Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на: земельну ділянку площею 4,22 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 18, ділянка № 5, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 065567 від 12.08.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 588/6, яка належить [PERSON], вказуючи, що він являється єдиним спадкоємцем майна, що відкрилося після смерті його батька [PERSON], який помер 02 липня 2008 року, оскільки спадкоємців інших черг за законом, заповітом або спадкоємців які б мали право на обовязкову спадкову частку, не має. Оформити свої спадкові права нотаріально позивач на даний час не може через те, що при зборі документів до нотаріуса було втрачено оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, а також в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку допущена помилка в написанні по-батькові спадкодавця, а саме в державному акті на право власності на земельну ділянку вказано «[PERSON] Семеновмчу», замість вірного «Темчук Дмитру Семеновичу», у зв'язку з чим звертається до суду з зазначеним позовом. Представник позивачки в судове засідання не зявилася, представила заяву згідно якої позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю, не заперечуючи проти позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02 липня 2008 року помер [PERSON], яким 02.07.2008 року був складений заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 10, відповідно до якого все майно, де би воно не находилось і в чому б воно не складалось померлий [PERSON] заповідав позивачу [PERSON]. Як встановлено з правовстановлюючих документів померлому 02.07.2008 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,22 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 18, ділянка № 5, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 065567 від 12.08.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 588/6. Відкриту після смерті батька спадщину позивач фактично прийняв, оскільки постійно проживав разом з померлим до дня його смерті, на даний час здійснює діяльність, повязану з користуванням та володінням спадкового майна. У відповідності зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, і незалежно від часу його прийняття вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В встановлений законом шестимісячний термін позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини, але йому було відмовлено через те, що при зборі документів до нотаріуса було втрачено оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, а також виявлено, що в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку допущена помилка в написанні по-батькові спадкодавця, а саме в державному акті на право власності на земельну ділянку вказано «[PERSON] Семеновмчу», замість вірного «Темчук Дмитру Семеновичу». Позивачкою було зробила оголошення у газеті «Советское Приднестровье» за 26 лютого 2015 року, згідно якого втрачений державний акт на право приватної власності серії IV-ОД № 065567 від 12.08.2003 року на земельну ділянку площею 4,22 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 18, ділянка № 5, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 588/6, яка належить [PERSON] Семеновмчу, вважається недійсним, яке знаходиться у матеріалах справи. Факт належності спірної земельної ділянки [PERSON] підтверджується актом про перенесення в натурі меж земельної ділянки від 05 березня 2003 року, відповідно до якого вказано, що на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 20.02.2003 року № 249/2003 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних часток (паїв)» проведено встановлення меж земельної ділянки власнику сертифікату серії ОД № 0118632 [PERSON]. Згідно з п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем часом народження цієї особи. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст, 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно відповіді Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області за № 319/01-16 від 27.02.2015 року спадкова справа до майна померлого 02.07.2008 року [PERSON] не відкривалась. Враховуючи, що позивач являється єдиним спадкоємицею спадкового майна, інших спадкоємців за законом та заповіту не має, те, що позивач фактично прийняв у своє володіння спадщину, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на: земельну ділянку площею 4,22 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 18, ділянка № 5, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 065567 від 12.08.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 588/6, яка належить [PERSON], яке відкрилось за заповітом після смерті його батька [PERSON], який помер 02.07.2008 року обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, попередньо встановивши факт приналежності спірної земельної ділянки померлому.

Outcome: approved