Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати недійсними довіреність від 20.10.2014 року зареєстровану в реєстрі за №596 посвідчену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. та договір дарування від 18.12.2014 року зареєстрований в реєстрі за №1824. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі проживав його син [PERSON] , його дружина [PERSON] та малолітні діти. Приблизно у жовтні 2014 року до позивача зателефонувала дружина його сина [PERSON] та попросила надати довіреність якою він повинен був уповноважити [PERSON] на реєстрацію права власності на належну йому квартиру у новому реєстрі реєстраційної служби, у інакшому випадку позивач би втратив своє право власності. 20.10.2014 року позивач прибув до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. з метою складання вказаної довіреності. Однак, на сьогоднішній день позивачу стало відомо, що довіреність ним була підписана не на реєстрацію права власності у новому реєстрі, а на дарування своєї ж квартири та в подальшому його квартира на підставі договору дарування від 18.12.2014 року була переоформлена на [PERSON] . Отже, внаслідок помилки та обману, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав і обов`язків сторін, вважає, що довіреність від 20.10.2014 року та договір дарування квартири від 18.12.2014 року слід визнати недійсними. Також зазначив, що довіреність та договір дарування не відповідають ст.ст. 202, 237 ЦК України, а саме зміст суперечить актам цивільного законодавства, довіреність підписана позивачем внаслідок помилки, наміру дарувати належну йому квартиру не мав та довіреність не відповідає його внутрішній волі та його наміру подарувати квартиру. Підписання довіреності відбулося внаслідок помилки, введення в оману, що зумовлено похилим віком, вадами зору, здоров`я, нещодавною втратою дружини. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 10.12.2015 року у справі відкрито провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10.03.2016 року від [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву в яких вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що [PERSON] за власним вільним волевиявленням довіреністю уповноважив [PERSON] бути його представником з усіма повноваженнями у відносинах з питань дарування належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] [PERSON] . Крім того, оспорювана довіреність була підписана особисто позивачем, вад зору [PERSON] не має. При складанні, підписанні та нотаріальному засвідчення довіреності від 20.10.2014 року, а також при укладанні договору дарування квартири від 18.12.2014 року, а ні [PERSON] , а ні [PERSON] , а ні [PERSON] , а ні приватним нотаріусом не було порушено прав позивач, вказані правочини вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову. 13.04.2016 року від приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. надійшли копії документів на підставі яких було посвідчено довіреність від імені [PERSON] на [PERSON] 18.04.2016 року від представника Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли пояснення в яких він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що за зверненням [PERSON] розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.12.2014 року №838 було надано дозвіл на прийняття заявницею в дар трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , діду дітей. У матеріалах справи наявні засвідчені приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. заяви позивача та [PERSON] , який є сином позивача та батьком малолітніх дітей, датовані 19.11.2014 року та зареєстровані в реєстрі відповідно за №667, 666, що свідчить про одночасне відвідування нотаріальної контори вказаними особами. За змістом заяв позивача та його сина просили орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надати дозвіл на дарування належної позивачу квартири на ім`я [PERSON] . Також з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до приватного нотаріуса, що свідчить про усвідомленість [PERSON] своїх дій по відчуженню квартири. 22.09.2016 року від приватного нотаріуса КМНО Мартинюк С.В. надійшли належним чином завірені копії документів на підставі яких був посвідчений договір дарування квартири від 18.12.2014 року за реєстровим №1824. 07.09.2018 року від позивача надійшло клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 року головуючим у справі визначено суддю Оксюту Т.Г. 12.08.2019 року в судовому засіданні за клопотання представника позивача було долучено висновок судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року. У судовому засіданні 20.11.2019 року визнано явку відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] обов`язковою. 10.01.2020 року від представника позивача надійшли клопотання про приєднання письмового доказу, про допит свідків в режимі відеоконференції та проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції відмовлено. 13.01.2020 року від представника позивача надійшли клопотання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. У судовому засіданні 13.01.2020 року судом частково задоволено клопотання представника позивача про допит свідків та задоволено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 13.09.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про виклик експерта в судове засіданні та призначення судової психіатричної експертизи. Також, від представника відповідача надійшли додаткові пояснення в яких вона зазначила, що позивач усвідомлював значення своїх дій підписуючи довіреність на ім`я [PERSON] , оскільки перед цим відвідував приватного нотаріуса для написання заяви до Органу опіки та піклування з метою надання дозволу [PERSON] прийняти в дар квартиру [ADDRESS] . 13.08.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-психіатричної експертизи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав викладених у письмових запереченнях. Від приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Від третьої особи приватного нотаріуса КМНО Шпитковської С.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направив про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи містяться письмові пояснення в яких він проти задоволення позову заперечував. Вислухавши думку учасників справи, допитавши свідків та експертів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 20.10.2014 року позивач [PERSON] склав довіреність на [PERSON] , якою уповноважив останню бути його представником з усіма необхідними повноваженнями у відносинах з фізичними та юридичними особами в усіх органах, підприємствах, установах і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, виду діяльності та господарювання, в тому числі в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, в державним адміністраціях, органах приватизації, органах нотаріату, приватних нотаріусів, органах реєстраційної служи, органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, бюро технічної інвентаризації, об`єднаннях співвласників багатоквартирного будинку, житлово-експлуатаційних організаціях, органах електро-, газо-, тепло-, водопостачання, страхових компаніях, банківських, фінансових установах, зв`язку та телекомунікацій, операторів інтернет зв`язку, поштових відділеннях, з питань дарування належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. 20.10.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №596. На підставі вказаної довіреності 18.12.2014 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шпитковською С.В., зареєстрований в реєстрі за №1824. Позивач просив визнати недійсними довіреність від 20.10.2014 року зареєстровану в реєстрі за №596 посвідчену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. та договір дарування від 18.12.2014 року зареєстрований в реєстрі за №1824. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він в силу свого похилого віку, стану здоров`я, нещодавною втратою дружини, він допустив помилку та допустив введення його в оману щодо підписання спірної довіреності. Вказані твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. Встановлено, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Позивач [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 24.01.2008 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.01.2008 року №38-С/КІ. У вказаній квартирі проживав син позивача [PERSON] , його дружина [PERSON] та малолітні діти. Як пояснив в судовому засіданні позивач, явка якого була визнана обов`язковою, з [PERSON] у нього жодних відносин не було. Усі дії пов`язані з укладанням довіреності на ім`я [PERSON] здійснював його син [PERSON] . Позивача син лише привозив до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. у якого він підписував документи не читаючи їх. При цьому, при домовленості з сином він вважав, що підписує документи на здійснення від його імені реєстраційних дій стосовно права власності на квартиру у нових реєстрах, однак не пов`язану з відчуженням своєї квартири. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] , який був допитаний в якості свідка, він є сином позивача [PERSON] . Його дружина [PERSON] на початку 2014 року почала наполягати на тому, щоб він домовився з батьком про реєстрацію своєї квартири за адресою: [ADDRESS] у нових реєстрах, оскільки без цього він буде позбавлений права власності, і виписав довіреність. Попередньо домовившись зі своїм батьком (позивачем), [PERSON] приїхав до м. Маріуполь та відвіз батька до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О., з якою про зустріч домовлялась [PERSON] . У нотаріуса позивач підписав довіреність, не читаючи її, оскільки в силу свого похилого віку має вади здоров`я, а нотаріус повідомила, що вона не зобов`язана читати її у голос. При цьому, позивач перебував у пригніченому стані, підписав документи, що надала нотаріус, а після цього як позивач разом з ним вийшли від нотаріуса Істомін В.В. по пошті відправив оригінал довіреності [PERSON] не читаючи її також. Восени 2014 року [PERSON] виїхала з квартири [ADDRESS] , а у лютому 2015 року виселила [PERSON] та змінила замки у квартирі, після чого [PERSON] стало відомо про те, що вона стала власником квартири, яка належала його батьку. Крім того, свідок [PERSON] пояснив, які саме дії спонукали [PERSON] на набуття квартири [ADDRESS] у власність. У березні 2014 році [PERSON] народила доньку [PERSON] , батьком якої був записаний син позивача [PERSON] , оскільки він перебував з нею у шлюбі та дійсно вважав себе батьком. Однак, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , народженої [PERSON] та внесено відповідні зміни до актового запису. Отже, [PERSON] знаючи про те, що син позивача [PERSON] не є батьком дитини [PERSON] , не маючи постійного житла, вирішила заволодіти майном позивача, який перебував у пригніченому стані після смерті своєї дружини та в силу похилого віку, маючи проблеми зі здоров`ям, довіряючи своєму сину підписав оспорювань довіреність. Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок не заінтересований в справі і підстав для обмови відповідача у нього немає, його покази не суперечать іншим матеріалам справи. Крім того, вказаних тверджень не спростувала в судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Обставини зазначені свідком [PERSON] підтверджуються рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2016 року, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року, постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2019 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Що стосується пояснень свідка [PERSON] то суд не приймає їх до уваги, оскільки його судження є такими, що не розкривають об`єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ним пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду. Встановлено, що за замовленням представника позивача [PERSON] Державною установою «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» складено висновок судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року відповідно до якого [PERSON] страждав під час підписання довіреності 20.10.2014 року на органічне ураження головного мозку (внаслідок гіпертонічної хвороби, гострих порушень мозкового кровообігу) із слабоумством та депресивним розладом. За своїм психічним станом [PERSON] не міг під час підписання довіреності 20.10.2014 року усвідомлювати свої дії та керувати ними. У [PERSON] на даний час спостерігаються наступні психологічні особливості: торпідність, ригідність, докладність, конкретність мислення, підвищена виснажливість психічних процесів, лабільність емоцій та виражене інтелектуально-мнестичне зниження, а також імпульсивність в прийнятті рішень, безпосередність поведінки, схильність переносити свій минулий досвід на вирішення сьогоденних проблем, зниження здатності до навчання нового та адаптації в нових ситуаціях, виражене зниженням здатності до прогнозування віддалених наслідків своїх дій, що є правом виявленого у нього психічного розладу - органічного ураження головного мозку (ГХ, ГПМК 2013 р.) із слабоумством. У досліджувальний період у [PERSON] на фоні негативних психогенних факторів (смерті дружини) спостерігалася декомпенсація наявного в нього психічного розладу (органічного ураження головного мозку судинного ґенезу) у вигляді інтелектуально-мнестичного зниження та вираженої депресивної симптоматики, які суттєво вплинули на його психічну діяльність і поведінку та позбавила здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. [PERSON] за своїм психічним станом не був здатний повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями в період підписання довіреності 20.10.2014 року. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, а при сукупності умов, передбачених частиною 1 статті 103 ЦПК України, а саме: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності, експертизу у справі призначає суд. Призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи, зазначає стаття 105 ЦПК України. Аналіз зазначеної норми вказує на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти вказаного висновку судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року заперечувала зазначивши, що результати експертизи є сфальсифікованими. В судовому засіданні були допитані експерти [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили висновки зроблені ними у висновку №77 від 30.05.2019 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду За правилами, передбаченими ст. ст. 102, 103, 104, 107 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права. Оцінивши висновок судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року, виконаний на замовлення представника позивача, в сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі, а твердження представника відповідачів щодо сфальсифікованості результатів є надуманими. Крім того, з виписки з медичної картки №4537 стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , з 07.04.2015 року по 16.04.2015 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КУ «МГБ №2» з діагнозом «ИБС. Атеросклеротический кардиосклероз. Н1 с сохраненной систолической функцией л/ж (ФВ-56%). Гипертоническая болезнь 2 ст, медленно - прогрессирующее течение. Сосудистый криз от 07.04.2015 г. Риск 4». З довідки медичного центру «Адастра» від 26.02.2016 року вбачається, що [PERSON] страждає на «возрастную макулодистрофию сухая форма, начальную катаркту». Слід зазначити, що вікова макулярна дистрофія ( ВМД ) складає одну з основних причин слабобачення і сліпоти. Катаракта (лат. Cataracta від др.-грец. КбфбссЬкфзт - «водоспад») - офтальмологічне захворювання, пов`язане з помутнінням кришталика ока і яка викликає різні ступені розладу зору. Найбільш частим симптомом катаракти є зниження гостроти зору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно частин першої, третьої статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. У пункті 20 цієї постанови роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. За правилом частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Аналіз статті 230 ЦК України дає підстави для висновку, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). За нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Суд вважає, що позивач помилився щодо природи правочину, який вчиняв та щодо прав і обов`язків, які він надавав [PERSON] . Помилка - це суб`єктивний, внутрішній стан особи. Враховуючи похилий вік позивача, поганий стан здоров`я, в якому перебував позивач, суд вважає, що позивач надав достатньо доказів щодо помилки відносно видачі довіреності на ім`я [PERSON] . Відповідно до Вікіпедії помилка - це ненавмисне, забудькувате відхилення від правильних дій, вчинків, думок; різниця між очікуваною або виміряної і реальною величиною. Подальші дії позивача, а саме вимоги повернення майна у свою власність, оскільки він має право отримувати за адресою цієї квартири медичне та соціальне обслуговування, свідчать про те, що він не мав наміру його відчужувати, що вказує на те, що при вчиненні довіреності він допустив помилку, надаючи цією довіреністю відповідні права [PERSON] . Враховуючи, що позивач є особою похилого віку, має вади зору, згідно висновку експерта на момент складання довіреності 20.10.2014 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також врахувавши обставини, що передували посвідченню довіреності та укладенню спірного договору дарування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За таких обставин суд вважає, що довіреність від імені [PERSON] на ім`я повіреної [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. 20.10.2014 року за реєстровим № 596 повинна бути визнана недійсною. Оскільки договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між дарувальником [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , та обдарованою [PERSON] , посвідчений 18.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською С.В. за реєстровим № 1824, вчинений на підставі довіреності, яка є недійсною, договір не відповідав волі [PERSON] , то він також повинен бути визнаний недійсним. Що стосується пояснень представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що перед укладання договору дарування [PERSON] у нотаріуса були складені на ім`я Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві адміністрації заяви про надання дозволу [PERSON] прийняти у дар квартиру [ADDRESS] , то вони спростовуються дослідженими у судовому засідання доказами. Слід зазначити, що справа в провадженні суду перебуває тривалий час. В ході розгляду справи вбачаються ознаки введення [PERSON] в оману позивача, через свого колишнього чоловіка (сина позивача) [PERSON] , стосовно укладеної довіреності та правових наслідків, що настали за нею. Як встановлено вище, [PERSON] підписуючи довіреність та в подальшому підписуючи заяви у нотаріуса за вказівкою свого сина [PERSON] , який в свою чергу виконував доручення своєї колишньої дружини [PERSON] , був введений в оману та не бажав настання таких наслідків як відчуження квартири. Крім того, з пояснень [PERSON] вбачається, що з нею домовлялась саме [PERSON] . Позивача [PERSON] вона не знає та не бачила. За рекомендацією [PERSON] , відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О., яка в подальшому посвідчила оспорювану довіреність від 20.10.2014 року. Отже, посилання представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінова І.О. не відслідковує порушення прав власників, суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені ними під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору 730,80 грн. та витрат пов`язані з розглядом справи (направлення поштою копій заяв та клопотань) 170,00 грн.

Outcome: approved