Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, надавши його 25.05.2020 року в новій редакції, до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 14.08.2006 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №Е/V062254, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 45000 доларів США на термін до 12.08.2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 14.08.2006 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак, відповідачка систематично не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв`язку з чим станом на 21.04.2020 року заборгованість становить суму 401794,93 доларів США, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту в сумі 8963,54 доларів США, заборгованості по відсоткам за користуванням кредиту в сумі 103805,33 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 289026,06 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 28.03.2018 року з відповідачів на його користь стягнуто кошти в сумі 51410,96 доларів США та 211705,45 грн., з яких: заборгованість по кредиту в сумі 8963,54 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 42447,42 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 211705,45 грн. Згідно курсу НБУ станом на 21.08.2012 року 211705,45 грн. становить 26572,54 доларів США. Різниця заборгованості становить 323811,43 доларів США. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом. А тому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 61357,91 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.04.2020 року станом на 21.04.2020 року становить суму 1660958,62 грн. та судові витрати в розмірі 44983,19 грн. Позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» про визнання поруки припиненою посилаючись на те, що 14.08.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір на суму 45000 доларів США з терміном погашення до 12.08.2011 року. Сплата кредиту з відповідними процентами здійснюється щомісячними платежами відповідно до графіку платежів. Також, 14.08.2006 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки, згідно з п.10 якого договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором, кредитор ЗАТ КБ «Приватбанк» використав, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та пп.а) п.2.3.1 п.2.3 кредитного договору, право на зміну умов кредитного договору - про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів, стягнувши достроково всю суму кредиту, звернувшись із відповідним позовом до суду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2009 року задоволено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили. Вказаним рішенням достроково стягнута заборгованість в сумі 49530,47 доларів США, яка складалася із: 39052,22 доларів США - заборгованості за кредитом, 8108,5 доларів США - заборгованості по процентам та 2369,75 доларів США - пені, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, відбулася зміна строку виконання основного зобов`язання і строк виконання зобов`язання в цілому настав 23.12.2009 року, тобто з часу винесення рішення суду про дострокове стягнення заборгованості. В договорі поруки не зазначено строк його дії, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не свідчить про те, що договором установлено строк його дії в розумінні ст.251 та ч.4 ст.559 ЦК України, а тому підлягає застосуванню норма ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Шестимісячний строк для пред`явлення вимоги поручителю необхідно обраховувати з 23.12.2009 року, вказаний строк закінчився 23.06.2010 року. Крім того, з врахуванням п.11 договору поруки, в якому зазначено про 5-річний строк позовної давності до поручителя, вказаний строк закінчився 23.12.2014 року. А тому просив визнати поруку за договором поруки від 14.08.2006 року № E/V062254, укладену між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», припиненою. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності, задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та відмовити в задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у запереченні на зустрічну позовну заяву та у відповіді на заперечення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій просив розглянути справу в їх відсутності, задовольнити зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві та в додаткових доводах до зустрічної позовної заяви, відмовити в задоволенні позовних вимог банку з підстав, викладених у заяві про застосування строку позовної давності та в запереченнях. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій просила розглянути справу в їх відсутності, задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] та відмовити в задоволенні позовних вимог банку з підстав, викладених у заяві про застосування строку позовної давності та в запереченнях. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 14.08.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №Е/V062254 (а.с.17-19), згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 45000 доларів США зі сплатою 16% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 60 місяців до 12.08.2011 року включно. 14.08.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та відповідачкою [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 14.08.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки (а.с.20), відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У серпні 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідачам [PERSON] та [PERSON] претензійний лист з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі (а.с.82). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2009 року (а.с.73-44) позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 14.08.2009 року, заборгованість за яким складає 49530,47 доларів США, на квартиру [ADDRESS] . Реалізацію предмета іпотеки зобов`язано провести шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмету іпотеки 394246 грн. 22.08.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, заочним рішенням якого від 24.09.2012 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором. Дане заочне рішення скасовано та справу передано для розгляду до Шевченківського районного суду м. Чернівці, рішенням якого від 27.10.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а.с.151-153). Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 28.03.2018 року (а.с.154-155) скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.10.2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8963,54 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 42447,42 доларів США, а всього суму 51410,96 доларів США та пеню в розмірі 211705,45 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до правових висновків, які викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12-ц, від 31.10.2018 року по справі №202/4494/16-ц та від 04.07.2018 року по справі №14-154цс18, після спливу за договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно з копією претензійного листа (а.с.82-83), в серпні 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.221-222), АТ КБ «Приватбанк» нараховував відсотки за користування кредитом після моменту звернення до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, тобто після 22.08.2012 року. Суд вважає, що оскільки у банку відсутнє право нараховувати проценти після пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, позовні вимоги за первинним позовом не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачені статтею 554 ЦК України. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Водночас статтею 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. За змістом п.4.1. договору поруки, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору встановлено, що він діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, а згідно з п.4.2. договору, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з ч.1 ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.251, ст.252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 цього Кодексу. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року по справі № 6-2662цс15. Крім того, якщо кредитор на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений ч.4 ст.559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.06.2016 року по справі № 6-368цс16. Суд вважає, що пред`явивши в серпні 2008 року вимогу до відповідачів про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя [PERSON] , однак банк з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, забезпеченим порукою, звернувся до суду лише в 2016 році. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20.04.2016 року по справі №6-2662цс15 строк, передбачений нормою ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку пред`явлення вимог до поручителя, цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд вважає, що порука [PERSON] за договором поруки від 14.08.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] , припинилася, в зв`язку з чим необхідно задовольнити зустрічні позовні вимоги. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити, в зустрічні позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. Оскільки в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів на користь банку і понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved