Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на транспортний засіб марки Chevrolet модель Captiva загальний легковий Універсал - В, 2007 року випуску номер кузову [NUMBER] номерний знак [NUMBER], об'єм двигуна 2405, колір зелений,посилаючись на ті обставини, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб наданим до позовної заяви. У шлюбі у них народилося двоє дітей син та донька , які на даний час є неповнолітніми та проживають разом з відповідачем. Відповідно до рішення суду шлюб між ними було розірвано 01.09.2017 року. Під час розірвання шлюбу поділу майна між ними не було. Однак ним за власні кошти, в 2015 році, оскільки його колишня дружина не працювала було придбано вищевказаний транспортний засіб та зареєстровано на відповідача [PERSON], (оскільки на той час його паспорт перебував у крюїнговій компанії у зв'язку із переоформленням документів,) що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності від 06.11.2015 року серії [NUMBER]. Вказаний автомобіль з часу придбання та до теперішнього часу постійно перебуває у його користуванні та розпорядженні. Оскільки у добровільному порядку на даний час врегулювати спір не можуть , просить суд задовольнити позов та визнати за ним право власності на транспортний засіб марки Chevrolet модель Captiva загальний легковий Універсал - В, 2007 року випуску номер кузову [NUMBER] номерний знак [NUMBER], об'єм двигуна 2405, колір зелений. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримали просили задовольнити у повному обсязі. Від відповідача через відділ звернень громадян Херсонського міського суду Херсонської області за №103213 від 14.11.2018 року надійшла заява про визнання позову [PERSON] та про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 10.08.2017 року Херсонським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області , актовий запис 578. Відповідно до Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, сина - [PERSON], 2010 р.н., та доньку [PERSON], 2013 р.н. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу марки Chevrolet модель Captiva загальний легковий Універсал - В, 2007 року випуску номер кузову [NUMBER] номерний знак [NUMBER], об'єм двигуна 2405, колір зелений. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як вбачається з матеріалів справи та з письмових пояснень позивача, вищевказаний автомобіль був придбаний у період шлюбу за кошти позивача, оскільки він єдиний в родині працює та працював на той період, відповідач не працювала, та не мала власного доходу так як перебувала на його утриманні . Згідно вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від21.12.2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. На підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов'язком. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідачем позов визнано.

Outcome: approved