Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з грудня 2007 року по 04.10.2017 роки він працював слюсарем механоскладальних робіт цеху №14 ПAT «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 04.10.2017 року його було звільнено з ПАТ «Сумське НВО» за ч.3 ст.38 КЗпП України. При його звільненні, в порушення вимог законодавства про працю, відповідачем не було проведено з позивачем розрахунку, тобто виплачено всі суми, які належать йому від товариства. Станом на теперішній час, заборгованість по заробітній платі товариства перед позивачем складає більш, як за один місяць та залишається непогашеною. При звільненні з роботи 04.10.2017 року, на його прохання адміністрацією товариства було відмовлено йому у видачі копії наказу про звільнення та довідки про заробітну плату. 01.02.2018 року він звернувся через канцелярію товариства до керівника ПАТ «Сумське НВО» з письмовою вимогою про видачу йому довідки про роботу та заробітну плату, а також копії наказу про його звільнення. Але, в порушення вимог ст.ст.47, 49 КЗпП України, довідку про заробітну плату та копію наказу про звільнення відповідачем йому видано не було. Вищевказані обставини позбавляють його можливості звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, оскільки відповідач неправомірно відмовляється підтвердити факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем та розмір цієї заборгованості. Таким чином, станом на день подання позовної заяви, факт та розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед ним є документально не підтвердженими, тобто наявний спір про право, що є підставою для його звернення до суду в порядку позовного провадження. Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, та середнього заробітку на користь [PERSON] підтримує повністю з зазначених в позові підстав. Представник позивача додатково пояснив, що [PERSON] працював повний робочий тиждень, тому при розрахунку середнього заробітку суд повинен виходити з повного робочого тижня, а не з трьохденного робочого тижня В судове засіданні представник відповідача не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до довідки Товариства від 13.03.2018 року №16-07/366, сума заборгованості по заробітній платі (враховуючи вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, з урахуванням усіх податків та обовязкових платежів), що підлягає сплаті позивачу становить 15143,22грн. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача складала 160грн. 40коп. (обчислена у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100). При визначенні кількості робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року №75 (понеділок, вівторок, середа), яка на 21.03.2018 року (дату розгляду справи судом) складає 66 робочих днів: жовтень 2017 року 10 робочих днів; листопад 2017 року 13 робочих днів; грудень 2017 року 11 робочих днів; січень 2018 року - 13 робочих днів; лютий 2018 року - 10 робочих днів; березень 9 робочих днів. Таким чином, у разі задоволення судом позовних вимог позивача про стягнення з Товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 21 березня 2018 року підлягає стягненню з Товариства 10586грн. 40коп. (66 робочих днів (з 04.10.2017 року (дати звільнення позивача) по 21.03.2018 року включно) х 160грн. 40коп. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення). Із суми 10586грн. 40 коп. підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. У звязку з виданням наказу від 21.03.2014 рокудля всіх категорій працівників Товариства відбулася зміна істотних умов праці. Позивач [PERSON] погодився із встановленим режимом роботи, заяви про звільнення не подавав. Умовами трудового договору між Товариством та позивачем передбачений режим неповного робочого дня, а саме, триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Режим роботи позивача встановлений наказом Товариства від 21.03.2014 року, додаткових документів для надання суду щодо іншого режиму роботи в Товаристві не має. Ухвалами суду від 15.02.2018 року, 02.03.2018 року, 21.03.2018 року витребувано у відповідача довідку про суму нарахованої і невиплаченої при звільненні заробітної плати та про середньоденну заробітну плату [PERSON] для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з грудня 2007 року по 04.10.2017 року працював слюсарем механоскладальних робіт цеху №14 в ПAT «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 04.10.2017 року позивача було звільнено з ПАТ «Сумське НВО» за ч.3 ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №16-07/366 від 13.03.2018 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 15143грн.22коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 15143грн.22коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 160грн.40коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 05.10.2017 року по 12.04.2018 року становить 76 робочих днів: жовтень 10; листопад 13; грудень 11; січень 13; лютий 12; березень 12; квітень 5 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12190грн.40коп. (160,40 х 76 = 12190,40грн.). Трудові відносини з позивачем [PERSON] були припинені 04.10.2017 року. Встановлення керівником структурного підрозділу іншого графіку роботи, ніж передбачений наказом №75 від 21.03.2014 року, на жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень 2018 року, погодження такого графіку з кожним працівником підрозділу, не стосується правовідносин між [PERSON] та Товариством, оскільки трудові відносини з позивачем припинені 04.10.2017 року. Отже, суд не вбачає підстав для проведення розрахунку середнього заробітку позивача, виходячи з пятиденного робочого тижня, і враховує для розрахунку режим роботи три робочі дні: понеділок, вівторок, середа. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 15143грн.22коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12190грн. 40коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704грн.80коп.

Outcome: partial