Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16 травня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Вольво», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] В судовому порядку [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER], визначеної відповідним дослідженням становить 98 042 грн., страховою компанією було виплачене позивачу страхове відшкодування в розмірі 36 042 грн., в той час як ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., тому позивач просив суд стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» різницю між фактично виплаченим страховим відшкодуванням та лімітом шкоди, встановленої відповідним полісом, що складає 12 958 грн., з [PERSON] просив стягнути 49 042 грн.; з відповідачів на користь позивача просив стягнути судові витрати. Представник позивача надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову як у безпідставному, оскільки належний позивачу автомобіль є фізично знищеним, а тому розмір страхового відшкодування був виплачений позивачу в повному обсязі у відповідності до чинного законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою його місця реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] 16 травня 2016 року о 10 годині 20 хвилини, керуючи транспортним засобом «Вольво», д/н [NUMBER], рухався в районі е/о № 3 по пр. Газети «Правда» в м. Дніпропетровську, де не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортирним засобом «Смарт», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що зупинився попереду, після чого останній продовжив некерований рух вперед та здійснив наїзд на транспортний засіб «ГАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2016 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди /а. с. 8/. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], копія якого наявна в матеріалах справи /а. с. 47/. Згідно зі звітом № 1346/16-167987 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля [NUMBER], складеного 23 травня 2016 року ФОП [PERSON] на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 98 042 грн., вартість відновлювального ремонту - 104 382,73 грн., тобто розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля [NUMBER]. Складає 98 042 грн. /а. с. 12-13, 59-70/, а відповідно до звіту № 5432/06/16 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля [NUMBER], складеного 03 червня 2016 року ТОВ «Сател Груп» на замовлення ПрАТ «ПЗУ Україна», ринкова вартість пошкодженого легкового автомобіля [NUMBER] складає 62 000 грн. /а. с. 71-81/. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», якою застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Вольво», д/н [NUMBER] [PERSON] на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] /а. с. 82/, було виплачене [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 36 042 грн. /а. с. 9, 41/. Згідно ст. 1188 ЦК України - шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1194 ЦК України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положення статті 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завданку шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Таким чином, оскільки вартість автомобіля [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 98 042 грн., а його відновлювальний ремонт становить 104 382,73 грн., тобто вартість ремонту перевищує вартість самого автомобіля - зазначений автотранспортний засіб після ДТП є фізично знищеним. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.15 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», - якщо транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та витрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартість транспортного засобу на момент пошкодження. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України, тобто з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 3 (з послідуючими змінами та доповненнями), - постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Звертаючись до суду з даним позовом позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на звіт, яким вартість збитків визначена в розмірі 98 042 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена в розмірі 104 382,73 грн., тобто позивач таким чином визнав, що його автомобіль в результаті ДТП є фізично знищеним. Вартість пошкодженого автомобіля [NUMBER], який залишився у його власника після ДТП, внаслідок ДТП становить 62 000 грн. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.14 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Оскільки, відповідач [PERSON] не звертався до суду з відповідною заявою, то у суду немає правових підстав вирішувати питання про передачу відповідачу такого майна. Крім того, позивач також не просив суд передати відповідачеві фізично знищений автомобіль чи якісь деталі цього авто. Враховуючи викладене, визначаючи розмір матеріальної шкоди, який має бути стягнений з відповідачів на користь позивача, суд вважає за необхідне виходити з вище зазначених обставин, що встановлені судом, та вимог матеріального закону, зокрема з ринкової вартості спірного автомобіля на момент його пошкодження (98 042 грн.) із зарахуванням страхового відшкодування, що сплачене позивачу ПрАТ «СК» ПЗУ Україна» (36 042 грн.) та із зарахуванням вартості залишків автомобіля, який залишився у позивача (62 000 грн.). Отже, розмір матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ушкодження автомобіля позивача в ДТП, який може бути стягнутий з відповідачів на корить позивача, складає 0 грн. (98042 грн. - 36 042 грн. - 62 000 грн. = 0 грн.). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні даного позову у повному обсязі. Судові витрати розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК УКраїни. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed