Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення солідарно боргу за договором позики в сумі 17965, 97 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 21 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно п. 1.2 договору позики позивач передав, а відповідач прийняв у власність 13 600 (тринадцять тисяч шістсот гривень). Відповідач зобов'язувався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою власноруч написаною відповідачем [PERSON] в момент передачі суми позики. Згідно п. 2.2.1. Договору позики відповідач [PERSON] зобов'язувалась повернути-позивачу позику (грошові кошти) у тій сумі та в тому порядку, що встановлені цим договором. Повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 30- го числа кожного місяця. [PERSON] розпискою від 21 листопада 2013 року взяла на себе обов'язок повернути борг в сумі 13 600 гривен, якщо відповідач [PERSON] не повертає борг позивачу. [PERSON] розпискою від 21 листопада 2013 року взяла на себе обов'язок повернути борг в сумі 13 600 гривен, якщо відповідач [PERSON] не поверне борг позивачу. Відповідачі ухиляються від виконання зобов'язань та не відповідають на усні та письмові претензії щодо добровільної оплати боргу. Тому просить стягнути борг 13600грн., нараховані 3% річних з 21.12.2013 року до 09.01.2015 року - 462, 77 грн. та 3 903, 20 грн. - проценти індексу інфляції. Усього заборгованість складає: 17 965 грн. 97 коп. До судового засідання позивачем надано заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі ( а.с. 91,92). В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали повністю. На обгрунтування заперечень проти позову подали суду зустрічний позов про визнання даного договору позики недійсним. На обгрунтування зустрічного позову зазначили, що кошти [PERSON] отримала в сумі 3000 грн. не від позивача , а від невідомої раніше дівчини, яка зняла їх з свого карткового рахунку та щомісячно до 30 числа повертала позивачу за його вказівки на картковий рахунок його дружини по 570 грн. , в травні 2014 року повністю погасила борг. Просить визнати недійсним договір позики від 21.11.2013 року, оскільки в договорі зазначено місце укладення та складення розписки м. Дніпропетровськ, що не відповідає дійсності, так як проживає в м. Кіровограді , до м. Дніпропетровська не виїзджала, договір підписувала в м. Кіровограді в готелі «Київ» , в договорі не зазначена кінцева дата повернення , самого позивача не бачила та не знає і вказану в договорі суму 13600грн. боргу не отримувала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просить відмовити в задоволенні позову, задовільнити зустрічний позов, оскільки сама кошти в сумі 12600 грн. від позивача(про , що зазначено у її розписці) не отримувала та по договору [PERSON] виступала як поручитель. Стверджує що договір укладався в м. Кіровограді у приміщенні готелю «Київ», позивача [PERSON] не бачили і не знають, кошти отримали від невідомої дівчини , яка зняла з особистої картки і передала [PERSON]Т в розмірі 3000грн. Розписки і її і інших осіб писалися під диктовку невстановленої судом дівчини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, належним чином ркомендованим листом повідомлено про час і місце розгляду справи ( а.с. 111), поважні причини неявки суду не повідомлено Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у фактичних договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору позики від 21.11.2013 року та розписками від 21.11.2013 року (а. с. 5-8). У ст. 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. При винесенні рішення, суд керується ст. ст. 11 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів , наданих сторонами Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову [PERSON] повністю, оскільки відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] треті особи [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики недійсним задовільнити повністю та визнати недійсним договір позики між [PERSON] та [PERSON] , укладений 21.11.2013 року на 13600грн. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так , судом було встановлено, що на момент вчинення правочину сторонами не було дотримано істотних умов правочину, щодо місця його вчинення: м. Кіровоград чи Дніпропетровськ, отримано було 3000грн. , при тому , що договір позики та розписка містили зазначення про 13600грн., надані суду розписки [PERSON] та [PERSON] містять посилання на отримані ними у [PERSON]- 12600грн., що не відповідає зазначеному у позові , лише щодо їх поруки за отримані [PERSON] 13600грн. Встановлені в судовому засіданні обставини , щодо відсутності [PERSON] під час укладення договору позики в м. Кіровграді та вищезазначені обставини дають підстави для відмови в задоволенні позову [PERSON] про стягнення коштів у зв»язку з його безпідставністю та необгрунтованістю та задоволення зустрічного позову щодо визнання договору недійсним. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved