Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він є основним наймачем вказаної квартири, відповідач приходиться йому його сином, однак у квартирі не проживає з 2005 року. Реєстрація відповідача перешкоджає розпоряджатись нерухомим майном, та приходиться сплачувати комунальні послуги на кількість зареєстрованих осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач зазначає, що вказана квартира [ADDRESS] надана його батькові [PERSON] з сім`єю із трьох чоловік [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дружина, [PERSON] син, на право заняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 27,24 кв.м., яка складається з двох кімнат в квартирі ізольованої, що підтверджується Ордером на житлове приміщення №2730 від 19.10.1989 року, який виданий на підставі рішення комісії Бюро обміну житлових приміщень виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 18.10.1989 р. №42. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва № 276 виданого Відділом обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради від 26.06.2009 року, на підставі рішення виконкому міської ради № 1707 від 26.06.2009 року про переоформлення, об`єднання, поділ особового рахунку відкрито рахунок на [PERSON] на квартиру [ADDRESS] з правом укладення договору на житлові площі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 06.02.2019 року за вих. № 19.03.03-25/І/820/19, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту про не проживання складеного сусідами позивача (який не містить ні штемпелю, ні дати), які підтверджують факт непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] більше 10 років, його особистих речей у квартирі немає. Згідно листа Інгульського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 14.02.2019 року за вих. № 2926/51-2019, [PERSON] звертався до відділу поліції з заявою щодо фіксування факту не проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] з 2005 року по теперішній час. В ході проведення перевірки, факти, викладені в заяві виявилися правдивими. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення\~ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Ордер на житлове приміщення № 2730 від 19.10.1989 року, видано [PERSON] , до складу сімї якого входить [PERSON] , [PERSON] , а отже [PERSON] набув право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 Житлового кодексу України\~при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. \~За таких обставин, оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі, у якій основним наймачем є позивач порушує його права, а позовні вимоги обґрунтованими та законними, і такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved