Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та виселення . Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2003 року є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область , Калуський район, с. Середній Угринів, вул.. Романа Шухевича,34 , в якому він зареєстрований та проживає. Разом із позивачем у даному будинку зареєстровані і відповідачі по справі , які є його синами, однак вони в даному будинку не проживають. Відповідач [PERSON] разом із дочкою та дружиною проживає в [INFO]. [PERSON] разом із своєю сім»єю 17 років проживає в [INFO]. [PERSON] також разом із своєю дружиною та дочкою [PERSON] проживає в [INFO]. Відповідачі по справі інколи приїжджали до позивача та в його домі розпивали алкогольні напої, після чого влаштовували сварки та скандали. Зі сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] лунали погрози в адресу позивача, а також вони пошкодили майно позивача, чим умисно позбавили його можливості проживати у будинку. Тому позивач змушений звернутися в суд з даними позовом та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселити [PERSON] з вищевказаного домоволодіння. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився,однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити повністю, у разі неявки у судове засідання відповідачів , не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідчі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча завчасно і належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи через засоби масової інформації - газету «Галичина» №68 (5318) від 19.09.2017 року , про причину неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Представник третьої особи:[PERSON]П, який діє по довіреності від 08.09.2017 року № 211, у судове засідання не зявився, однак надав суду рішення комісії з питань захисту прав дитини Калуської райдержадміністрації від 15.09.2017 року №27, відповідно до якого комісія з питань захисту прав дитини райдержадміністрації прийшла до висновку вважати за можливе надати дозвіл на зміну місця реєстрації проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з адреси вул.Романа Шухевича,34, с.Скередній Угринів Калуського району, Івано-Франківської області на адресу Вул.Шевченка,217, с.Грабівка Калуського району Івано-Франіквської області.\~ Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2003 року , серії САА № 975198 , [PERSON] є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область , Калуський район, с. Середній Угринів, вул.. Романа Шухевича,34 ( а.с.4). Як випливає з матеріалів позовної заяви реєстрація відповідачів у вказаному житловому будинку, яка являється власністю [PERSON], порушує його права як власника житлового будинку , оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими в даному житловому будинку , зберігають в ньому свої речі , неодноразово вчиняли конфлікти, закривали будинок, не впускали у нього позивача , пошкодили майно, електропроводку, умисно позбавили позивача можливості проживати вдома, будинок довели до стану непридатного до проживання та відмовляються виселитись в добровільному порядку.\~\~\~\~\~\~ Підставою заявлених позовних вимог позивачем зазначено те, що відповідачі більше року не проживають у вказаному житловому будинку , а проживають з своїми сім»ями за іншими адресами. Малолітня дитина [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою [INFO] разом із батьком [PERSON] , однак проживає разом із матір»ю та батьком за адресою - вул.Т.Шевченка, 217, с.Грабівка Калуського району, Івано-Франіквської області, що стверджується повідомленням Калуської райдержадміністрації від 27.02.2017 року, № М/357.\~(а.с.7). Позивач змушений сам займатися господарською діяльністю відносно житлового будинку, оплачувати комунальні послуги за відповідачів та не може реалізувати права власника об»єкта нерухомості. Ч.1\~ст. 316 ЦК України \~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні. Право користування\~це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Право розпорядження\~це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно).\~\~ Відповідно до ч.1,2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі\~ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1\~ст. 383 ЦК України). Згідно із\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підставою для подання позову на підставі\~статті 391 ЦК України\~є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Як зазначено [PERSON] в позовній заяві, житловий будинок, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область , Калуський район, с. Середній Угринів, вул.. Романа Шухевича,34 належить йому на праві власності. Відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку протягом тривалого часу, не несуть витрати по утриманню житла,що стверджується актами від 20.12.2016 року та від 14.02.2017 року (а.с.8,9), а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1\~ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст. 60 ЦПК України\~на сторін покладено обов»язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4\~ст. 60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно із\~ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно із\~ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~За приписами\~ст. 5 ч.1 п. 9 ЗУ «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Оскільки позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору в розмірі 640 грн.00 коп. як інвалід ІІ групи, тому із відповідачів необхідно пропрційно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн.00 копійок на користь Державної судової адміністрації України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.\~316,\~317,319,\~383,\~391,405 ЦК України\~, ст.ст.\~3,\~4,\~10,\~11,\~60,88 ЦПК України,\~ст.ст.72, 150 ЖК України\~,

Outcome: approved