Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір позики щодо 31000 гривень. На підтвердження договору позики, відповідач 19.09.2012 року надав йому розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 20 жовтня 2012 року. Через деякий час відповідач сплатив йому частину боргу в розмірі 4000 грн., перерахувавши вказані кошти на картку. На прохання позивача про добровільну сплату іншої частини заборгованості ніяким чином не відреагував. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути залишок боргу в розмірі 27000 грн., а також судовий збір в розмірі 270,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надав пояснення, відповідно до яких він у липні 2012 року зв'язався з відповідачем по телефону з приводу покупки мінеральних добрив, після чого він перерахував на банківську картку, вказану відповідачем грошові кошти в розмірі 31000 грн., а відповідач зобов'язувався передати йому міндобрива. Проте свої зобов'язання відповідач не виконав, після чого він зустрівся з відповідачем 19.09.2012 року, і між ними відбулася зміна зобов'язання, в результаті якого відповідач прийняв на себе зобов'язання, що отримані ним раніше кошти в розмірі 31000 грн. є позикою, які він зобов'язувався повернути до 20.10.2012 року. Пізніше відповідач частково виконав свої зобов'язання та повернув йому 4000 грн. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, підтвердивши суду обставини викладені позивачем, проте вважає, що грошові кошти були перераховані на банківський рахунок, який ним хоча і зазначався позивачу, проте йому не належить, а належить іншій особі, яка йому гроші не віддала, в наступному договір позики та розписку він укладав з позивачем, бо до нього застосовувалась психічне насильство з боку позивача. Грошові кошти в розмірі 4000 грн. також віддав позивачу під впливом психічного насильства з боку позивача. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 31000 гривень, що підтверджується розпискою відповідача від 19 вересня 2012 року, в якій останній зобов'язався повернути вищевказану суму до 20 жовтня 2012 року. Але до теперішнього часу свої зобов'язання виконав лише частково, а саме сплатив борг в розмірі 4000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 27000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 270,00 грн. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача, оскільки вважає що первісне зобов'язання за договором купівлі-продажу було змінене за згодою сторін на зобов'язання за договором позики. Належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України про те, що договір позики був укладений під впливом насильства відповідачем суду не надано. Крім того, про визнання зобов'язань за договором позики свідчить також часткове погашення боргу відповідачем у розмірі 4000 грн., що визнається сторонами та не підлягає доказуванню.

Outcome: approved