Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про здійснення тлумачення заповіту. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] постало питання успадкування майна, яке належало померлій на праві власності - частини земельної ділянки та частини приватного будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] згідно складеного нею заповіту є її сини - [PERSON] та [PERSON], які в установлені законом строки звернулись до держаного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадкового майна з подальшою виданою свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 грудня 2017 року у зв'язку із неспівпадінням часток, які вказані в заповіті частки майна, яке належало померлій. Таким чином, позивач вважає, що необхідно розтлумачити зміст заповіту для подальшого оформлення спадкоємцями прав на спадкове майно. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судовому засіданні не заперечувала, щодо задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали позову, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Спадкоємцями після смерті [PERSON] згідно складеного нею заповіту є її сини - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] звернулись до держаного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадкового майна з подальшою виданою свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 грудня 2017 року у зв'язку із неспівпадінням часток, які вказані в заповіті частки майна, яке належало померлій (а.с. 12). На праві власності [PERSON] мала земельну ділянку площею 71/100 від 1,000 гектарів за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру (а.с. 14-16) В межах належної [PERSON] земельної ділянки було побудовано будинок, який введено в експлуатацію у відповідності до дозволу на введення в експлуатацію закінченого будівництвом приватного житлового будинку, відповідно до довідки про показники об'єкта нерухомого майна (а.с. 17). Відповідно до інформаційної довідки ПБ-2017 № 395 від 19.04.2017 року, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 7/20 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення народного суду Ленінградського району від 20.03.1990 року (а.с. 18). Відповідно до складеного [PERSON] заповіту від 12 вересня 2007 року, померла заповідала із належних їй 71/100 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] та земельної ділянки, яка розташована за тією ж адресою: 1.29/100 частин громадянину [PERSON] [INFO]; 2.42/100 частин громадянину [PERSON] [INFO]. Отже, як вбачається зі змісту заповіту спадкодавиця заповіла і земельну ділянку і будинок разом із надвірним спорудами і будівлями. Проте, 7/20 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яка належала спадкодавцю - [PERSON] не співпадає із частками належної їй земельної ділянки у розмірі 71/100. Необхідно зазначити, що у відсотковому відношенні розмір спадкового майна (земельної ділянки (71/100) має такі показники 29/100 - 40,845%, а 42/100 = 59,155 %. Тобто [PERSON] заповідалося 40,845 % частини земельної ділянки, що належала [PERSON], а [PERSON] 59, 155 %. Беручи до уваги вказані пропорції у спадковому майні, відсутність будь-яких зауважень у заповіті щодо іншого та відсутність інших обставин, що можуть дати підстави тлумачити по іншому, тому будинок разом із надвірними будівлями та спорудами заповідався спадкодавицею, також, у аналогічному відсотковому співвідношенні. На підставі наданих, разом із позовною заявою розрахунків, можна дійти висновку, що 40,845 % належні [PERSON] відповідає 203/1420, а 59,155 % належні [PERSON] відповідає 147/710 будинку разом із надвірними спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-23). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. За нормою частин 1, 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину, при тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі. Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved