Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», згідно якого просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо складання Акту № 900798 від 23 лютого 2011 року про порушення Правил користування електричною енергією для населення, винесення Протоколу № 71 від 17 березня 2011 року та нарахування заборгованості, враховуючи висновки Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; зобов'язати відповідача скликати комісію щодо розгляду Акту № 900798 від 23 лютого 2011 року, враховуючи висновки Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, за участю представників відповідача та споживача електричної енергії; зобов'язати відповідача скасувати Протокол № 71 від 17 березня 2011 року та винести новий Протокол у відповідності з нормами законодавства України. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 лютого 2011 року представниками відповідача був складений Акт № 900798 про порушення Правил користування електричною енергією для населення (надалі - Акт), в складі: електромонтера III групи [PERSON], контролера II групи [PERSON], контролера II групи [PERSON] та у присутності споживача - [PERSON]. При цьому, із змісту зазначеного Акту позивач дізнався, що він, як споживач, начебто порушив правила користування електричною енергією для населення, а саме, п.п. 11.48 (без дозволу електропередавальної організації замінений електролічильник) та п.п. 43.48 (відсутня пломба з відбитком тавр електропередавальної організації). 17 березня 2011 року представниками відповідача було проведено засідання комісії з розгляду Акту та встановлена його правомірність. Дане, рішення комісії оформлено протоколом № 71. Разом з тим, позивач, вважаючи зазначені дії працівників відповідача неправомірними, 25 листопада 2013 року звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі - Міністерство) зі скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб відповідача. При цьому, у своїй скарзі просив Міністерство надати в межах його компетенції роз'яснення щодо: правомірності складання Акту та Протоколу № 71 від 17 березня 2011 року; які порушення відповідно до законодавства України були при проведенні рейдерської перевірки представниками відповідача електролічильників в квартирі [ADDRESS]; правомірності дій при виконанні своїх посадових обов'язків представниками відповідача під час рейдерської перевірки електролічильників в квартири [ADDRESS]; чи мали право представники відповідача знаходитись у квартирі позивача та перевіряти електролічильник, що знаходиться безпосередньо в квартирі у його відсутність або його представника. 08 січня 2014 року позивач отримав лист з Міністерства від 24 грудня 2013 року, згідно якого за обставин та фактів, які досліджені по цьому зверненню позивача, дії відповідача щодо дотримання енергопостачальником процедури складання акту про порушення Правил користування електричною енергією для населення є неправомірними. Враховуючи зазначене, 09 січня 2014 року позивач звернувся з відповідною скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (надалі - НКРЕ), в якій просив в межах компетенції НКРЕ надати роз'яснення щодо: правомірності складання Акту та Протоколу № 71 від 17 березня 2011 року; в разі яких виявлень порушень при користуванні електричною енергією проводиться експертиза; які порушення відповідно до законодавства України були при проведенні рейдерської перевірки представниками відповідача електролічильників в квартирі [ADDRESS]; правомірності дій при виконанні своїх посадових обов'язків представниками відповідача під час рейдерської перевірки електролічильників в квартирі [ADDRESS]. 27 лютого 2014 року позивач також отримав лист з НКРЕ від 21 лютого 2014 року, згідно якого НКРЕ зазначило, що відповідач не мав підстав для застосування положень Методики для здійснення розрахунку обсягу та вартості не облікованої електричної енергії по Акту. Тобто, НКРЕ вважає, що енергопостачальником не було підтверджено факт здійснення споживачем самовільної заміни приладу обліку. При цьому, форма Акта не відповідає типовій формі акта про порушення, наведеній в додатку 3 до Методики. Таким чином, позивач зазначає, що під час судових розглядів справ щодо визнання Протоколу № 71 недійсним та незаконне нарахування заборгованості не знав та не міг знати про всі неправомірні дії відповідача, а отже при розгляді справ, не міг довести як та яким чином були порушені його права, оскільки не володів належною інформацією і лише з листів Міністерства та НКРЕ дізнався, що його права дійсно були порушені відповідачем. Крім того, ці обставини в судових процесах не з'ясовувались, а відповідач не надавав такі дані, оскільки, на думку позивача, відповідач хотів ввести в оману суд, а тому і не надавав належну інформацію, яка підтверджує неправомірність його дій. На підставі зазначеного позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав і просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Шумілова Л.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та зазначила, що Акт про порушення Правил користування електричної енергії для населення не є актом нормативного характеру, оскільки він складений органом юридичної особи, а не державним органом. Тобто, оскарження дій щодо факту складення Акту, винесення Протоколу № 71 від 17 березня 2011 року та нарахування заборгованості не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, та як спосіб захисту прав не передбачено діючим законодавством. При цьому, лист НКРЕ від 21 лютого 2014 року є лише свідченням того, що звернення позивача, всупереч нормам законодавства, розглянуто одноособово і носить рекомендаційний та інформаційний характер. Крім того, представник відповідача наголосила, що на засіданні комісії було вирішено провести розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням ГІКЕЕН відповідно п. 3.1. Методики за формулою (3.1), де нарахована сума склала 7 416 грн. 09 коп. При цьому, у разі незгоди або виникнення спірних питань щодо попередження з актом порушення позивач мав право звернутися з заявою про перегляд рішення комісії, але позивач з такою заявою до енергопостачальної компанії не звертався. Також, представник звертав увагу суду на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що рішення комісії, оформлене протоколом № 71 від 17 березня 2011 року про розрахунок недооблікованої електричної енергії, прийнято відповідно до норм чинного законодавства, а тому немає підстав для його скасування. Крім того, відповідно до рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2013 року позов відповідача про стягнення з відповідача заборгованості за не обліковану електричну енергію був задоволений. У даному рішенні від 07 березня 2013 року судом було встановлено, що 23 лютого 2011 року за адресою відповідача - [ADDRESS], представниками відповідача було виявлено порушення, а саме - без дозволу електропередавальної організації споживачем замінений електролічильник зі зміною схеми підключення та відсутня пломба з відбитками тавр електропередавальної організації. На підставі виявлених порушень було складено Акт порушення від 23 лютого 2011 року. 17 березня 2011 року відбулося засідання комісії з розгляду актів порушення ПКЕЕН, якою встановлено, що Акт складено правомірно, а розрахунок заборгованості підлягає оплаті. При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2013 року було залишено без змін Апеляційним судом м. Києва, а касаційна інстанція взагалі відмовила позивачу у відкритті відповідного касаційного провадження. Також, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року у задоволенні заяви позивача про перегляд рішення від 07 березня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами було відмовлено, а відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року була залишена без змін. На підставі вищезазначеного представник відповідача вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими і, враховуючи ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, звертаючись до суду з позовом позивач просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо складання Акту № 900798 від 23 лютого 2011 року про порушення Правил користування електричною енергією для населення, винесення Протоколу № 71 від 17 березня 2011 року та нарахування заборгованості, враховуючи висновки Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; зобов'язати відповідача скликати комісію щодо розгляду Акту № 900798 від 23 лютого 2011 року, враховуючи висновки Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, за участю представників відповідача та споживача електричної енергії; зобов'язати відповідача скасувати Протокол № 71 від 17 березня 2011 року та винести новий Протокол у відповідності з нормами законодавства України. Разом з тим, як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію було задоволено (а.с. 41-43). При цьому слід зазначити, що Акт від 23 лютого 2011 року про порушення Правил, Протокол № 71 засідання комісії з розгляду актів про порушення від 07 березня 2011 року були предметом перевірки при розгляді вищезазначеної справи. Отже, судом була встановлена обґрунтованість нарахування відповідачем позивачу заборгованості на підставі зазначеного Акту та Протоколу. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2013 року залишено без змін (а.с. 38-40). Таким чином, враховуючи положення ст. 319 ЦПК України рішення від 07 березня 2013 року на даний час набрало законної сили. При цьому, згідно ухвали від 23 вересня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відкритті касаційного провадження щодо перегляду рішення суду першої інстанції від 07 березня 2013 року та ухвали від 27 серпня 2013 року апеляційної інстанції позивачу було відмовлено (а.с. 36-37). Крім того, 16 вересня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, відповідно до якого у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про скасування рішення було відмовлено (а.с. 48-52). При цьому, в даному рішенні судом, серед іншого було встановлено, що рішення комісії відповідача, оформлене протоколом № 71 від 17 березня 2011 року про розрахунок недооблікованої електроенергії прийняте відповідно до норм чинного законодавства. Дане рішення набрало законної сили, про що свідчить ухвала Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року (а.с. 44-46). Також, як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року, в задоволені заяви позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення, ухваленого по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію, було відмовлено (а.с. 29-35). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановленні в даних рішеннях мають преюдиціальне значення для справи та не потребують нового доведення при розгляді цієї справи. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що як лист Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24 грудня 2013 року, так і лист Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики від 21 лютого 2014 року (а.с. 9-14), на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, за своєю природою носять виключно рекомендаційний та інформаційний характер, а тому не встановлюють норм права чи певних фактів. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відтак, з урахуванням вказаних положень закону, пред'явлені позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо складання Акту і винесення Протоколу № 71 від 17 березня 2011 року та нарахування заборгованості, про зобов'язання відповідача скликати комісію щодо розгляду Акту та скасувати Протокол № 71 від 17 березня 2011 року і винести новий Протокол у відповідності з нормами законодавства України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів позивача. При цьому, вказані документи (Акт та Протокол) можуть бути лише письмовими доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України, на підставі яких можуть встановлюватися певні обставини по справі, та у разі виникнення спору, зокрема, про стягнення заборгованості за електричну енергію, мають оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до процесуального закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 1, 3, 11, 14, 15, 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, та

Outcome: dismissed