Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, за уточненими позовними вимогами просив визнати недійсним диплом спеціаліста, серії [NUMBER] від 05 червня 2007 року, виданий Київським національним університетом культури і мистецтв [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути диплом спеціаліста [NUMBER] від 05 червня 2007 року Київському національному університету культури і мистецтв; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову посилався на наступне. Відповідачем [PERSON] 30.08.2005 року до Київського національного університету культури і мистецтв подано заяву про вступ на заочну форму навчання за спеціалізацію правознавство. У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що в нього вже є вища освіта, здобута в Державному педагогічному університеті імені К.Д. Ушинського, та на підтвердження цього ним надана завірена копія диплому від 06 липня 2001 року, серія [NUMBER]. Наказом ректора від 29 серпня 2005 року №828с відповідача зараховано до Київського національного університету культури і мистецтв, Інституту доуніверситетської підготовки та післядипломної освіти на спеціалізацію юрист. За результатами проходження навчання за скороченим терміном з 2005 до 2007 року, відповідачу присвоєно кваліфікацію «Юрист» та видано диплом спеціаліста, серія [NUMBER] від 05.07.2007 року. Разом з тим, перевіркою установлено, що [PERSON] у зазначеному закладі - Державному педагогічному університеті імені К.Д. Ушинського - ніколи не навчався та вказаною установою диплом про вищу освіту, серія [NUMBER] від 06.07.2001 не видавався. Таким чином, відповідачем при вступі до Київського національного університету культури і мистецтв подано завідомо неправдиві дані щодо наявності у нього вищої освіти та надана завірена копія підробленого диплому. Представник особи, в інтересах якої подано позов, - Міністерства освіти і науки України, в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не подавав. У письмових поясненнях, поданих до суду представником Міністерства - останнє просило позов прокурора задовольнити в повному обсязі, вказавши, що відповідач не здобував базову вищу освіту в Державному закладі «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д.Ушинського». Представник особи, в інтересах якої подано позов, - Державної інспекції сільського господарства України - в судове засідання з'явився, поданий прокурором позов - підтримав. В судове засідання з'явився відповідач [PERSON], його представник, позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні. В раніше поданих запереченнях на позовну заяву вказували, що за своєю правовою природою диплом не є правочином, а отже визнавати його недійсним за правилами недійсності правочинів є неможливим. Представник відповідача Державного закладу «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д.Ушинського» в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їхньому задоволенні. В обґрунтування позиції посилався на ту обставину, що відповідач [PERSON] в наведеному закладі освіти ніколи не навчався та йому не видавався диплом спеціаліста про вищу освіту від 06 липня 2001 року [NUMBER]. Відповідач Київського національного університету культури і мистецтв в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не подавав. В судове засідання з'явився прокурор, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, їх представників, представлених письмових доказів. Щодо належного кола сторін. Прокурором під час звернення до суду в уточненій позовній заяві визначено серед належних, на його думку, відповідачів [PERSON], Київський національний університет культури і мистецтв, Державний заклад «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д.Ушинського». За правилами частини 1 статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. На позовних вимогах до Державного закладу «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д.Ушинського» прокурор в судовому засіданні наполягав, критично поставившись до заперечень представника цього закладу щодо неналежного статусу в цій справі цієї особи. Виконуючи положення частини 1 статті 33 ЦПК України, суд позбавлений повноважень визнавати цього відповідача неналежним, втім, як обґрунтовано далі в цьому рішенні, диплом спеціаліста про вищу освіту від 06 липня 2001 року [NUMBER] Державним закладом «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д.Ушинського» відповідачу [PERSON] не видавався, тому за результатами розгляду цієї справи суд має відмовити в позові прокурора до цього Університету. Щодо підстав звернення прокурора до суду з такими вимогами. Прокуратурою Одеської області в ході проведення перевірки додержання вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» установлено наступне. Відповідачем [PERSON] 30.08.2005 до Київського національного університету культури і мистецтв подано заяву про вступ на заочну форму навчання за спеціалізацією правознавство. У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що в нього на момент подання цієї заяви вже наявна повна вища освіта, здобута в Державному педагогічному університеті імені К.Д. Ушинського, та на підтвердження цього надано завірену копію диплому про вищу освіту від 06 липня 2001 року, серія [NUMBER], за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти, фізика», за яким відповідач здобув кваліфікацію вчителя фізики, астрономії та основ екології. Наказом ректора від 29 серпня 2005 року №828с відповідача - для проходження післядипломної освіти як особу, яка мала повну вищу освіту, - зараховано до Київського національного університету культури і мистецтв до Інститут доуніверситетської підготовки та післядипломної освіти на спеціалізацію юрист. За результатами проходження навчання за скороченим терміном з 2005 по 2007 рік, відповідачу згідно із рішенням Державної екзаменаційної комісії присвоєно кваліфікацію «юрист» та видано диплом спеціаліста, серія [NUMBER] (реєстраційний №12/7) від 05.07.2007 року. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про вищу освіту», ст.47 Закону України «Про освіту», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, післядипломна освіта - це спеціалізоване вдосконалення освіти та професійної підготовки особи шляхом поглиблення, розширення і оновлення її професійних знань, умінь і навичок або отримання іншої спеціальності на основі здобутого раніше освітньо-кваліфікаційного рівня та практичного досвіду. Разом з тим, перевіркою прокуратури з'ясовано, а судом встановлено, що згідно з листом Південноукраїнського національного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського, зміст його підтверджено в судовому засіданні іншими доказами, відповідач [PERSON] у зазначеному закладі ніколи не навчався та вказаною установою диплом про вищу освіту [NUMBER] від 06.07.2001 йому не видавався. Наведена обставина підтверджується також наявними в матеріалах справи документами про зарахування до цього ВНЗу та відрахування у зв'язку із закінченням з нього, запереченнями представника Державного закладу «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д.Ушинського» від 15.12.2014 року, а також поясненнями самого представника цього відповідача. Таким чином, суд визнає вказану обставину доведеною, додатково враховуючи, при цьому, що сам відповідач [PERSON] оригінал диплому про повну вищу освіту, серія [NUMBER] від 06.07.2001 року, суду не представив, пояснюючи це тим, що знайти його не видається можливим. Отже, відповідачем при вступі до Київського національного університету культури і мистецтв подано завідомо неправдиві дані щодо наявності у нього повної вищої освіти та надана завірена копія підробленого нечинного диплому спеціаліста, що стало безпосередньою підставою та правовою умовою укладення з [PERSON] договору про надання освітніх послуг з отримання ним другої вищої освіти. За фактом підробки диплому Державного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського від 06 липня 2001 року [NUMBER], прокуратурою Одеської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені дані про вчинення кримінального правопорушення, з попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст.358 КК України, що підтверджується відповідним витягом з Реєстру кримінальних проваджень. Втім, результати здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження не мають правового значення для вирішення цієї цивільної справи, оскільки правове значення для постановлення рішення у цій справі має отримання (чи неотримання) відповідачем зазначеного диплому спеціаліста, оскаржуваного прокурором. У відповідності до частини 3 статті 8 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-III спеціаліст - це освітньо-кваліфікаційний рівень вищої освіти особи, яка на основі освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра здобула повну вищу освіту, спеціальні уміння та знання, достатні для виконання завдань та обов'язків (робіт) певного рівня професійної діяльності, що передбачені для первинних посад у певному виді економічної діяльності. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON], не набувши базової вищої освіти та не набувши освітньо-кваліфікаційного рівня вищої освіти - спеціаліст, не мав права подавати заяву про зарахування до вищого навчального закладу для проходження післядипломної освіти, укладати про надання таких освітніх послуг договір з вказаним Університетом та отримувати відповідний диплом про другу вищу освіту. [PERSON] без належних правових підстав зараховано на навчання до Київського національного університету культури і мистецтв на базі вищої освіти, якої він не отримав та не пройшов повного курсу навчання для отримання диплому спеціаліста, серія [NUMBER]. З огляду на наведене наказом ректора від 29 серпня 2005 року №828с Київського національного університету культури і мистецтв про зарахування до його підрозділу - Інституту доуніверситетської підготовки та післядипломної освіти на спеціалізацію юрист є протиправним. Щодо договірної природи цивільних правовідносин між [PERSON] та Київським національним університетом культури і мистецтв. Як було встановлено судом та не заперечно жодним з учасників по справі, [PERSON] проходив навчання в Київському національному університеті культури і мистецтв, на контрактній основі на підставі відповідного договору. Ця обставина судом визнається доведеною за правилами частини 1 статті 61 ЦПК України, а тому не підлягає окремому доказуванню. Предметом такого договору є надання освітніх послуг [PERSON], що завершується певною екзаменаційною атестацією з видачею відповідного документа про освіту. Юридично значимі дії з виконання обома сторонами зазначеного освітнього договору мають ознаки правочинів. Зокрема, правочином є дії Київського національного університету культури і мистецтв з оформлення та вчинення усіх дій щодо видачі «5» червня 2007 року [PERSON] диплому спеціаліста, серія [NUMBER], про отримання у цьому навчальному закладі повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста (реєстраційний номер 12/07). З огляду на наведене, зазначені дії, які мають ознаки правочину, можуть бути визнані судом недійсними в тому разі, якщо судом буде з'ясовано, що їх вчинено з порушенням вимог чинного законодавства (частина 1 статті 203, стаття 215 ЦК України). Таким чином, не самий диплом спеціаліста серія [NUMBER] (реєстраційний №12/7) від 05.07.2007 року є правочином, а дії названого Університету щодо його виготовлення та видачі [PERSON], є одностороннім правочином, що може бути перевірений судом на предмет своєї правомірності та дійсності. Як й будь-який правочин, зазначений правочин може бути визнаний судом недійсним в разі його неправомірності за загальними правилами, встановленими правилами ЦК України. Суд дійшов висновку, як зазначалося вище, що [PERSON] не міг бути допущений до складання вступних іспитів до зазначеного університету, з ним неправомірно був укладений освітній договір, а відповідно названий Університет не мав права видавати цій особі диплом про другу вищу освіту, що посвідчує отримання нею післядипломної освіти. При цьому, диплом [NUMBER] (реєстраційний №12/7) від 05.07.2007 року самий по собі не може розглядатися в якості правочину, оскільки є лише документом, що засвідчує завершення навчання певною особою та набуття нею відповідної кваліфікації. Так, за правилом частини 1 статті 9 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-III (в редакції Закону, чинній на момент зарахування відповідача [PERSON] до Київського національного університету культури і мистецтв) встановлюються такі види документів, які засвідчують здобуття особою вищої освіти та кваліфікації за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями: диплом молодшого спеціаліста; диплом бакалавра; диплом спеціаліста; диплом магістра. З набуттям цим рішенням законної сили зазначений документ втратить свою юридичну силу та не може слугувати підтвердженням наявності у [PERSON] відповідної вищої освіти. В цьому висновку суд має керуватися правилом частини 1 статті 216 ЦК України, за якою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Щодо правових підстав залучення до участі у справі Міністерства освіти і науки України та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області. При цьому, згідно із п.1 положення про Міністерство освіти і науки України, Міністерство освіти і науки України (МОН України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 положення передбачено, що основними завданнями МОН України є: забезпечення формування державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності. Відповідно до п.4 положення, МОН України відповідно до покладених на нього завдань проводить у межах повноважень спеціальну перевірку відомостей щодо освіти, наявності наукового ступеня, вченого звання в осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. З огляду на те, що вказаний диплом виданий всупереч визначеному Законами України «Про вищу освіту» та «Про освіту» порядку отримання післядипломної вищої освіти, він порушує інтереси держави в особі Міністерства освіти та науки України, на який покладено обов'язок здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності. Крім того, статтею 4 Закону України «Про державну службу» право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з наказу від 15.03.2013 №72-ОС, виданого начальником Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, начальником управління контролю за використанням та охороною земель призначено [PERSON]. Зазначену посаду віднесено до категорії посад державної служби. Втім, оскільки останній не одержав в установленому законом порядку вищу освіту, наявність вказаного диплому порушує інтереси держави, в цілому, та Державної інспекції сільського господарства України, зокрема, в територіальному органі якої, на керівній посаді працює особа, яка її обіймати у відповідності до вимог чинного законодавства не вправі. Щодо належним до застосування норм права. Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилами частини 1 статті 203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особливості укладення та виконання договорів про надання послуг для здобуття вищої освіти, а також правового регулювання освітньої діяльності (діяльності, пов'язаної з наданням послуг для здобуття вищої освіти, з видачею відповідного документа) визначаються законодавством про вищу освіту. Факт порушення наведених вище норм встановлено судом за результатами розгляду цієї цивільної справи. Щодо належного виду судочинства. Під час визначення належного виду судочинства судом має бути враховано: суб'єктний склад відповідачів, серед яких правомірно визначено фізичну особу - [PERSON], прав та інтересів якого безпосередньо торкається розгляд цієї справи; характер правовідносин, що виникли з освітнього контракту, а тому такі відносини відповідають критеріям статті 1 ЦК України, з огляду на що є цивільними за правовою природою; обрані способи захисту, які відповідають статті 16 ЦК України та є способами захисту цивільних прав та інтересів; відсутність рішень суб'єктів владних повноважень, що могли скласти предмет судового розгляду, оскільки дії Київського національного університету культури і мистецтв з оформлення та вчинення усіх дій щодо видачі «5» червня 2007 року [PERSON] диплому спеціаліста - не є адміністративними актами, а правочином, вчиненим на виконання цивільно-правового договору. З врахуванням усього наведеного, наведений спір може бути вирішений виключно у порядку цивільного судочинства. Суд відповідно, до положення с. 88 ЦПК України має стягнути в дохід держави в рівних частках з [PERSON], Київського національного університету культури і мистецтв суму належного до сплати судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial