Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Автопарк» про стягнення недорахованої та недоплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він був прийнятий на роботу сторожем на підставі наказу № 78-к від 25.05.2010 року. Згідно наказу № 25-к від 06.03.2012 року звільнений за власним бажанням. Позивач вважає, що відповідачем при звільнені не було донараховано та доплачено заробітної плати у розмірі 1443, 30 грн., а саме відповідачем не було доплачено заробітної плати за 15 годин роботи, оскільки робочий час позивача перевищував передбачені законом 40 годин на тиждень. Відповідач не здійснив виплату заробітної плати у розмірі 1443, 30 грн. 06.03.2012 року при звільненні та враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації складає 1070, 89 грн.. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь не донараховану частину заробітної плати, у розмірі 1443, 30 грн. та компенсацію за затримку розрахунку у розмірі 1070,89 грн. В судове засідання позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи не з'явився. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в позові, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Щелкунова В.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала письмові заперечення та зазначила, що відповідач після звільнення звертався до відділу територіальної державної інспекції з питань праці в Запорізькій області щодо порушення його трудових прав. Після проведеної перевірки [PERSON] було донараховано доплату до мінімальної заробітної плати за весь період роботи у сумі 2 593 гривні 83 копійки, після утримання податків сума донарахувань у розмірі 2 125 гривень 38 копійок була виплачена [PERSON] за видатковим касовим ордером. Заробітна плата нараховувалась за фактично відпрацьований час, вважає, що позивач помилково рахує тривалість робочого часу 55 годин на тиждень. В зв'язку з вищевикладеним просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та інші докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 50 КЗпП України, норма тривалості робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу сторожем на підставі наказу № 78-к від 25.05.2010 року. Згідно наказу № 25-к від 06.03.2012 року звільнений за власним бажанням. Згідно довідки ВАТ «Автопарк» про характер виконуваної роботи № 199 від 16.09.2010 року та графіку роботи чергових за серпень 2010 року ( а саме працівника [PERSON]В.) , графік роботи сторожа становить: з 20.00 до 8.00 (перерва 1 час), 2 вихідних, тобто у [PERSON] був не 5-тиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а він працював позмінно за наступним графіком: робоча зміна тривалістю 12 годин з обідньою перервою 1 година. Після кожної зміни [PERSON] надавались 2 вихідні дні. На підставі графіку роботи сторожів за серпень місяць 2010 року, розрахунок тривалості його робочого часу виглядає наступним чином: 8 робочих змін по 11 годин, загалом 8 х 11= 88 годин на місяць і 15 вихідних днів. Згідно листа Мінпраці від 25.08.2009 року № 9681/0/14-07/13 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік, норма тривалості робочого часу в серпні 2010 року дорівнює 167 годин. Твердження [PERSON] щодо його праці по 55 годин на тиждень спростовується наданим до позову розрахунковим листом за грудень 2011 року, де вказано, що він відробив 162 години на місяць. Згідно листа Мінпраці від 25.08.2010 року № 9111/0/14-10/13 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік норма тривалості робочого часу в грудні 2011 року дорівнювала 176 годин. Тобто тривалість робочого часу [PERSON] в грудні 2011 року не перевищила встановленої законодавством норми. 29 березня 2012 року позивач звернувся з заявою до відділу територіальної державної інспекції з питань праці в Запорізькій області щодо порушення його трудових прав. За результатом його звернення в квітні 2012 року була проведена перевірка в ПАТ «Автопарк». 9 квітня 2012 року після проведеної перевірки ТДІзПП повідомила [PERSON] листом № 551 про те, що заробітна плата йому нараховувалась, виходячи з посадових окладів, які не відповідали мінімальній заробітній платі, яка встановлена державою. Керівнику ПАТ «Автопарк» на усунення виявлених при перевірці порушень чинного трудового законодавства було видано обов'язковий для виконання припис. 22 червня 2012 року ПАТ «Автопарк» проінформувало ТДІзПП у Запорізькій області, що [PERSON] було донараховано доплату до мінімальної заробітної плати за весь період роботи у сумі 2 593,83 грн. та після утримання податків сума донарахувань у розмірі 2 125,38 грн. була виплачена [PERSON] за видатковим касовим ордером. На звернення [PERSON] до представника Верховної Ради України з прав людини щодо порушення його трудових прав. Згідно листа ТДІзПП у Запорізькій області за № 07-Б-1334-2 від 23.01.2013 року (на звернення [PERSON] до представника Верховної Ради України з прав людини щодо порушення його трудових прав), фахівцями ТДІзПП у Запорізькій області у квітні 2012 року було проведено перевірка на ПАТ «Автопарк» з питань додержання трудового законодавства та з питань, викладених у зверненні [PERSON], встановлено, що заробітна плата нараховувалась [PERSON] за фактично відпрацьований час, відображений графіками роботи за відповідний період, що не суперечить чинному законодавству. В ході перевірки дійсно були встановлені порушення щодо оплати праці відносно [PERSON] в частині встановлення посадового окладу, що не відповідає мінімальній заробітній платі. Зазначено, що [PERSON] було донараховано доплату до мінімальної заробітної плати за весь період роботи з 20 травня 2010 року по 07 березня 2013 року у сумі 2 593,83 грн. Також було наголошено, що в ході перевірки не були підтверджені доводи [PERSON] щодо роботи ним більше, ніж зафіксовано графіками роботи за відповідний період. Таким чином, заробітна плата позивачу нараховувалась за фактично відпрацьований час, а тривалість робочого часу не перевищувала встановлену законодавством норму тривалості робочого часу працівників на тиждень, у зв'язку з чим підстав для задоволення позовних вимог позивача судом не встановлено.

Outcome: dismissed