Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 25 жовтня 2015 року між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки. Відповідно до умов даного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 4\~700 грн. Договір позики укладено в письмовій формі, де відповідач взяв на себе зобовязання повернути борг до 25 лютого 2016 року. В порушення договірних зобовязань, що виникли між сторонами відповідач взяті грошові кошти в борг не повернув, а тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом свого права. Позивач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, відповідно до\~ст. 224 ЦПК України\~суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У звязку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 25 жовтня 2015 року між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки. Відповідно до умов даного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 4\~700 грн. Договір позики укладено в письмовій формі, де відповідач взяв на себе зобовязання повернути борг до 25 лютого 2016 року. Відповідач частково повернув борг в сумі 1\~243 грн. Решту суму боргу в порушення договірних зобовязань, що виникли між сторонами, відповідач не повернув. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Виходячи з цього, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу є цілком обґрунтованими на законі та умовами договору позики від 25 жовтня 2015 року, а тому підлягають до задоволення. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Згідно положень ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних від простроченої суми борги становить 113 грн. 65 коп., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, з 04 лютого 2015 року Національним банком України було встановлено облікову ставку в розмірі 30% річних, таким чином розмір відсотків становить 1\~410 грн., які також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданих позивачем квитанцій розмір витрат по сплаті судового збору складає 640 грн., розмір витрат, повязаних з викликом відповідача до суду становить 102 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 3\~457 грн., 3% річних в сумі 113 грн. 65 коп., відсотки за користування позикою в сумі 1\~410 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та 102 грн. витрат, повязаних з викликом відповідача до суду, а всього 6\~722 грн. 65 коп.

Outcome: approved