Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення основної заборгованості в розмірі 29155 грн. 41 коп., трьох процентів річних у розмірі 772 грн. 66 коп., а всього 29928,07 грн. та сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з грудня 2012 року по липень 2014 р. працював директором ТОВ «Новоград-Волинськрембуд» і за цей період були укладені договори позики між ним та ТОВ «Новоград-Волинськрембуд» про надання фінансової допомоги на поворотній основі (позики): -договір б/н від 30.07.2014 р., на суму 1500 грн. строк дії до 29.07.2014 р.; -договір б/н від 30.08.2013 р. на суму 6800 грн., строк дії 29.08.2014 р.; -договір б/н від 30.09.2013 р. на суму 1100,00 грн., строк дії до 29.09.2014 р.; -договір б/н від 30.10.2013 р. на суму 1100,00 грн., строк дії до 29.10.2014 р.; -договір б/н від 27.11.2013 р. на суму 4050,00 грн., строк дії до 26.11.2014 р.; -договір б/н від 30.12.2013 р. на суму 4200,00 грн., строк дії до 29.12.2014 р.; -договір б/н від 17.02.2014 р. на суму 1200,00 грн., строк дії до 16.02.2015 р. Відповідач, за зазначеними договорами зобов'язувався використати кошти за цільовим призначенням і повернути в порядку та на умовах визначених договором фінансову допомогу. Згідно із п. 2.4 кожного договору поворотна фінансова допомога надається на строк 1 (один) рік. На виконання умов договорів позивач надав відповідачу грошові кошти на загальну суму 19950,00 грн., тобто виконав свої зобовязання перед відповідачем, однак відповідач свої зобовязання не виконав, незважаючи на те, що строк дії договорів закінчився, та відмовляється повернути кошти. 25.12.2015 р. позивач надіслав заяву відповідачу з вимогою про повернення поворотної фінансової допомоги, на яку відповідь не отримав, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В заяві про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, а всього 31004,57 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні 27.05.2016 року представники відповідача були присутні, проти позову заперечували, посилаючись на неправомірність укладання [PERSON], як керівником підприємства, договорів про надання фінансової допомоги від імені ТОВ «Новоград-Волинськрембуд» з одного боку з ним же, як фізичною особою, з іншого боку. Вважають укладання позивачем таких договорів зловживанням службовим становищем. Повторна неявка представників відповідача у відповідності до ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, що надавались у минулих засіданнях, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що з грудня 2012 року по липень 2014 р. позивач працював директором ТОВ «Новоград-Волинськрембуд» і за цей період були укладені договори позики між позивачем та ТОВ «Новоград-Волинськрембуд» про надання фінансової допомоги на поворотній основі (позики): -договір б/н від 30.07.2014 р., на суму 1500 грн. строк дії до 29.07.2014 р.; -договір б/н від 30.08.2013 р. на суму 6800 грн., строк дії 29.08.2014 р.; -договір б/н від 30.09.2013 р. на суму 1100,00 грн., строк дії до 29.09.2014 р.; -договір б/н від 30.10.2013 р. на суму 1100,00 грн., строк дії до 29.10.2014 р.; -договір б/н від 27.11.2013 р. на суму 4050,00 грн., строк дії до 26.11.2014 р.; -договір б/н від 30.12.2013 р. на суму 4200,00 грн., строк дії до 29.12.2014 р.; -договір б/н від 17.02.2014 р. на суму 1200,00 грн., строк дії до 16.02.2015 р. Відповідач зобов'язувався використати зазначені кошти за цільовим призначенням і повернути в порядку та на умовах, визначених договором. Фінансова допомога надавалась відповідачу на безоплатній основі для потреб підприємства відповідно до статутних цілей його діяльності та надається на строк 1 (один) рік /п. 2.2., 2.5/. Відповідно до п. 3.2 договору повернення фінансової допомоги проводиться шляхом видачі грошових коштів працівнику з каси підприємства або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок працівника в установі банку. Відповідно до п. 2.4. договору поворотна фінансова допомога надається на строк 1 (один) рік. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, закріпленій у Постанові від 20.02.2013 по справі № 6-163цс12 - договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того самого роду та такої самої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права вимоги. Позивач виконав свої зобов'язання за договором у повному обсязі, що підтверджується довідкою ПАТ «Брокбізнесбанк» /а.с. 18/ та випискою про рух коштів по особовому рахунку ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» /а.с. 92-96/, якими підтверджується внесення позивачем на рахунок відповідача: 30.07.2013 р. 1500 грн.; 30.08.2013 р. 6800 грн.; 30.09.2013 р. 1100 грн.; 30.10.2013 р. 1100 грн.; 27.11.2013 р. - 4050 грн.; 30.12.2013 р. 4200 грн. Крім того, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.02.2014 року позивачем внесено в касу відповідача 1200 грн., підстава - поворотна фінансова допомога а.с. 80/. Надходження суми 1200 грн. 17.02.2014 року також підтверджується копією аркушу касової книги /а.с. 122/ Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Заперечення відповідача щодо неправомірності укладання позивачем, як керівником юридичної особи, договорів від її імені з самим собою, в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України, п. 13 Статуту відповідача, та, як наслідок, їх нікчемності, суд не бере до уваги, оскільки недійсність таких правочинів прямо законом не передбачена, зустрічний позов про визнання договорів недійсними у справі відповідачем не заявлено, рішення суду в якості належного доказу недійсності правочину також не надано. За таких обставин, суд у даній справі не може вирішувати питання про дійсність договорів, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості становить 31004,57 грн., щ складається з: суми неповернутої фінансової допомоги 19950,00 грн.; суми втрат від інфляції 10103,16 грн.; три відсотки річних 951,41 грн. Будь яких заперечень або клопотань на спростування наданого позивачем розрахунку, відповідачем не заявлено. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved