Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнив, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ ректора Запорізької державної інженерної академії №627-к від 07.11.2016 року про звільнення його з посади завідувача кафедрою гідроенергетики за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Запорізької державної інженерної академії №630-к від 07.11.2016 року про його переведення на основне місце роботи на посаду професора кафедри електронних систем з 09.11.2016 року до проведення конкурсу; поновити його на посаді завідувача кафедрою гідроенергетики з 09.11.2016 року на умовах оплати праці й з навчальним навантаженням, які існували до його звільнення та додатково включити до його навчального навантаження викладання лекційних занять з дисципліни «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці»; визнати незаконними дії відповідача по оформленню роботи позивача як роботи за сумісництвом з викладання дисципліни «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці» в Запорізькій державній інженерній академії з 01.09.2016 року по 07.11.2016 року та скасувати відповідний наказ про прийняття його на роботу за сумісництвом; зобов»язати відповідача перерахувати та здійснити відповідні виплати заробітної плати за основним місцем роботи завідувача кафедрою гідроенергетики з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року з урахуванням часу роботи за сумісництвом в сумі 14251,17 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2016 року по день винесення рішення суду виходячи з середнього заробітку в розмірі 12864,84 грн.; визнати незаконними та скасувати накази Запорізької державної інженерної академії №450-01 від 25.10.2016 року та №553-к від 26.09.2016 року в частині встановлення йому навчального навантаження на 2016-2017 навчальний рік по кафедрі гідроенергетики в розмірі 1,0 ставки. Позовні вимоги обґрунтував тим, що підстав для його звільнення за п.6 ч.2 ст.36 КЗпП України відповідач не мав, оскільки його не переводили разом з підприємством в іншу місцевість та він не відмовлявся від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці, а звільнили його у зв»язку з наявністю, на думку відповідача, конфлікту інтересів, оскільки він працював завідувачем кафедри, на якій доцентом працює його син. Позивач не вважає, що в даному випадку мав місце конфлікт інтересів. Крім того, позивач вважає, що його незаконно оформили на роботу за сумісництвом, незаконно перевели дисципліну, яку він викладав, «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці», з кафедри гідроенергетики та кафедру електронних систем, незаконно зменшили йому навчальне навантаження з 1,2 ставок на 1,0 ставку, оскільки кількість годин цієї дисципліни залишилась незмінною, тому необхідно нарахувати та здійснити йому відповідні виплати заробітної плати. Представник відповідача з позовними вимогами не погодилась та зазначила, що оскільки під час роботи позивача завідувачем кафедри гідроенергетики склався конфлікт інтересів, передбачений Законом України «Про запобігання корупції», оскільки на цій же кафедрі працює його син, тому позивачу за два місяці було запропоновано переведення на іншу рівноцінну роботу, на що він не погодився, іншим шляхом конфлікт інтересів не врегулював, тому було видано наказ про його звільнення №627-к від 07.11.2016 року з посади завідувача кафедрою гідроенергетики за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України; наказ про прийняття позивача на роботу за сумісництвом був виданий на підставі особистої заяви позивача, тому підстави для його скасування незрозумілі; наказ №630-к від 07.11.2016 року про переведення позивача на основне місце роботи на посаду професора кафедри електронних систем з 09.11.2016 року до проведення конкурсу є похідним від наказу №627 к від 07.11.2016 року, оскільки відповідач бажав зберегти позивача у штаті академії, як цінного працівника; питання перенесення викладання дисципліни, яку викладає [PERSON], «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці», з кафедри гідроенергетики та кафедру електронних систем було вирішене на засіданні [PERSON] ради 29.09.2016 року, протокол №10, з метою економії бюджетних коштів, і позивач продовжує викладати вказану дисципліну, як свою основну дисципліну, тільки на іншій кафедрі; а питання визначення позивачу навчального навантаження в кількості 1,0 ставки відповідає загальновстановленій ставці для усіх завідувачів кафедр в академії. Так, виходячи з Положення про планування та облік навантаження науково-педагогічних працівників в ЗДІА, [PERSON] мав норму навантаження як завідувач кафедрою, професор у розмірі 500 годин на ставку. Така норма зумовила його навантаження на кафедрі гідроенергетики в 1,2 ставки від 600 годин відповідно до наказу №389-01 від 01.09.2016 року, а згідно правил вищої школи, викладачі мають погодитись зі своїм навантаженням шляхом підписання індивідуальних карток навчального навантаження, але ж [PERSON] відмовився підписувати картку свого навчального навантаження на 2016/2017 роки, мотивуючи це незгодою передачі окремих дисциплін цієї кафедри на інші кафедри. Тому адміністрація ЗДІА вирішила встановити з 01.09.2016 року [PERSON] навантаження в обсязі 1 ставки професора з нормою 600 годин на рік відповідно до наказу №450-01 від 25.10.2016 року. Оскільки позивач відмовився писати заяву про встановлення йому ставки в 1,2, то його ставка була відкоригована до 1,0 ставки відповідним наказом, але кількість годин складає 600, за які здійснюється відповідна оплата. Після звільнення позивача 07.11.2016 року та переведення його наказом на іншу кафедру позивач 22.11.2016 року приступив до роботи. Крім того, середній заробіток позивача за вересень жовтень 2016 року складає 11281,22 грн.. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог немає. Третя особа ректор Запорізької державної інженерної академії [PERSON] суду пояснив, що з позовними вимогами не згоден, оскільки позивач не побажав самостійно врегулювати конфлікт інтересів, пов»язаний з роботою його сина під його підпорядкуванням на кафедрі гідроенергетики, а в даній ситуації академія бажала зберегти позивача у штаті академії, як цінного працівника, саме тому його було звільнено на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України і в цей же день переведено на основну роботу професором кафедри електронних систем за тими ж умовами ставкою 1,0 та навчальним навантаженням. Питання переведення навчальних дисциплін з однієї кафедри на іншу вирішує не він, а [PERSON] рада. З наведених підстав вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. При цьому, ректор ЗДІА пояснив суду, що 07.11.2016 року академія не переводилась в іншу місцевість, позивач не відмовлявся від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці, він не переводився на іншу роботу для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], який є професором та докором технічних наук, згідно контракту №5-В від 31.08.2012 року призначений на умовах конкурсу на посаду завідувача кафедри гідроенергетики Запорізької державної інженерної академії. Йому встановлено заробітну плату згідно штатного розпису, з доплатами за вчене звання професора 33%, за науковий ступінь 25%, персональна надбавка 50%. /т.1 а.с.19-20,49-50/. Згідно наказу №844-ВК від 31.08.2012 року з [PERSON] переукладено строковий трудовий договір на посаді завідувача кафедрою гідроенергетики з 01.09.2012 року по 31.08.2017 року на умовах контракту, навчальне навантаження 1,0 ставки, з відповідним окладом. /т.1 а.с.101/. Згідно посадової інструкції завідувача кафедри гідроенергетики [PERSON], він зобов»язаний, зокрема, керувати особовим складом кафедри /п.4.1./, здійснювати розподіл педагогічного навантаження та функціональних обов»язків між співробітниками кафедри і контролювати своєчасність та якість їх виконання п.4.4. /т.1 а.с.35-38/. 01.09.2016 року на підставі особистої заяви [PERSON] наказом №506К від 01.09.2016 року [PERSON] прийнятий за сумісництвом на 0,17 ставки на посаду професора кафедри електронних систем з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу. /т.1 а.с.111,112/. 05.09.2016 року голова підрозділу з запобігання та виявлення корупції ЗДІА [PERSON], яка діяла на підставі Положення про підрозділ з питань запобігання та виявлення корупції ЗДІА та наказу міністра освіти №1432 від 14.10.2013 року /т.1 а.с.143-176/, звернулась до ректора ЗДІА зі службовою запискою, в якій повідомила, що на кафедрі гідроенергетики працюють завідувач кафедрою [PERSON], і у його прямому підпорядкуванні перебуває його син доцент цієї ж кафедри [PERSON]. Тому на підставі ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» рекомендувала повідомити [PERSON] про можливість переведення його на посаду професора кафедри гідроенергетики для врегулювання конфлікту інтересів, в разі відмови від чого передбачено процедуру звільнення. 03.09.2016 року та 08.09.2016 року [PERSON] були направлені повідомлення за підписом голови підрозділу з запобігання та виявлення корупції ЗДІА [PERSON] про конфлікт інтересів, пов»язаний з перебуванням у його підпорядкуванні сина [PERSON], з рекомендацією переведення на посаду професора кафедри гідроенергетики для врегулювання конфлікту інтересів, в разі відмови від чого передбачено процедуру звільнення. З цим повідомленням [PERSON] був ознайомлений під підпис 08.09.2016 року. /т.1 а.с.16,130-137/. 14.09.2016 року [PERSON] надіслав ректору ЗДІА [PERSON] запит з проханням надати роз»яснення щодо такого повідомлення. /т.1 а.с.21/. 04.11.2016 року таке повідомлення [PERSON] було направлене ректором ЗДІА [PERSON], а 23.09.2016 року позивачу було надіслане письмове роз»яснення щодо повідомлення про переведення або про звільнення у зв»язку з конфліктом інтересів. /т.1 а.с.22/. [PERSON] не надав своєї згоди на переведення на посаду професора на іншу кафедру. У судовому засіданні пояснив, що він не вважає, що у даному випадку у нього був наявний конфлікт інтересів у зв»язку з підпорядкуванням йому його сина [PERSON], навіть незважаючи на те, що в його функції, як завідувача кафедрою, входив розподіл навчального навантаження, від якого залежить розмір заробітної плати. Наказом ректора ЗДІА [PERSON] № 627-к від 07.11.2016 року [PERSON] звільнено з посади завідувача кафедри гідроенергетики на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, на підставі службової записки голови підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції. /т.1 а.с.114/. Наказом ректора ЗДІА [PERSON] № 630-к від 07.11.2016 року [PERSON] було переведено на основне місце роботи на посаду професора кафедри електронних систем з 09.11.2016 року до проведення конкурсу, з доплатами за вчене звання професора 23%, за науковий ступінь 16%, надбавка за вислугу років 20%. /т.1 а.с.115/. 10.11.2016 року [PERSON] надіслав на ім»я ректора ЗДІА заяву про свою незгоду з наказом № 630-к від 07.11.2016 року про переведення на посаду професора кафедри електронних систем. /т.1 а.с.51/. Згідно табелю робочого часу за листопад 2016 року, [PERSON] з 08.11.2016 року по 21.11.2016 року перебував на лікарняному, приступив до роботи 22.11.2016 року. /т.1 а.с.116-117,227/. Суду надані копії заяви [PERSON] про встановлення йому навчального навантаження на посаді завідувача кафедри гідроенергетики на 1,0 ставки за 2015/2016 навчальний рік та відповідний наказ в.о. ректора від 11.09.2015 року /т.1 а.с.107-108/, копія службової записки проректора з НПР [PERSON] про встановлення навчального навантаження в обсязі 1,0 ставки [PERSON] з 01.09.2016 року та наказ №553-К від 26.09.2016 року ректора ЗДІА [PERSON] про встановлення [PERSON] навчального навантаження з 01.09.2016 року на 1,0 ставки. /т.1 а.с.109-110,126-127/. Згідно п.4.5 акту перевірки додержання суб»єктами господарювання, що надають послуги у сфері вищої освіти, вимог законодавства про вищу освіту №01-13/126-03-06/2 від 26.09.2016 року державної інспекції навчальних закладів України /ДІНЗ України/, виявлено недоліки, а саме відсутній наказ про закріплення дисциплін за кафедрами, що призводить до неоптимального використання кадрового складу. Так, дисципліну «Мікропроцесорні системи автоматизації» навчального плану спеціальності «Гідроенергетика», щодо є випусковою для вказаної спеціальності, доцент кафедри гідроенергетики [PERSON] викладає за сумісництвом на кафедрі електронних систем; дисципліну «Промислова електроніка» навчального плану спеціальності «Гідроенергетика» професор кафедри гідроенергетики [PERSON] та доцент тієї ж кафедри [PERSON] викладають за сумісництвом на кафедрі електронних систем. Також, п.5.8 цього ж акту встановлено випадки прямого підпорядкування /близькі родичі/: доцент кафедри гідроенергетики [PERSON] /син/ підпорядковується завідувачу кафедри [PERSON] /батько/. /т.1 а.с.182-202/. Відповідно до наказу №389-01 від 01.09.2016 року сумарна частка ставки [PERSON] складала 1,37 ставки, частка ставки його сина [PERSON] складала 1,51 ставки, тоді як інші співробітники кафедри мали навчальне навантаження у розмірі від 0,76 до 0,96 ставки. Наказами ректора ЗДІА №450-01 від 25.10.2016 року та №389-01 від 01.09.2016 року затверджено скоригований індивідуальний розподіл навчального навантаження на 2016/2017 навчальний рік з 01.10.2016 року. /т.2 а.с.22-30, 31-46/. Згідно Положення про [PERSON] ЗДІА, на своєму засіданні від 29.09.2016 року, протокол №10, [PERSON] ЗДІА прийняла рішення про внесення змін до Положення про планування та облік навантаження науково-педагогічних працівників ЗДІА, був змінений порядок планування навчального навантаження завідувачів кафедр, зокрема, знижена норма навантаження застосовувалась тільки для навантаження по кафедрі, на якій працівник займає посаду завідувача кафедрою. Згідно довідки про заробітну плату та інші доходи №282 від 08.11.2016 року, виданої ЗДІА [PERSON], його заробітна плата в вересні 2016 року та в жовтні 2016 року склала 11281,22 грн., що підтверджується, також, розрахунковими листами [PERSON] вересень листопад 2016 року. /т.1 а.с.225-226, т.2 а.с.47-49/. Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.09.2016 року, яка набрала законної сили, особа, яка займала посаду завідувача кафедрою в ЗДІА, тобто була наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.172-7 ч.1,2 КпАП України у зв»язку з затвердженням учбового навантаження своїй доньці, яка займала посаду доцента кафедри ЗДІА, тобто особа вчинила дії та прийняла рішення в умовах конфлікту інтересів, оскільки ця особа підпадає під визначення кола осіб відповідно до п.п.2 п.2 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції»./т.2 а.с.50-51/. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 05.09.2016 року вона була призначена на посаду голови відділу з запобігання та виявлення корупції ЗДІА. В вересні 2016 року вона звернулась до ректора ЗДІА зі службовою запискою, в якій повідомила, що на кафедрі гідроенергетики працюють завідувач кафедрою [PERSON], і у його прямому підпорядкуванні перебуває його син доцент цієї ж кафедри [PERSON]. Тому на підставі ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» рекомендувала повідомити [PERSON] про можливість переведення його на посаду професора кафедри гідроенергетики для врегулювання конфлікту інтересів, в разі відмови від чого передбачено процедуру звільнення. [PERSON] ознайомився з таким повідомленням, проте своєї згоди на переведення на іншу посаду не надав, але і не відмовився. Іншим шляхом він не побажав врегулювати конфлікт інтересів. У своєму повідомленні позивачу вона спочатку помилково послалась на Закон України «Про запобігання та протидію корупції», тоді як на той час вже діяв Закон «Про запобігання корупції». [PERSON] був повідомлений про звільнення у зв»язку з наявним конфліктом інтересів спочатку нею, а потім листом відділом кадрів та за підписом ректора. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює начальником відділу кадрів ЗДІА. [PERSON] з 2012 року працює завідувачем кафедри гідроенергетики, на цій же кафедрі працює і його рідний син [PERSON] доцентом кафедри. В вересні 2016 року на кафедрі гідроенергетики був виявлений конфлікт інтересів, пов»язаний із тим, що у підпорядкуванні у завідувача кафедрою [PERSON] перебуває його син [PERSON]. Батько на своїми функціями розподіляє навчальне навантаження своєму сину, що впливає на розмір заробітної плати. [PERSON] було запропоновано перейти на іншу посаду професора, або перевести сина на іншу кафедру, на що позивач не погодився. Тому за 2 місяці йому було направлено повідомлення про звільнення. Згідно довідки ЗДІА про отриману [PERSON] заробітну плату за період з 09.11.2016 року по даний час, у листопаді 2016 року з 09.11.2016 року [PERSON] пропрацював 07 робочих днів, тобто з 22.11.2016 року по кінець листопада, а у період з 09.11.2016 року по 21.11.2016 року включно він перебував на лікарняному, та йому нараховано заробітної плати: за 07 пропрацьованих днів та за 09 днів перебування на лікарняному 684,11 грн.; за грудень 2016 року пропрацював 22 робочих дня та йому нараховано 1313,39 грн.; у січні 2017 року пропрацював 19 робочих днів / по 30.01.2017 року/ та йому нараховано 2486,19 грн., а всього за вказаний період [PERSON] нараховано 4483,69 грн.. З 30.01.2017 року [PERSON] звільнився з ЗДІА згідно наказу №16-к від 13.01.2017 року за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про: визнання незаконним та скасування наказу ректора Запорізької державної інженерної академії №627-к від 07.11.2016 року про звільнення його з посади завідувача кафедрою гідроенергетики за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України; визнання незаконним та скасування наказу ректора Запорізької державної інженерної академії №630-к від 07.11.2016 року про його переведення на основне місце роботи на посаду професора кафедри електронних систем з 09.11.2016 року до проведення конкурсу; поновлення його на посаді завідувача кафедрою гідроенергетики підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2016 року по день винесення рішення суду підлягають частковому задоволенню, а інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, з таких підстав. У відповідності до ст.232 КЗпП України у судах безпосередньо розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, про поновлення на роботі незалежно від підставі припинення трудового договору, оплату за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п.п.2 п.2 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, зокрема, є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті. Статтею 29 вказаного Закону передбачено зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів , в тому числі і через звільнення такої особи. В даному випадку встановлено, що до 09.11.2016 року позивач займав посаду завідувача кафедрою у Запорізькій державній інженерній академії, і у його підпорядкуванні перебував його син доцент цієї ж кафедри [PERSON]. У п.5.8 акту перевірки додержання суб»єктами господарювання, що надають послуги у сфері вищої освіти, вимог законодавства про вищу освіту №01-13/126-03-06/2 від 26.09.2016 року державної інспекції навчальних закладів України /ДІНЗ України/, встановлено випадки прямого підпорядкування /близькі родичі/: доцент кафедри гідроенергетики [PERSON] /син/ підпорядковується завідувачу кафедри [PERSON] /батько/. При цьому, відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці. У відповідності до ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, допускається тільки за згодою працівника, з винятком випадків, передбачених ст.33 КЗпП України, та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст.33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров»я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. Як роз»яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року /з подальшими змінами/ «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення йому роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором./п.31/. В даному випадку встановлено, що позивач був звільнений за наслідками перевірки наявності конфлікту інтересів у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції» на підставі саме п.6 ст.36 КЗпП України, тобто в зв»язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також /або/ відмовою від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці. Проте, судом встановлено, і цього не оспорюють ні ректор ЗДІА, ні позивач, що [PERSON] не відмовлявся від переведення на роботу в іншу місцевість, ЗДІА не переводилась в іншу місцевість, зміни істотних умов праці для [PERSON] не було. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підстави для звільнення [PERSON] наказом ректора ЗДІА [PERSON] № 627-к від 07.11.2016 року з посади завідувача кафедри гідроенергетики на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, були відсутні, тому вказаний наказ є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому, доводи позовної заяви щодо неможливості застосування в такому випадку норм ст.41 КЗпП України в частині можливого звільнення позивача на підставі Закону України «Про запобігання корупції» суд до уваги не бере, оскільки це не є предметом розгляду цієї справи. Крім того, судом встановлено і не оспорюється сторонами по справі, що переведення [PERSON] наказом ректора ЗДІА [PERSON] № 630-к від 07.11.2016 року на основне місце роботи на посаду професора кафедри електронних систем з 09.11.2016 року до проведення конкурсу не було обумовлено відверненням або ліквідацією наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також іншими обставинами, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, та на таке переведення [PERSON] своєї згоди не надав. Крім того, згідно навчального навантаження, на кафедрі електронних систем [PERSON] були додані дисципліни, які він до свого переведення ніколи раніше не читав, тобто три лекційних курси, підготовка до яких потребує багато часу та додаткових зусиль, крім того, наказом № 630-к від 07.11.2016 року були порушені права позивача в частині розміру його посадового окладу та доплат за вчене звання професора, за науковий ступінь та за вислугу років, які були зменшені, на що також позивач своєї згоди не надавав. Встановлено також, що вказаний наказ був лише похідним від наказу №627-к від 07.11.2016 року про звільнення позивача. Таким чином, наказ ректора ЗДІА [PERSON] № 630-к від 07.11.2016 року про переведення [PERSON] на основне місце роботи на посаду професора кафедри електронних систем також є незаконним та підлягає скасуванню. Виходячи з наведеного, [PERSON] підлягає поновленню на посаді завідувача кафедрою гідроенергетики Запорізької державної інженерної академії з 09.11.2016 року на умовах, визначених його контрактом та наказом №5-В від 31.08.2012 року. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш ніж за один рік. Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року /з подальшими змінами/ «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8\~лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015 р. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). З наданих суду довідок про розмір заробітної плати [PERSON] за останні два місяці перед звільненням за вересень та жовтень 2016 року видно, що його заробіток склав по 11281,22 грн. за кожен місяць. У вересні 2016 року було 22 робочі дні, у жовтні 2016 року 20 робочих днів, тобто 42/2 = 21. Середньоденний заробіток [PERSON] перед звільненням склав 11281,22 грн. / 21 робочий день = 537,20 грн.. З 09.11.2016 року по 02.02.2017 року було 60 робочих днів / за листопад 2016 року починаючи з 09.11.2016 року 16 робочих днів, в грудні 2016 року 22 робочі дні, у січні 2017 року 20 робочих днів, у лютому 2017 року 2 робочі дні/. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу становить: 537,20 грн. х 60 робочих днів = 32232 грн.. Від цієї суми необхідно відняти заробіток, отриманий [PERSON] з 09.11.2016 року по 02.02.2017 року, який згідно наданої ЗДІА довідки, становить 4483,69 грн.. Таким чином, на користь [PERSON] з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27748,31 грн.. При вирішенні позовних вимог [PERSON] щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд взяв до уваги дані про його заробіток, надані ЗДІА, а не розрахунок, зроблений самим [PERSON], внаслідок чого частково задовольнив позовні вимоги в цій частині, з наступних підстав. Позивач вважає, що при обчисленні його середнього заробітку необхідно зарахувати в основну його роботу час та оплату його роботи за сумісництвом на кафедрі електронних систем на 0,17 ставки, оскільки він не згоден з наказом про прийняття його на цю роботу за сумісництвом. Проте судом встановлено, що 01.09.2016 року саме на підставі особистої заяви [PERSON] наказом №506К від 01.09.2016 року він прийнятий за сумісництвом на 0,17 ставки на посаду професора кафедри електронних систем з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу. Позивач вважає, що таке оформлення його роботи за сумісництвом порушує його права, оскільки сумісник може бути звільнений на тих самих підставах, що і працівник за основним місцем роботи, без згоди профспілкового органу, у разі звільнення вихідна допомога не виплачується, оплата проводиться за фактично виконану роботу, без врахування його надбавок, крім того, дисципліна «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці» завжди викладалась на кафедрі гідроенергетики і її незаконно у навчальному році 2016/2017 перевели на кафедру електронних систем, де він її читає за сумісництвом, що негативно впливає на навчальний процес, та може мати наслідком не проходження чергової акредитації кафедри гідроенергетики в 1 половині 2017 року. [PERSON], також, зазначив, що заяву про призначення його за сумісництвом написав під тиском проректора, який погрожував передати цю дисципліну іншому викладачу. Проте, суд не погоджується з цими доводами позивача, оскільки суду надана його особиста заява від 01.09.2016 року про прийняття на роботу за сумісництвом, на підставі якої був виданий наказ №506к від 01.09.2016 року, відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі, а позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що вказану особисту заяву він писав під будь-яким тиском, що при її написанні він не розумів, чи був обманутий щодо умов роботи за сумісництвом, він відразу ж не оскаржив вказаний наказ, а оскаржив його до суду лише після свого звільнення з посади завідувача кафедрою гідроенергетики 07.11.2016 року, разом з оскарженням свого звільнення, що свідчить про те, що до винесення наказу про його звільнення робота за сумісництвом позивача на вказаних умовах все-таки влаштовувала та він її фактично виконував. Крім того, робота за сумісництвом дійсно не так соціально захищена, як основна робота, проте така робота та на таких умовах передбачена діючим законодавством, тому підстав для скасування наказу про прийняття позивача на роботу за сумісництвом суд не знаходить. Щодо позовних вимог про додаткове включення до навчального навантаження [PERSON] викладання лекційних занять з дисципліни «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці» при розрахунку його середнього заробітку та оскарження перенесення викладання цієї дисципліни з кафедри гідроенергетики до кафедри електронних систем, то відповідно до ст.3,221 КЗпП України суд розглядає індивідуальні трудові спори, тобто спори працівника із підприємством, установою, організацією щодо порушень його особистих прав. В даному випадку питання викладання дисципліни «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці» на кафедрі гідроенергетики чи на кафедрі електронних систем, як основної дисципліни, та питання про переведення цієї дисципліни для викладання на кафедру електронних систем вирішувалось на засіданні [PERSON] ЗДІА відповідно до Положення про вчену [PERSON] ЗДІА, чого сторони по справі не оспорюють. Вказане рішення [PERSON] на цей час ніким не скасоване та не визнане незаконним. Таким чином, це питання не є індивідуальним трудовим спором позивача із відповідачем, як працівника з підприємством, установою або організацією, тому воно не відноситься до компетенції суду. З цих підстав суд не може включити до розрахунку середнього заробітку позивача під час вимушеного прогулу викладання дисципліни «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці» на кафедрі гідроенергетики як основної дисципліни, з відповідними нарахуваннями. Відповідно до п.1.20 Положення про планування та облік навантаження науково-педагогічних працівників у Запорізькій державній інженерній академії, затвердженим [PERSON] радою ЗДІА, мінімальний обсяг навчального навантаження завідувачів кафедр розраховується, виходячи з норми 500 годин на ставку для працівника, що має науковий ступінь доктора наук або вчене звання професора. При цьому, максимальний обсяг навчального навантаження завідувачів кафедр не повинен перевищувати 1,0 ставки. Згідно розпорядження проректора ЗДІА №163-03 від 04.10.2016 року, обсяг навчального навантаження завідувачів кафедр розраховується, виходячи з норми 500 годин на ставку для працівника, що має науковий ступінь доктора наук або вчене звання професора, при цьому, максимальний обсяг навчального навантаження завідувачів кафедр не повинен перевищувати 1,0 ставки. За наявності нерозподіленого навантаження на кафедрі та задоволенні його розподілом всіх штатних співробітників кафедри дозволяється додаткове навчальне навантаження завідувачам кафедр у формі погодинної оплати до 240 годин на навчальний рік. Відповідно до ст.56 Закону України «Про вищу освіту» максимальне навчальне навантаження на одну ставку науково-педагогічного працівника не може перевищувати 600 годин на навчальний рік. В даному випадку встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що позивач мав навчальне навантаження у 600 годин на навчальний рік, і оплата його праці здійснювалась відповідно за вказаний обсяг роботи. При цьому, наказом ректора №844-ВК від 31.08.2012 року з [PERSON] переукладено строковий трудовий договір на посаді завідувача кафедрою гідроенергетики з 01.09.2012 року по 31.08.2017 року на умовах контракту, навчальне навантаження 1,0 ставки, з відповідним окладом, наказом №553-К від 26.09.2016 року ректора ЗДІА [PERSON] встановлено [PERSON] навчальне навантаження з 01.09.2016 року на 1,0 ставки. Тобто, при прийомі на роботу позивача, та з вересня 2016 року йому було встановлено відповідними наказами навчальне навантаження в 1,0 ставку. Під час перебування [PERSON] на посаді завідувача кафедри гідроенергетики, відповідно до його посадової інструкції, він мав право самостійно встановлювати собі обсяг навчального навантаження. Так, з наданого суду наказу №389-01 від 01.09.2016 року, винесеного на підставі затвердженого [PERSON] навчального навантаження на кафедрі, сумарна частка ставки [PERSON] складала 1,37 ставки, частка ставки його сина [PERSON] складала 1,51 ставки, тоді як інші співробітники кафедри мали навчальне навантаження у розмірі від 0,76 до 0,96 ставки. Тільки після відмови [PERSON] підписати індивідуальну картку навчального навантаження, яку він мотивував незгодою щодо передачі окремих дисциплін цієї кафедри на інші кафедри, його навантаження було відкориговане відповідними наказами ЗДІА №450-01 від 25.10.2016 року та №553-к від 26.09.2016 року до 1,0 ставки. Встановлення [PERSON] навантаження в 1,0 ставку не суперечить вимогам ст.56 Закону України «Про вищу освіту» та нормам Положення про планування та облік навантаження науково-педагогічних працівників у Запорізькій державній інженерній академії, затвердженим вченою радою ЗДІА, а також умовам його контракту та його навантаженню за попередні навчальні роки. Позивач в даному випадку не надав доказів в обґрунтування визнання незаконними наказів ЗДІА №450-01 від 25.10.2016 року та №553-к від 26.09.2016 року, крім того зазначив, що він особисто був присутній на засіданні [PERSON] ради ЗДІА 29.09.2016 року, на якому було відкориговане навчальне навантаження усіх кафедр та викладачів, в тому числі і його навантаження в 1,0 ставку, брав участь у голосуванні з цього питання. При цьому пояснив, що встановлення йому ставки в 1,0 не обговорювалось. Проте, наказ ЗДІА №450-01 від 25.10.2016 року був винесений на підставі рішення [PERSON] ЗДІА про відкориговане навчальне навантаження, дане рішення вченої [PERSON] не скасоване, тому підстав для визнання цього наказу незаконним не вбачається. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підстав для визнання незаконними дій відповідача по оформленню роботи позивача як роботи за сумісництвом з викладання дисципліни «Промислова електроніка і перетворювальна техніка в електромеханіці» в Запорізькій державній інженерній академії з 01.09.2016 року по 07.11.2016 року та скасування відповідного наказу про прийняття його на роботу за сумісництвом; зобов»язання відповідача перерахувати та здійснити відповідні виплати заробітної плати за основним місцем роботи завідувача кафедрою гідроенергетики з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року з урахуванням часу роботи за сумісництвом в сумі 14251,17 грн.; визнання незаконними та скасування наказів Запорізької державної інженерної академії №450-01 від 25.10.2016 року та №553-к від 26.09.2016 року в частині встановлення йому навчального навантаження на 2016-2017 навчальний рік по кафедрі гідроенергетики в розмірі 1,0 ставки, та включення у розрахунок його середнього заробітку за час вимушеного прогулу його заробітну плату за основним місцем роботи завідувача кафедрою гідроенергетики з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року з урахуванням часу роботи за сумісництвом в сумі 14251,17 грн. не вбачається, тому у задоволенні вказаних позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial