Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який в ході судового розгляду уточнив, де просить суд визнати односторонній правочин, яким є довіреність, видана 28.07.2010 року [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] на право керування та розпорядження автомобілем Skoda Oktavia, 2006 року випуску д/н [NUMBER] (далі автомобіль), удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину купівлі-продажу автомобіля Skoda Oktavia, 2006 року випуску д/н [NUMBER], визнати укладеним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, вчинений між [PERSON] та [PERSON] 28.07.2010 року, визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль, а також звільнити його з-під арешту. В позові зазначив, що 28.07.2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля Skoda Oktavia 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], на підтвердження якого вона надала розписку про отримання коштів і зобовязалась зявитись до відділу ДАІ для зняття автомобіля з обліку. Також нею була надана нотаріально посвідчена довіреність на його імя та на імя його сина [PERSON] з наданням повноважень повного розпорядження зазначеним автомобілем. Проте [PERSON] до органів ДАІ не зявилась, автомобіль з обліку не зняла, мотивуючи це зайнятістю. Позивач вказує, що з моменту укладення договору купівлі-продажу автомобіля і до теперішнього часу він повністю користувався автомобілем, здійснював його ремонт та обслуговування. Жодних претензій на його адресу від [PERSON] та третіх осіб до нього не надходило. 20.07.2015 року рухаючись у вказаному автомобілі по трасі Харків-Сімферополь він був зупинений на стаціонарному посту № 4 роти ДПС [PERSON] України в Запорізькій області, де йому працівником міліції було повідомлено, що автомобіль знаходиться у розшуку за постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя, після чого автомобіль в нього було вилучено. 22.07.2015 року в Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя йому було повідомлено, що автомобіль був оголошений у розшук у звязку із борговими зобовязаннями [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, виконавчий лист № 0827/2-1254/2011 виданий 16.10.2012 року. В той самий день автомобіль був переданий на відповідальне зберігання його сину [PERSON], оскільки позивач дуже важко переніс даний факт і в нього стався серцевий напад. Позивач просить суд визнати односторонній правочин довіреність удаваним правочином, вчиненим для приховання іншого правочину, з тих підстав, що в дійсності між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого вона передала йому у власність автомобіль, а він прийняв та сплатив за нього грошову суму коштів, визначену між сторонами, а також визнати за ним право власності на автомобіль, звільнити його з-під арешту. В судовому засіданні позивач та його представник уточнений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити, пояснили фактичні обставини, як вони викладені в позовній заяві, зазначивши, що за виданою відповідачем довіреністю на право, втому числі, продажу належного їй автомобіля від її імені, вони з сином мали зняти його з обліку, переоформити на його імя і поставити на облік, але через брак коштів не встигли цього зробити, бо автомобіль був арештований, як належний відповідачу, на забезпечення виконання нею своїх боргових зобовязань перед банком. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав суду письмові заперечення проти позову, просив розглядати справу за відсутності представника відповідача.. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, підтвердивши фактичні обставини, викладені позивачем. Представник третьої особи Шевченківського ВДВС ЗМУЮ у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача та його представника, третю особу [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON], які підтвердили фактичні обставини, що викладені позивачем, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ст. 11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Позивач, захищаючи своє порушене право в обраний ним спосіб, виходить з того, що між ним і відповідачем укладено удаваний правочин, яким вважає довіреність, видану відповідачем, якою вона уповноважує його та його сина на підставі укладеного з ними в усній формі договору доручення продати належний їй автомобіль. За частиною третьою\~статті 244 ЦК України\~довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями\~глави 17 ЦК України. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша\~статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Cудом встановлено, що 28.07.2010 року [PERSON] видала\~\~[PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право представляти її інтереси при вчиненні правочину купівлі продажу її автомобілю марки Skoda Oktavia, 2006 року випуску д/н [NUMBER], строком на десять років, на підставі якої договір купівлі-продажу її автомобілю мав би бути вчинений в майбутньому від її імені. Вказана довіреність лише підтверджує намір відповідача вчинити через своїх представників двосторонній правочин, а саме купівлю-продаж автомобіля, тобто вчинити двосторонній правочин, яким у відповідності до ст. 20 2 ЦК України є погоджена дія двох сторін (продавця і покупця), спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності ж зі ст. 235 ЦК України \~удаваним вважається правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Отже, для встановлення, що сторонами вчинено удаваний правочин, вимагається встановлення наміру сторін того правочину, що визнається удаваним, на вчинення іншого правочину, тобто в удаваному правочині мають бути не одна, а, принаймні, дві сторони. Позивач же просить визнати односторонній правочин довіреність, вчинений іншою особою відповідачем удаваним, який нею самою не оспорюється, її наміри на представництво її інтересів позивачем на вчинення продажу її автомобілю, викладені в письмовому правочині довіреності, не спростовуються, а, навпаки, підтверджуються навіть самим позивачем, який пояснив суду, що за дорученням відповідача мав вчинити від її імені дії, спрямовані на зміну власника автомобіля, але не зміг виконати доручення через брак коштів, а, в подальшому, через перешкоду для вчинення цих дій арешт автомобіля, що спростовує його ж пояснення, викладені в позові про те, що відповідач мала зобовязання зявитися до органів ДАІ для зняття автомобіля з обліку, але порушила своє зобовязання через відсутність вільного часу і завантаженістю на роботі. Суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію, викладену в рішенні Верховного Суду України по справі № 6-1026цс16, оскільки у вказаному рішенні предметом позову є двосторонній правочин, а [PERSON] просить вирішити питання щодо визнання удаваним одностороннього правочину. Отже, судом встановлено відсутність правових підстав для визнання довіреності удаваним правочином, вчиненим з метою приховати інший правочин купівлю-продаж автомобіля, а, відтак, і для застосування його правових наслідків удаваного правочину, про які просить позивач визнання укладеним договору купівлі продажу автомобіля. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на представництво інтересів при укладанні правочину не є самим правочином, на укладання якого особа уповноважує свого представника, не вважається укладеним відповідно до закону договором купівлі продажу та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності. Позовні вимоги про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності, що є похідним від вимог, що їм передують визнання довіреності удаваним правочином, договору купівлі продажу укладеним, і оскільки відсутні підстави для їх задоволення, відсутні і підстави для виникнення права власності на автомобіль у позивача. По справі встановлено, що договір купівлі-продажу автомобіля з врахуванням спеціальних правил сторонами не укладався, автомобіль марки Skoda Oktavia, 2006 року випуску д/н [NUMBER], з обліку знятий не був та залишається зареєстрованим за [PERSON], а за вказаних обставин правових підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на автомобіль на підставі ст. 392 ЦК України немає.

Outcome: dismissed