Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення відсотків, інфляційних збитків за договором позики. Позовні вимоги мотивує наступним. 25.10.2008 року між позивачем [PERSON] (позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики грошей (далі - Договір). Відповідно до даного Договору, позикодавець передав позичальнику у власність гроші в розмірі 256950 грн., що на момент укладення договору в еквіваленті становить 43185 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути позикову суму грошей повною сумою одноразово строком до 08.03.2009 року. Оскільки позичальник порушив умови Договору щодо своєчасності повернення позикових грошових коштів, позикодавець звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Договором. На даний час на виконанні у Солом'янському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №45375830 про примусове стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за вищевказаним Договором в розмірі 308340 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно нотаріальної заяви від 02.04.2008 року, [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на підписання будь-яких договорів, в тому числі договорів позики, зазначила та стверджувала, що такі правочини укладаються її чоловіком на погоджених з нею умовах, в інтересах сім'ї та відповідають їх спільному волевиявленню, а тому позивач вважає, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають солідарні зобов'язання за Договором. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь інфляційні збитки в розмірі 313735 грн. 95 коп., 3 % річних в розмірі 53197 грн. 43 коп., проценти на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 199768 грн. 07 коп., а всього стягнути заборгованість в розмірі 566701 грн. 45 коп. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та .місце судового розгляду повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.72). За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились. На підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач повідомлявся про розгляд справи та викликався в судове засідання через оголошення в пресі, шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», а тому суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений, та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у в матеріалах справи доказів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, причин своєї неявки в судове засідання не повідомила, За таких обставин суд визнав причини її неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] (позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики грошей. Відповідно до даного Договору, позикодавець передав позичальнику у власність гроші в розмірі 256950 грн., що на момент укладення договору в еквіваленті становить 43185 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути позикову суму грошей повною сумою одноразово строком до 08.03.2009 року (п.п. 1, 3 Договору) (а.с.12). Відповідно до п. 4 Договору, позивач та відповідач [PERSON] домовились, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики позичальник повинен сплатити позикодавцю 20% за весь строк прострочки від неповернутої суми заборгованості. Вказаний у п. 1 договору строк може бути змінений за згодою сторін шляхом оформлення нотаріально посвідченої додаткової угоди, що буде невід'ємною частиною цього договору (п. 6 Договору). Якщо позичальник не поверне передані йому у власність гроші до вказаного строку, то позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення (п. 7 Договору). Згідно копії нотаріально засвідченої заяви від 02.04.2016 року, яку зареєстровано в реєстрі за №356, [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на підписання будь-яких договорів, в тому числі договорів позики, зазначила та стверджувала, що такі правочини укладаються її чоловіком на погоджених з нею умовах, в інтересах сім'ї та відповідають їх спільному волевиявленню (а.с. 13). 11.04.2009 року Приватним нотаріусом КМНО Вишняковою І.В. було вчинено виконавчий напис №880, згідно якого запропоновано звернути стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством з [PERSON] на користь [PERSON] несплачену в строк заборгованість в розмірі 308340 грн., а саме: суму по основному зобов'язанню в розмірі 256950 грн., що на момент укладення договору позики грошей в еквіваленті складало 43185 дол. США, а також 20% за весь строк прострочки від неповернутої суми заборгованості в розмірі 51390 грн., згідно з договором позики грошей (термін сплати по якому закінчився 08.03.2009 року) від 25.10.2008 року №3760 (а.с. 14). На виконанні в Солом'янському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №45375830 за виконавчим написом Приватного нотаріуса КМНО Вишнякової І.В. №880, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 16), постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження (а.с. 17), інформації про виконавче провадження (а.с. 18-23). Заборгованість відповідача [PERSON] по процентам за користування позикою за період з 09.03.2009 року по 31.01.2016 року становить 199768 грн. 07 коп., відповідно до розрахунку (а.с. 7-8). Згідно розрахунку інфляційних збитків, сума інфляційних збитків за прострочення відповідачем [PERSON] виконання грошового зобов'язання за період з 09.03.2009 року по 31.01.2016 становить 313735 грн. 95 коп. (а.с. 10). Сума 3% річних від простроченої суми зобов'язання становить 53197 грн. 43 коп., відповідно до розрахунку (а.с. 11). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно приписів ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 20.02.2013 року у справі № 163цс12. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконав, а відповідачем [PERSON] було надано нотаріально засвідчену згоду на укладення її чоловіком - [PERSON] даного Договору, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за договором позики від 25.10.2008 року за період з 09.03.2009 року по 31.01.2016 року в розмірі 566701 грн. 45 коп., що складається з інфляційних збитків в розмірі 313735 грн. 95 коп., 3% річних в розмірі 53197 грн. 43 коп. та процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 199768 грн. 07 коп. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з кожного відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі по 2833 грн. 50 коп. Витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п. 6 ч. 2 ст. 79 ЦПК), відносяться до витрат, пов'язаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (стаття 87 ЦПК). При цьому зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України, понесені стороною по справі витрати повинні бути документально підтверджені. Оскільки позивачем не надано розрахункових документів, які підтверджують вартість послуг, пов'язаних з публікацією оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про виклик відповідачів в судове засідання, суд не вирішує питання про розподіл вказаних витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved