Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] підписала заяву №б/н від 02 листопада 2005 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, а відповідно до п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 зазначених Умов та Правил, відповідач також надала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надав право на зменшення/збільшення в будь-який момент кредитного ліміту. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до умов договору банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та видав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка згідно з п.2.1.1.5.5, п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Позивач посилається на те, що відповідно до умов договору він свої зобовязання виконав в повному обсязі та видав відповідачці кредит у розмірі, визначеному договором, а відповідачка свої зобовязання не виконала належним чином, у звязку з чим станом на 15 січня 2018 року виникла заборгованість розмірі 16373 гривні 08 копійок, з яких 1998 гривень 31 копійка заборгованість за тілом кредиту, 8210 гривень 95 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4907 гривень 96 копійок заборгованість за пенею, а також нараховані штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500гривень (фіксована частина) та 755 гривень 86 копійок (процентна складова), у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.52), в судове засідання 24 травня 2018 року не зявився, надавши суду письмову заяву (а.с.39), відповідно до якої прохали розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року явка представника позивача у судове засідання, призначене на 09 годину 00 хвилин 24 травня 2018 року була визнана обовязковою (а.с.49) для надання пояснень з приводу заявленого позову. Однак представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачка [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином за місцем її реєстрації (а.с.51), в судове засідання 24 травня 018 року не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксуваннясудового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа є малозначною. Ухвалою суду від 24 травня 2018 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.36), як позикодавцем та [PERSON] згідно анкети-заяви від 21 грудня 2005 року, відповідно до якої остання висловила бажання на оформлення на своє імя кредитної картки «Універсальна» з лімітом 2 000 гривень зі строком дії картки - 24 місяці та сплатою 3 % на місяць, був укладений договір (а.с.13). 13 грудня 2005 року [PERSON] було відкрито рахунок та видано картку 41496053152174455 (а.с.13 зворот). Доказів укладання 02 листопада 2005 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] кредитного договору на 8 000 гривень позивачем суду не надано, а розрахунок заборгованості позивачем здійснено саме за таким договором на імя [PERSON] (а.с.6-12). Згідно наданої позивачем копії паспорта відповідачки, вона 14 серпня 2010 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.31). Проте вказаний доказі не містить посилання щодо дівочого прізвища відповідачки, з якого суд міг би дійти висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Оскільки позивачем, явка якого визнавалася судом обовязковою в судове засідання, не надано суду ані доказів укладення договору з відповідачкою 02 листопада 2005 року, ані доказів зміни прізвища відповідачки з «Гламазда» на «Яцук», тому суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні. У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed