Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 24 липня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та ПП «Сімор» був укладений кредитний договір № 6/К-в зі змінами та доповненнями до нього, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 3\~500\~000,00 доларів США з розрахунку 13 % річних за користуванням кредитом на строк по 31 травня 2012 року. В забезпечення зобовязання 24 липня 2007 року між позивачем, [PERSON] та ПП «Сімор» укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за боржника за виконання останнім свого обовязку. Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку з чим станом на 22.09.2014 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 29\~026\~682,19 грн., та 111\~531,46 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав в позові викладених, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, наголосив, що станом на час подання позову до суду порука припинилась, тому просив відмовити в задоволенні позову Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений. Причини неявки суду не відомі. Вислухавши сторін, дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 24 липня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та ПП «Сімор» був укладений кредитний договір № 6/К-в зі змінами та доповненнями до нього, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 3\~500\~000,00 доларів США з розрахунку 13 % річних за користуванням кредитом на строк по 31 травня 2012 року (а.с. 5-58). Банком взяті на себе зобовязання було виконано в повному обсязі, що підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області № 27/5005/4929/2012 від 11.12.2012, яке було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2013 (а.с. 63-70), відповідно до якого з ПП «Сімор» було стягнуто заборгованість на користь банку. В забезпечення зобовязання 24 липня 2007 року між позивачем, [PERSON] та ПП «Сімор» укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за боржника за виконання останнім свого обовязку (а.с. 59-62). Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку з чим станом на 22.09.2014 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 29\~026\~682,19 грн., та 111\~531,46 доларів США. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. Строком виконання основного зобовязання є строк, зазначений в Договорі про внесення змін № 39 від 06 жовтня 2007 року до Кредитного договору. Згідно з графіком повернення кредиту останнім терміном повернення кредитних коштів встановлено 31 березня 2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення (вручення) йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, яка є 30 вересня 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, позов до відповідача подано отримано судом 14 липня 2015 року (а.с.1). При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 525 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Суд вважає, що порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і право поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, обидві сторони договору вчиняти не можуть. Такий висновок був зроблений Верховним Судом України 17 вересня 2014 року. Сплив строку, передбаченого нормою ч.4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже і відмову кредиторові в разі звернення до суду (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2662цс15). На підставі постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного [PERSON] Товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Відповідно до ст. 88 ЦПК України приймаючи до уваги результат розгляду справи та те, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає за можливе віднести судовий збір за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed