Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить визнати за ним право власності на квартиру за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначив, що наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України «Про здійснення організаційно-штатних заходів у підрозділах Територіального управління МНС у Чернігівській області» від 25.05.2012 року було утворено, 2-й державний пожежно-рятувальний загін Територіального управління МНС у Чернігівській області і ліквідовано самостійні державні пожежні частини, у тому числі 26 самостійну державну пожежну частину Територіального управління МНС у Чернігівській області смт. Короп, на базі якої був створений 9 державний пожежно-рятувальний пост (смт. Короп) 2-го державного пожежно-рятувального загону Територіального управління МНС у Чернігівській області. Наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 25.05.2012 року № 842 було створено юридичні особи, зокрема 2-й державний пожежно-рятувальний загін Територіального управління МНС України у Чернігівській області. Наказом начальника Територіального управління МНС у Чернігівській області «Про передачу підрозділів на фінансове забезпечення» було передано на фінансове забезпечення до 2-го ДПРЗ ТУ МНС України у Чернігівській області, у тому числі, 9 ДПРП смт. Короп та здійснено передачу з балансу Територіального управління на баланс 2-го ДПРЗ ТУ МНС України у Чернігівській області матеріальних цінностей. Згідно акту приймання - передачі матеріальних цінностей були передані, у тому числі, матеріальні цінності ліквідованої 26 СДПЧ смт. Короп, зокрема квартира [ADDRESS] . З метою проведення державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Коропської селищної ради, Чернігівської області, однак у державній реєстрації було відмовлено, оскільки за даною квартирою зареєстровано право власності за відповідачами в рівних частинах згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.11.1993 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить задовольнити, на заочний розгляд справи згодна і пояснила, що спірна квартира з грудня 1993 року була взята на балансовий облік і по теперішній час перебуває у володінні та користуванні позивача. Про існування заяви виданої відповідачкою [PERSON] щодо отримання від [PERSON] коштів за продаж квартири до підписання договору стало відомо лише в березні 2018 року, не знали, що договір оформлений неналежним чином і є нікчемним, тому є добросовісними набувачами. Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча про розгляд справи були повідомлені своєчасно, через Офіційний веб-портал «Судова влада України» Коропський районний суд Чернігівської області, у зв`язку з чим, суд за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа державний реєстратор прав на нерухоме майно Коропської селищної ради Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні з позовом погодився та пояснив, що спірну квартиру придбав за кошти на той час Управління пожежної охорони. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна на балансі 2-го державного пожежно-рятувального загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області перебуває зокрема квартира [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що в січні 1994 року [PERSON] вселився до вказаної квартири як в службове житло, зробив ремонт, облаштував квартиру для її постійного проживання, також побудував сарай, що підтверджується технічним паспортом виготовленим КП Коропське РБТІ» 21.09.2017 року. З копії трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] вбачається, що з 30.06.1984 року прийнятий на службу до Державної пожежної охорони. Згідно домової книги на спірне житло - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.02.1997 року. Згідно витягу з наказу № 113 о/с від 30 грудня 2003 року по особовому складу згідно з положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України звільнено у відставку (зі зняттям з військового обліку) за п.65 (а) за віком майора внутрішньої служби [PERSON] (М-865985) старшого інспектора 26-ї самостійної державної пожежної частини смт. Короп, Коропського району, з 31 грудня 2003 року. В подальшому на підставі нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 24.12.1993 року вона отримала від [PERSON] кошти за продаж квартири [ADDRESS] до підписання договору кошти в сумі 2,5 млн. (два мільйона п`ятсот тисяч) російських рублів. 03.03.2018 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації прав власності на квартиру [ADDRESS] . Проте, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12 березня 2018 року № 40070115 Державній Службі з надзвичайних ситуацій відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки право власності зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, згідно свідоцтва про право власності на житло № б/н від 22.11.1993 року (а.с. 10). Позивач посилається на норми ч. 1 ст. 344 ЦК України, оскільки 2-й державний пожежно-рятувальний загін Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області фактично володіє та користується безперервно спірною квартирою понад 17 років, і був обізнаний про те, що є власником квартири та не знав, що безпідставно володіє нею. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Як роз`яснено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Разом із тим, у пункті 71 рішення в справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, в розумінні вимог ст. 344 ЦК України позивач не є добросовісним набувачем, оскільки був обізнаний, що є власником спірної квартири, а отже в даному випадку на виниклі правовідносини не поширюються вимоги вказаної статті. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed