Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання частково недійсними договорів факторингу, договору про передачу прав за договорами забезпечення в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором і передачу прав за іпотечним договором, договорами поруки. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.05.2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №0711/0508/45-019, за умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти для проведення розрахунків за Договором купівлі-продажу квартири та Іпотечний договір №0711/0508/45-019-Z-1, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] передано в іпотеку. Крім того, 28.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON] укладено Договори поруки №№0711/0508/45-019-Р-1, 0711/0508/45-019-Р-2. 28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у відповідності до Договору факторигну №15 яке у свою чергу відступило право вимоги за вказаним зобов'язанням ТОВ «Кредитні ініціативи» за Договором факторингу від 28.11.2012 року. Вказав, що на момент укладення міжПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договорів факторингу існували обмеження щодо укладення договорів в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржника-фізичної особи. Зазначив, що недійсність договору відступлення права вимоги щодо позивача зумовлює недійсність відступлення прав вимоги за договором про передачу прав за договорами забезпечення, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON], а також за Іпотечним договором, укладеним між позивачем та Банком. На підставі викладеного позивач просить визнати частково недійсним Договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс»; визнати частково недійсним Договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»; визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договорами забезпечення від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс»; визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договорами забезпечення від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»; визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договором забезпечення від 28.05.2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині відступлення прав вимоги за Договором поруки №0711/0508/45-019-Р-01; визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договором забезпечення від 28.05.2008 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині відступлення прав вимоги за Договором поруки №0711/0508/45-019-Р-02; визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договором забезпечення від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за Договором поруки №0711/0508/45-019-Р-01; визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договором забезпечення від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за Договором поруки №0711/0508/45-019-Р-02. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду відзив на позов, у якому вказав, що Цивільний кодекс України не містить обмежень щодо особи права вимоги грошових коштів, до якої відступлене за договором факторингу, і має вищу юридичну силу, ніж розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, на яке посилається позивач. Також зазначив, що заміна кредитора у зобов'язанні жодним чином не порушує права боржника. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, що 28.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено Кредитний договір №0711/0508/45-019, за умовами якого позичальник отримав від банку кредитні кошти в сумі 52 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 28.05.2023 року та сплатою 11,9% річних плати за користування кредитними коштами (а.с. 55-63). 28.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено договір поруки №0711/0508/45-019-Р-1, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалась перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору №0711/0508/45-019 (а.с. 20-21). Також 28.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено договір поруки №0711/0508/45-019-Р-2, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору №0711/0508/45-019 (а.с. 22-23). У забезпечення виконання умов кредитного договору 28.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено Іпотечний договір №0711/0508/45-019-Z-1, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], що належала позивачу на праві власності (а.с. 64-69). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов'язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15, за умовами якого до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кредитним договором від 28.05.2008 року №0711/0508/45-019, договором поруки від 28.05.2008 року №0711/0508/45-019-Р-1, договором поруки від 28.05.2008 року №0711/0508/45-019-Р-2 та договором іпотеки від 28.05.2008 року №0711/0508/45-019-Z-1 (а.с. 27-54). 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, за умовами якого новий кредитор набув усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитним договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. (а.с. 72-89). Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтями 514, 516 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи убачається, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, згідно оспорюваного договору відступлення права вимоги у ТОВ «Кредитні ініціативи» виникло право вимоги до [PERSON] Норми чинного законодавства не містять обмежень щодо можливості передачі на підставі договору відступлення права вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором та сплати такої заборгованості. Укладення спірного договору, відповідно до положень ст. 516 ЦК України не потребує згоди позивача, як боржника, який зобов'язаний сплатити заборгованість за кредитним договором. Як убачається з пояснень представників сторін, ні позичальник, ні поручителі за кредитним договором заборгованість за кредитним договором не сплатили, тому зобов'язання за договором не припинилися. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваних договорів вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених Цивільним кодексом України, для визнання вказаних договорів недійсними. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доводів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed