Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 01.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та фізичною особою, [PERSON], було укладено кредитний договір № 0312/0408/71-203. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 30 000 дол. США., який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 31.03.2038 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом, і в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань, того ж дня [PERSON] було передано в іпотеку нерухоме майно: квартиру під [ADDRESS]. 24.01.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції під час здійснення виконавчого провадження № 36212186, боржником по якому є [PERSON], було винесено постанову на арешт усього майна боржника, в тому числі і на квартиру, яка перебуває в іпотеці. Такі дії державного виконавця порушують права банку, оскільки позивач як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Тому позивач просив звільнити квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS]. з-під арешту. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив звільнити з-під арешту квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову. Ухвалою суду від 21.01.2015 року в письмову клопотанні відповідача про зупинення провадження по справі відмовлено. Представник третьої особи в судове засідання з'явився позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що діяв згідно закону. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в с удовому засідання, 01.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та фізичною особою, [PERSON], було укладено кредитний договір № 0312/0408/71-203. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 30 000 дол. США., який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 31.03.2038 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом, і в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань, того ж дня [PERSON] було передано в іпотеку нерухоме майно: квартиру під [ADDRESS]. 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 11 свої права вимоги заборгованості за кредитним договором та уклали договір про відступлення прав за іпотечним договором. 24.01.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції під час здійснення виконавчого провадження № 36212186, боржником по якому є [PERSON], було винесено постанову на арешт усього майна боржника, в тому числі і на квартиру, яка перебуває в іпотеці. Звертаючись до суду, позивач просив звільнити спірну квартиру з-під арешту, посилаючись на те, що як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення свої вимог за рахунок майна, передано в іпотеку. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.04.2014 року задоволені позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанси» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення ТОВ «Вердикт Фінанси» набуло право власності на зазначену вище квартиру. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання право власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Аналогічним чином вирішується питання про задоволення вимог іпотеко держатель за рахунок майна, переданого в іпотеку. Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель в даному випадку ТОВ «Вердикт Фінанси», має право, у разі не виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Державним виконавець арешт на майно, до складу якого входить спірна квартира, накладено 24.01.2013 року, тобто після передачі спірного майна в іпотеку, що порушує право іпотекодержателя на звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Таким чином, державний виконавець наклав арешт на майно, власником якого є ТОВ «ВердикФінанси». Тому позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Outcome: approved