Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим в обґрунтування якого зазначив, що 15.11.2006 року між відповідачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 956-11 ДОУ 1 Н відповідно до якого банк надав [PERSON] 100000,00 доларів США зі строком користування до 15.11.2027 року, виконання умов кредитного договору було забезпечено його порукою про що між ним та банком 15.11.2006 року було укладено договір поруки № 965-11, відповідно до пункту 1.2. вказаного договору він обізнаний щодо умов кредитного договору. Позивач зазначає, що у лютому 2014 року відповідач звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до нього та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, ознайомившись з позовними вимогами йому стало відомо, що позичальник ([PERSON]В.) з 14.02.2012 року не здійснює оплату по кредиту. Позивач вказує, що оскільки зобовязання за кредитним договором повинні були виконуватися відповідно до графіку погашення кредиту, і відповідно до положень кредитного договору в разі прострочення виконання зобовязання банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, а позичальник не виконує кредитні зобовязання з лютого 2012 року, при цьому банк протягом двох років не звертався до нього як до поручителя, чим збільшилася сума заборгованості, а відповідно і його відповідальність, посилаючись на положення ч.4 ст. 559 ЦК України, просив суд позов задовольнити та визнати опорюваний договір припиненим з цих відстав. Сторони в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином за адресами вказаними у позовній заяві, про що свідчать матеріали справи, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладання розгляду справи до суду не надавали. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення статті 157 ЦПК України щодо строків розгляду цивільних справ, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, стосовно розумних строків розгляду судових справ, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Згідно частини 4 статті 559 Цивільного Кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії договору про надання споживчого кредиту № 956-11 ДОУ 1 Н від 15.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір і остання отримала кредитні кошти у сумі 100000,00 доларів США зі строком повернення до 15.11.2027 року. Як вбачається з п.1.2.2 кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі, в термін, не пізніше 15.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 договору. Згідно до наданого до позову копії додатку № 1 до кредитного договору, сторонами кредитного договору узгоджено та підписано графік погашення кредиту. Відповідно до копії оспорюваного договору поруки № 956-11 від 15.11.2006 року, поручитель ([PERSON]М.) зобовязується перед кредитором (банком) відповідати за виконання позичальником ([PERSON]В.) усіх її зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (п.1.1). Пунктом 1.2. оспорюваного договору встановлено, що поручителю добре відомі усі умови кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником, зокрема щодо суми кредиту, терміну повернення кредиту, процентної ставки, терміну та порядку сплати процентів, штрафних санкцій та інших умов згідно з кредитним договором. Дані обставини не оспорюються і відповідно до змісту позовної заяви визнаються позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача про не визначення в оспорюваному договорі строку його дії не знайшли свого підтвердження, оскільки як зазначив сам позивач у своїй позовній заяві він був обізнаний щодо змісту кредитного договору. З огляду на це судом встановлено, що підстав визначених ч.4 статті 559 Цивільного Кодексу України не встановлено, оскільки строк дії кредитного договору не сплинув, та обставина, що банк не звертався до поручителя з вимогою протягом шести місяців від спливу строків виконання зобовязання відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення кредиту не є підставою про визнання поруки припиненою в цілому і може бути лише підставою для визначення обсягу (суми) відповідальності поручителя в межах строку предявлення вимог до поручителя. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (Постанова ВСУ від 21 січня 2015 року № 6-190цс14). На підставі викладеного, суд приходить до висновку для існування підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed