. (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 331/8757/14-ц (провадження № 61-48599св18). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення, позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим, підтверджений матеріалами справи та таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається з наявних в справі письмових доказів кошти на придбання квартири витрачались саме [PERSON] , оскільки у всіх квитанціях стоять його підписи; згідно з розписками про отримання коштів, депозитного договору та доказів його розірвання і зняття коштів підтверджуються джерело набуття коштів позивачем. Згідно з розпискою, складеною [PERSON] , вона підтверджує те, що саме [PERSON] при купівлі квартири внесені особисті кошти в розмірі 43 тис. доларів США. Якщо врахувати, всі джерела походження коштів позивача: 20 тис. доларів США позичені під розписку; 163 тис. грн. позичені у батьків дружини позивача; 20947,75 доларів США, з депозитного рахунку в банку, то в загальній сумі складає біля 72000 доларів США, що співпадає з вартістю квартири. 13.03.2008 року позивачем було повністю внесено грошові кошти за квартиру в [ADDRESS] , про що йому було видано свідоцтво про участі у Фонді фінансування будівництва. Враховуючи те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана за грошові кошти позивача, тобто гроші, які надавались ним, а не його тіткою [PERSON] або відповідачем [PERSON] , тому квартира не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , відповідно видача державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісєєвою Т.Ю. свідоцтва про право власності від 21.08.2017р., зареєстрованого в реєстрі за №3-1116, на Ѕ частку квартири на ім`я [PERSON] як пережилого члена подружжя, спадкова справа №260/2015 є незаконним та підлягає скасуванню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач при розгляді справи не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved