Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], який відповідно до свідоцтва про народження є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 2008 році зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від сумісного шлюбу народилась донька [PERSON]. З 2009 року батько з сім'єю не проживає, дитина виховується матір'ю, яка створює усі вимоги для її виховання та утримання. На протязі 6 років, батько з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров'ям та життям, утриманням та вихованням. Заборгованість по аліментах складає станом на 28.02.2015 року в сумі 28710, 89 грн. У зв'язку з чим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав (а.с.1). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач до суду не прибув, причини неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с.22, 23,28, 29-30, 32-36, 43-47, 49-56, 60-67, 75-76) за місцем його реєстрації, яке підтверджено Болградським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.20), так і за місцем його фактичного проживання, вказане в позовній заяві (а.с.1). Відповідач повідомлений належним чином відповідно до ст. 74 ч.5 ЦПК України, про що свідчать два оголошення, опублікованих в газеті «Одеські Вісті» № 57 (4767), від 2 липня 2015 року (а.с. 54-56) та № 66 (4776) від 1 серпня 2015 року (а.с.66-67). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду не надав. Свідок [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] повідомила про те, що 2009 року батько з сім'єю не проживає, вихованням, станом здоров'я не цікавиться, аліменти не сплачує, батьківські обов'язки не виконує. У зв'язку з чим, вона звернулась до позивача з проханням позбавити відповідача батьківських прав. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в судовому засіданні підтвердився факт того, що відповідач не приймав участі в житті дитини, не цікавився її життям, жодним чином не допомагав утримувати та виховувати дитину. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON] [INFO] значиться [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с.4). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 08.03.2008 року, про що свідчить запис в Книзі реєстрації шлюбів № 01 від 08.03.2008 року (а.с.13). Згідно з висновком органу опіки і піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області №01/Н-195/137 від 27.03.2015 року від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народилась донька [PERSON]. Висновком підтверджується, що з 2009 батько з сім'єю не проживає, дитина виховується матір'ю, яка створює всі умови для її виховання та утримання. Відповідно, на протязі 6 років батько з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров'ям та життям, утриманням і вихованням. У зв'язку з чим, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 2). Рішенням Болградської районної комісії з питань захисту прав дитини № 04/04-2015 від 25.03.2015 року також було вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с.3). В судовому розгляді було досліджено довідку №1207 від 12.03.2015 року відповідно якої, [PERSON] отримує тимчасову допомогу через ухилення відповідача від сплати аліментів з 01.12.2014 року по 30.05.2015 року (а.с.4), розрахунок заборгованості по аліментах, наданий державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції, згідно з яким станом на 28.02.2015 року заборгованість складає 28710, 89 грн (а.с. 12-13), акт обстеження умов проживання [PERSON], де зараз знаходиться дитина, що підтверджує наявність всіх умов для подальшого проживання там дитини (а.с.7), довідка про склад сім'ї, відповідно якої, [PERSON] мешкає разом з донькою (а.с.8), характеристика на сім'ю [PERSON], в якій зазначено, що дитина проживає разом з матір'ю в будинку батьків в с. Оксамитне, в якому у [PERSON] є окреме робоче місце для виконання домашнього завдання, в будинку чисто, за дитиною доглядають, сім'я матеріально забезпечена на середньому рівні, підтримує нормальні відносини з сусідами (а.с.9), характеристика на [PERSON], надана Виноградненським сільським головою про те, що він перебуває, наразі, в цивільному шлюбі, в якому в нього є дитина, станом на теперішній час - не працює, вчиняє іноді скандали з родичами, не має постійних друзів, іноді зловживає спиртними напоями (а.с.10), характеристика секретаря Оксамитненської сільської ради на [PERSON], в якій зазначено, що дитина була зарахована до Оксамитненського ДДУ, зарекомендувала себе як старанна, допитлива дитина, в якій підтверджено, що мати дитини уважно відноситься до виховання доньки (а.с.11), характеристика класного керівника, надану на [PERSON], яку було зараховано до 1 класу Оксамитненської ЗОШ І-ІІІ ступеню, яка зарекомендувала себе як старання та працьовита учениця, батько участі у вихованні дитини не приймає (а.с.12). Також, до позовної заяви були додані письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], в яких підтверджується невиконання батьківських прав відповідачем, відсутність участі дитини у вихованні та житті дитини (а.с. 15-17). Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). Отже, підтвердженням існування зазначених факторів суд визнав, що відповідач свідомо допустив ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює умов для навчання за місцем проживання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання сином самоосвіти, тощо. Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання та утримання своєї дочки [PERSON], суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved