Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Олексіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області про визнання за ним права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 16.11.1995 р. постійно проживає в житловому будинку по [ADDRESS]. Цей будинок 15.08.1980 р. було придбано за договором купівлі-продажу батьком позивача [PERSON], який після придбання цього будинку, не оформив належним чином у відповідності до діючого на той час законодавства своє право на нього, не посвідчив нотаріально вказаного договору купівлі-продажу та не зареєстрував право власності на нього в БТІ. На сьогоднішній день, право власності на будинок [ADDRESS] так і не зареєстроване, а продавець помер, докази належності продавцю [PERSON] на праві власності вказаного житлового будинку також відсутні. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Після його смерті, позивач оформив у спадщину земельну ділянку, на якій розташований вказаний вище будинок, але постало питання про його оформлення, оскільки позивач проживає в ньому постійно та безперервно більше п'ятнадцяти років. В судове засідання позивач не з'явився надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до розписки даної [PERSON], він отримав від батька позивача [PERSON] кошти в сумі 8000 карбованців за купівлю будинку (а.с. 9). Відповідно до довідок, виданих виконкомом Олексіївської сільської ради, згідно по господарських книг, позивач [PERSON] проживає в будинку за адресою [ADDRESS] з 22.01.1996 року. Разом з ним проживають дружини [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 10). Згідно записів технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], будинок побудований в 1974 році (а.с. 12-14). Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 17.11.2014 року [PERSON] помер 14.11.2014 року (а.с. 15). Відповідно до заповіту [PERSON], посвідченого секретарем виконавчого комітету Олексіївської сільської ради, спадкоємцем всього майна є [PERSON] (а.с. 16). Як вбачається з постанови нотаріуса № 737/02-14 від 19.08.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], оскільки не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 17). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № 211, площею 5,5760 га. розташовану на території Олексіївської сільської ради; земельну ділянку площею 1,8200га., кадастровий номер [NUMBER] розташовану на території Олексіївської сільської ради; земельну ділянку площею 1,500га., кадастровий номер [NUMBER] розташовану на території Олексіївської сільської ради; земельну ділянку площею 0,1039 га., кадастровий номер [NUMBER] розташовану за адресою [ADDRESS] (а.с. 44-111). Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. При цьому, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на вказаній підставі, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Окрім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. На сьогодні будинок [ADDRESS] юридично власника не має, позивач є єдиним добросовісним володільцем вказаного нерухомого майна з 16.11.1995 року, де відкрито, постійно та безперервно проживає більше ніж 15 років, тому, у відповідності до вимог ст.344 ЦК України позивач набув права власності на будинок за набувальною давністю. Оскільки позивач проживав у будинку, який придбав його батька, але належним чином не оформив своє право власності на заначене майно, і як вбачається з наданих до суду документів, позивач продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном з 1996 року, тобто більше десяти років, а також те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Олексіївської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved