Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами №4 по вулиці Леніна в селі Суботці Знам'янського району Кіровоградської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 19 жовтня 1999 року. Свої вимоги обгрунтував тим, що 19 жовтня 1999 року померла його мати [PERSON], яка до дня смерті проживала у будинку №4, по вулиці Ленана в селі Суботці Знам'янського району Кіровоградської області. За життя мати на випадок своєї смерті здійснила заповітне розпорядження, яким заповідала йому все своє майно. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що по вулиці Леніна, 4 в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області. Належність цього будинку [PERSON] підтверджується випискою з погосподарської книги. Поховавши матір, він розпорядився її майном, тобто фактично прийняв спадщину. Проте, оформити свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок з господарськими спорудами він позбавлений можливості, оскільки будинок було побудовано у 1950 році, але реєстрація права власності на нього не проводилася і документ, який підтверджує право власності спадкодавця на нього відсутній. За таких обставин він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач як і його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, надіслав заяву, відповідно до якої Суботцівська сільська рада Кіровоградської області позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі та просить розглядати справу у відсутності їх представника. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла 19 жовтня 1999 року (а.с. 10). Відповідно до заповіту посвідченого Суботцівською сільською радою 04 лютого 1991 року остання заповідала [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі і належний їй будинок, що знаходиться в селі Суботці по вулиці Леніна, 4 (а.с. 11). Згідно з довідкою Суботцівської сільської ради [PERSON] з 1950 року до дня смерті була зареєстрована та проживала одиноко [INFO]. Посвідчений сільською радою заповіт від 04 лютого 1991 року не змінений і не скасований (а.с. 12). Відповідно до виписки з погосподарської книги, [PERSON] є власником житлового будинку №4 з надвірними будівлями, що по вулиці Ленана в селі Суботці Знам'янського району Кіровоградської області (а.с. 13). Довідка характеристика свідчить про те, що [PERSON] у 1950 році побудувала житловий будинок по вулиці Леніна в селі Суботці Знам'янського району Кіровоградської області, але на той час не прийняла його в експлуатацію і не отримала документ, який підтверджує право власності на нього. Вартість будинку складає 26224 грн. (а.с. 14). Наявність забудови за вказаною адресою підтверджується технічним паспортом (а.с. 15-18). Відповідно до довідки нотаріуса та Інформаційної довідки за Спадкового реєстру після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с. 27-28). Родинний звязок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с. 9). Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27 вересня 2012 року, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З правової позиції Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 вбачається, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Із цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до п.4,5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) дія норм цього кодексу не поширюється на спірні правовідносини, які виникли до набрання чинності кодексом і не мають продовжуваного характеру. Правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Тобто до вказаних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов'язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 вказаного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. Враховуючи викладене, те, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства (будинок не є самовільним будівництвом), те що спадкодавець спадщину після смерті якого бажає отримати позивач, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, а також те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач, який у встановленому порядку прийняв спадщину, позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов є обґрунтованим і за позивачем можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування, після смерті матері [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved