Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на ту обставину, що на підставі рішення Виконавчого комітету Луганської міської ради від 08.11.2000 №369/1 зі змінами до нього між виконавчим комітетом Луганської міської ради та громадянами [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки від 11.03.2003, державна реєстрація від 22.12.2003 за №4796 зі змінами до нього. На підставі пункту 1.2 Договору земельна ділянка надається терміном на 49 років з моменту прийняття рішення виконкомом під будівництво та розміщення будівлі кафе та благоустрій прилеглої території. 01.02.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір про спільну діяльність, згідно умов якого позивач та відповідач зобов'язались здійснити спільну діяльність щодо будівництва нерухомого майна: нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Советська, буд. 44а до 01.12.2013 року (п. 1.1 договору). Пунктом 2.1. Розділу 2 «Договірна ціна і умови оплати» договору від 01.02.2013, сторони домовились внести грошові кошти щодо будівництва об'єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Советська, буд. 44а рівними частками двома платежами: перший 01.04.2013 року - 20 000 грн., другий 01.10.2013 - 20 000 грн. Відповідно до п. 4.1 договору від 01.02.2013 року право власності на об'єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, який розташований за адресою: м. Луганськ, вулиця Советська, 44а оформлюється за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках після закінчення будівництва нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Советська, д. 44а. У передбачені договором строки та на теперішній час відповідач не виконав свої зобов'язання, а саме - не приступив до будівництва нерухомого майна, не вніс грошових коштів, посилаючись на скрутне становище та економічну кризу що сталася в Україні. З моменту укладання договору про спільну діяльність, позивачем здійснювалось будівництво нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Советська, 44а. Між сторонами справи не було досягнуто згоди відносно будівництва нежитлової будівлі, у зв'язку з чим позивач був змушений здійснити будівництво самостійно та внести для цього кошти у повному обсязі відносно вказаного об'єкту нерухомого майна, про будівництво якого було укладено договір про спільну діяльність. Посилаючись на наведене, умови договору та положення Цивільного кодексу України, просив суд розірвати Договір про спільну діяльність від 01.02.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Дзержинського, 35-а, який складається з: літ. А-1 - недобудована нежитлова будівля загальною площею 29,6 кв. м та N -огорожа. В судовому засіданні сторони участі не приймали, надавши заяви про розгляд справи в їхню відсутність, відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов наступного. Встановлено, що 01.02.2013 року між сторонами справи укладено договір про спільну діяльність, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] здійснюють спільну діяльність щодо будівництва об'єкту нерухомого майна: нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Советська, 44а до 01.12.2013 року (а.с. 8-9). Грошові кошти для будівництва об'єкту нерухомого майна вносяться громадянином [PERSON] та [PERSON] рівними частками двома платежами: перший 01.04.2013 року - 20 000 грн., другий 01.10.2013 - 20 000 грн. (п. 2.1 договору). Згідно п. 3 договору, [PERSON] надає місце для будівництва, що розташоване за адресою: м. Луганськ, вулиця Советська, 44а, надає грошові кошти необхідні для будівництва та здійснює розроблення проектної та іншої документації необхідної для будівництва об'єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Советська, 44а. Відповідно до п. 4.1 договору, право власності на об'єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, який розташований за адресою: м. Луганськ, вулиця Советська, 44а оформлюється за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках після закінчення будівництва нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Советська, д. 44а. Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному в Україні законодавстві (п. 6.6 договору). На підставі рішення Виконавчого комітету Луганської міської ради від 08.11.2000 №369/1 зі змінами до нього між виконавчим комітетом Луганської міської ради та [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки від 11.03.2003, державна реєстрація від 22.12.2003 за №4796 зі змінами до нього (а.с. 10-15). На підставі пункту 1.2 Договору земельна ділянка надається терміном на 49 років з моменту прийняття рішення виконкомом під будівництво та розміщення будівлі кафе та благоустрій прилеглої території. Згідно технічного паспорту від 13.01.2014 на недобудовану нежитлову будівлю за адресою: м. Луганськ, вул. Дєржинского, 35-а, об'єкт нерухомості за адресою: м. Луганськ, вул. Дзержинского, 35-а в цілому складається з: літ. А-1 - недобудована нежитлова будівля загальною площею 29,6 кв. м та N - огорожа. На будівництво літ. А-1 дозвіл не надано (а.с. 19-23). Відповідно до довідки Департаменту архітектури та містобудування Луганської міської ради від 11.01.2014 №01-19/70/43-14 департамент вважає можливим нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул.. Советська, 44а присвоїти адресу: м. Луганськ, вул. Дзержинського, 35а (а.с. 25). Згідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Законодавством також передбачено окремі умови розірвання окремих видів договорів, а тому, встановивши, що правовідносини сторін виникли з договорів, які мають додаткове врегулювання спеціальними нормами права, суд разом із застосуванням загальних норм має застосовувати до встановлених обставин справи та правовідносин сторін також спеціальні норми матеріального права. Так, правовідносини зі спільної діяльності регулюються главою 77 книги п’ятої ЦК України. За змістом ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладників учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладників учасників. Відповідно до ст. 1141 ЦК України припинення договору про спільну діяльність можливо у разі: визнання учасника недієздатним, безвісно відсутнім, обмеження його цивільної дієздатності, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; оголошення учасника банкрутом, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; смерті фізичної особи - учасника або ліквідації юридичної особи - учасника договору простого товариства, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників або заміщення учасника, який помер (ліквідованої юридичної особи), його спадкоємцями (правонаступниками); відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; спливу строку договору простого товариства; виділу частки учасника на вимогу його кредитора, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; досягнення мети товариства або настання обставин коли досягнення мети товариства стало неможливим. Також ст. 1142 ЦК України передбачена відмова учасника спільної діяльності від подальшої участі в договорі простого товариства та розірвання договору, а саме учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору. Отже, судом встановлено, що позивач є стороною договору про спільну діяльність, він бажає розірвати договір. Умовами договору, а саме п.п. 6.6 Договору передбачено, що договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному в Україні законодавстві. Ст. 1142 ЦК України передбачає право сторони, у тому числі і позивача, на припинення договору шляхом подання відповідної заяви про відмову учасника спільної діяльності від подальшої участі в договорі простого товариства та розірвання договору. Суд дійшов висновку, що право позивача відповідачем не порушене, оскільки законодавством встановлений порядок припинення цього договору, якого не дотримався сам позивач. Так, 3гідно з ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). При вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення ч. 2 ст.331 ЦК України, і оскільки позивач не виконав вимоги законодавства щодо здачі в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що є обов'язковим згідно із Законами України «Про основи містобудування», «Про планування і забудови територій» та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, тому позивач не є власником спірного новоствореного нерухомого майна. Отже, вимоги, викладені у позовній заяві, не ґрунтуються на нормах закону.

Outcome: dismissed