Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період березень 2019р. в загальному розмірі 11625 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015р. з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 22/2008ЛФ від 04.04.2008р., в загальному розмірі 45972,25 грн. з яких 12 500 грн. тіло кредиту, 20 972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12 500 грн. пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. На підставі такого рішення судом видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Личаківському ВДВС м. Львів, однак відповідачі ухиляються від виконання судового рішення. За умовами кредитного договору, в разі виникнення заборгованості з погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної у п. 5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За своєю природою такі кошти є неустойкою і за період березень 2019р. її загальний розмір становить 11625 грн., які просить стягнути в примусовому порядку. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2020р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2020р. розгляд справи відкладено на 03.06.2020р. о 16.20 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Про дату, місце та час розгляду справи відповідачі повідомлялись належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування (а.с.14-16). В свою чергу, як встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. (а.с.4-9), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015р. (а.с.9-12), в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки № 22/2008ЛФ/1 та № 22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Згідно договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013р., до [PERSON] перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами і КС «Либідь». Як зазначено в п. 1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12 500 грн. тіла кредиту та 11 453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Цим же рішенням суду стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Крім того, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] а користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Виходячи з характеру такого виду відповідальності позичальників, сплата цих коштів є неустойкою, що також встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. і що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Доказів про виконання відповідачами грошового зобов`язання, в тому числі судового рішення матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п. 2.1 договорів поруки, поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що виникають з договору № 22/2008ЛФ від 04.04.2008р. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання - ч. 1 ст. 550 ЦК України. В цивільному праві неустойка виконує дві основні функції. Вона є способом забезпечення виконання зобов`язання та наслідком його порушення. До моменту порушення зобов`язання неустойка виконує функцію забезпечення, тобто стимулює боржника до належного виконання. Якщо зобов`язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018р.) за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Згідно вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. В п. 3.2 рішення № 7-рп/2013 від 11.07.2013р. у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» Конституційний Суд України зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вище уже зазначалось, що за приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тоді як згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014р. заборгованість за тілом кредиту становить 12500 грн. Виходячи з умов кредитного договору, саме на таку суму нараховується пеня. Однак, обрахований позивачем розмір пені за період березень 2019р., тобто лише за 1 місяць в загальному становить 11625 грн., що практично дорівнює сумі заборгованість, на яку нараховується пеня. З огляду на зазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності невиконаного грошового зобов`язання до наслідків, які спричинені допущеним порушенням, суд приходить до висновку, що розмір неустойки підлягає зменшенню до суми 100 грн., яка буде справедливим наслідком порушення відповідачами боргових зобов`язань протягом 1 місяця. З огляду на зазначене, позов належить задовольнити частково, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню до суми 100 грн. При цьому, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018р. № 2478-VIII частину третю ст. 554 ЦК України викладено в новій редакції, згідно якої особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 1 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018р. № 2478-VIII, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. З огляду на зазначене, вказану суму належить стягнути в солідарному порядку зі всіх відповідачів одночасно, а не солідарно з боржника та окремо з кожного поручителя. Оскільки позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, про що долучено копії відповідних документів (а.с.16), судовий збір за правилами ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial