Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними результатів прилюдних торгів із продажу нерухомого майна та протоколу № 27247 від 25.12.2014 року . У своєму позові позивач вказала, що постановою державного виконавця Заводського ВДВС було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 0814/7903/2012. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2012 року 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS], що належала [PERSON], конфіскували на користь держави. У зв'язку з цим, 20.06.2014 року державним виконавцем ВДВС оголошена заборона на відчуження майна боржника та накладена заборона на 1/2 частину спірної квартири, за результатами чого державним виконавцем був складений акт опису майна та складена оціночна вартість даної частини майна. Після чого дане майно було передано на реалізацію в «СЕТАМ» системи електронних торгів арештованого майна, яка займалася продажем даного майна. 08.01.2015 року їй як співвласнику 1/2 частини спірної квартири стало відомо, що дане майно було передано на реалізацію. Згідно протоколу № 27247 від 25.12.2014 року лот № 22478 було реалізовано 1/2 частина вищевказаної квартири. 13.01.2015 року на депозитний рахунок Заводського ВДВС було зараховані кошти від реалізації 1/2 частини квартири [ADDRESS] в сумі 54 992,08грн. Позивач вважає, що державним виконавцем порушено норми ЦК України, оскільки їй як співвласнику 1/2 частини спірної квартири не було запропоновано придбати цю частку квартири, хоча вона має таке бажання. У своєму позові позивач просить визнати недійсними результати прилюдних торгів із продажу нерухомого майна та протоколу № 27247 від 25.12.2014 року - лот № 22478 та визнати протокол № 27247 від 25.12.2014 року лот № 22478 проведених електронних торгів недійсними, відновити положення, яке існувало до порушення. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, вважає, що він знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і просить задовольнити позов у повному обсязі. Представники Заводського ВДВС Запорізького МУЮ у судовому засіданні позов не визнали і суду пояснили, що 15.05.2013 року до Заводського ВДВС надійшла заява від Державної податкової служби про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, виданим 29.01.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя конфіскацію 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка на правах власності належала [PERSON]. 18.05.2013 року державним виконавцем Заводського ВДВС було відкрито виконавче провадження про конфіскацію вищезазначеного майна та копії постанов було направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник фактично перебуває у ВК№ 49 в Кіровоградській області, с. Новий Стародуб Петрівського району, куди було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.06.2013 року при примусовому виконанні виконавчого документа державним виконавцем було складено акт опису та арешту вищезазначеного майна та винесено постанову про накладення арешту на ? частину спірної квартири. 19.08.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення експерта. 20.09.2013 року до Заводського ВДВС надійшов звіт експерта про результати оцінки 1/2 частини спірної квартири - 65 590,00 грн., про що було повідомлено боржника. 14.10.2013 року від боржника отримано заяву-заперечення проти результатів оцінки. 21.01.2014 року до Головного управління юстиції державним виконавцем було направлено заявку на реалізацію арештованого майна для подальшої її погодження та призначення торгівельної організації. Після закінчення строку дії звіту про оцінку арештованого майна від 16.09.2013 року - 18.04.2014 року державним виконавцем повторно призначено експерта. 30.04.2014 року до Заводського ВДВС надійшов оновлений звіт про оцінку - 72 358,00 грн., яка була направлена сторонам виконавчого провадження. Заперечень щодо оцінки не надходило. 25.09.2014 року до Головного управління юстиції було направлено повторно заявку на реалізацію арештованого майна для подальшої її погодження. 16.10.2014 року на сайті СЕТАМ опубліковано оголошення щодо реалізації 1/2 спірної квартири. 21.11.2014 року державним виконавцем проведено уцінку арештованого майна на 20% і нова стартова ціна складає - 57 886,40 грн. 25.11.2014 року на сайті СЕТАМ опубліковано оголошення щодо уцінки майна та проведення повторної реалізації 1/2 частини спірної квартири. 13.01.2015 року на депозитний рахунок Заводського ВДВС надійшли кошти від реалізації арештованого майна у повному обсязі. 17.01.2015 року на адресу ВДВС надійшов протокол № 27242 від 25.12.2014 року згідно з яким торги є такими, що відбулися. Переможець торгів учасник № 3 - [PERSON] Представник Запорізької філії Державного підприємства Інформаційний центр» у судовому засіданні проти позову заперечує і суду пояснила, що позивачем не зазначено жодного порушення, які б були допущені організатором торгів при формуванні протоколу проведення електронних торгів за № 27247 від 25.12.2014 року, а тому відсутні підставі для визнання його недійсним. Держінформ'юст як організатор торгів, на якого покладено відповідальність за здійснення організації та проведення електронних торгів, діяв виключно у спосіб та у межах прямо передбачених законом. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представника позивача , представників відповідача, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2014 року відбулися електронні торги арештованого майна, а саме: 1/2 частина квартири [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON], на підставі вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя про кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON], яким останнього засуджено із застосуванням конфіскації 1/2 частини спірної квартири, яка йому належить на праві власності. Із свідоцтва № 3911 від 06.11.2000 року про право власності на житло встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на справі спільної часткової власності в рівних долях громадянина: [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової власності (спільне майно) Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та інших рівних умовах, крім випадків продажу з публічних торгів. Згідно ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у справі спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, проведенням відповідного. Відповідно до ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно Закону України «Про виконавче провадження у випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.1-3 та ч.6 ст.203 ЦК України. Судом було встановлено порушення вимог законодавства (щодо дійсності правочину), а саме договору купівлі-продажу, до якого по своїй правовій природі відноситься процедура прилюдних торгів. Прилюдні торги є спеціальна процедура продажу майна, за результатами якої власником майна ста покупець, який запропонував більш високу ціну. Згідно ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього кодексу. Судом встановлено, що відповідачу - Заводському ВДВС було достовірно відомо, що інша 1/2 частина спірної квартири [ADDRESS] належить іншому власнику - позивачу по справі - [PERSON] В даному випадку було порушено права [PERSON] як співвласника спірної квартири, якій державний виконавець не запропонував придбати 1/2 частини спірної квартири, на яку було накладено арешт. Згідно ст..179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно ст.181 ЦК України до нерухомих речей нерухоме майно) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ст..182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Аналізуючи зміст норм права ст..177,179,182 ЦК України, які визначають поняття речі як об'єкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна, ст..66 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., щодо підготовки та проведення прилюдних торгів, пунктів 2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна27.10.1999 р. № 68/5, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р., які визначають поняття «лот» як одиницю майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах, суд робить висновок про те, що об'єктом реалізації з прилюдних торгів може бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав ( будівля, споруда. Інші приміщення, земельна ділянка, цілісний майновий комплекс, або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий нерухомий об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку. Судом встановлено, що 1/2 частина спірної квартири, яка належала [PERSON], на яке було накладено арешт і у зв'язку з цим передано на реалізацію з прилюдних торгів, не набуло статусу об'єкта нерухомості. Тому, без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі цих часток з об'єкта нерухомого майна й набуття ним статусу об'єкта цивільних прав неможливо зробити висновки про правомірність здійснення продажу цієї частки спірної квартири з прилюдних торгів. Цього не було зроблено ні Заводським ВДВС, і не було звернуто на це уваги Запорізькою філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а тому результати прилюдних торгів з продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ст..203 ЦК України). Судом встановлено, що з прилюдних торгів була продана 1/2 частина спірної квартири, співвласником якої є позивач [PERSON], але яка саме частина була продана в натурі і в яку частину спірної квартири буде вселятися новий власник [PERSON], не зрозуміло, бо позивач [PERSON] як співвласник спірної квартири також має право користування, розпорядження цією квартирою. Таким чином, позов [PERSON] повністю знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, визнаний обґрунтованим і тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved