Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом доГалицького відділу поліції ГУ НПУ у Львівській області, в якому просить згідно уточненої позовної заяви усунути [PERSON] перешкоди у здійснені ним права власності квартирою № 17 у будинку № 44 по вулиці Шептицьких у місті Львові шляхом скасування постанови слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС у Львівській області у кримінальній справі №141-1369 від 10.08.2012 року та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт накладеного на підставі постанови слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС у Львівській області у кримінальній справі № 141- 1369 від 10.08.2012року. В обґрунтування позову покликається на те, що йому відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого КП ЛОР «БТІ та ЕО» належить на праві власності квартира [ADDRESS]. 10 серпня 2012 року слідчим СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області винесено постанову та безпідставно накладено арешт на його квартиру. Арешт накладений в рамках кримінальної справи № 141-1369, по якому він не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим. Враховуючи те, що він не є учасником кримінального процесу (підозрюваними, обвинуваченими, цивільними відповідачами), то позбавлений права оскаржити дії слідчого в порядку передбаченому КПК України. Представники позивача в судовому засіданні, позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Нормою статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого КП ЛОР «БТІ та ЕО» [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 11 березня 2011 року) /а.с.9-10/. Право власності на вищевказану квартиру набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст.92 Конституції України визначається виключно законами України. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник, або титульний володілець майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника або законного володільця, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Положеннями ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника Стосовно [PERSON] не встановлено неправомірної поведінки при купівлі квартири; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вище вказаної квартири та проведено всі інші передбачені законом платежі, тобто, квартира [ADDRESS] у власність набута правомірно. Відповідно до ч.2ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України. Положеннями ч.1 ст.360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з- під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». До того ж, в діях позивача не встановлено неправомірної поведінки при купівлі квартири, оскільки правочин укладено у письмовій формі, нотаріально засвідченій та їм було роз'яснено основні вимог цивільного та податкового законодавства при здійсненні даного правочину. Щодо вимоги позивача про скасування постанови слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС у Львівській області у кримінальній справі №141-1369 від 10.08.2012 року, така не підлягає до задоволення, оскільки діючими ці вільно-правовими нормами не передбачено порядок скасування постанови слідчого винесеної в рамках кримінальної справи. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial