Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування з комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» моральної шкоди у розмірі 500000 грн. 00 хв. та з [PERSON] процесуальні витрати, понесені позивачем в рамках кримінальної справи за обвинуваченим [PERSON], за ч. 1 ст. 286 КК України. Мотивуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2017 року приблизно о 08 год. 10 хв. в місті Миколаєві по вулиці Херсонське шосе в районі житлового будинку № 46 керуючи транспортним засобом марки «УАЗ 3151 2» державний номер [NUMBER] водій [PERSON], який перебував у трудових відносинах з КП ММР «Миколаївелектротранс», під час виконання трудових обов'язків в порушення п.п. 2.3 «б»; 12.1; 12.3; 18.1 Правил дорожнього руху України, маючи перешкоду на смузі свого руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого світлофором пішохідного переходу, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого не може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух, внаслідок чого допустив контактування передньою правою частиною автомобіля з [PERSON], яка перетинала пішохідний перехід. Внаслідок чого їй спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому таранної кістки лівої ступні, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 482 від 21.04.2017 р. відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості з ознакою тривалого розладу здоров'я. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник відповідача визнав позов частково, подав відзив на позовну заяву, вважав, що стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 10000 гривен. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. 01.03.2017 року приблизно о 08 годин 10 хвилин по вулиці Херсонське шоссе в районі житлового будинку №46 відбулось ДТП за участю водія [PERSON] який здійснив наїзд на пішохода [PERSON]. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєві від 29.06.2017 року [PERSON], [INFO] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробувальним строком на один рік. На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76и КК України покладено на [PERSON] обов'язки періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 8692,99 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат. Стягнуто з КП ММР «Миколаївелектротранс» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. 12 грудня 2017 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.06.2017 року у відношенні [PERSON] в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілій [PERSON] скасовано, та в цій частині призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відповідно до наказу № 308/К від 21.10.2015 р. [PERSON] прийнятий на роботу з 26.10.2016 р. до авто служби КП ММР «Миколаївелектротранс» на посаду водія авто служби 3 класу. 10 травня 2016 року між ПрАТ «СК «Провідна» та КП ММР «Миколаївелектротранс» укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого застраховано транспортний засіб «УАЗ-31512», державний номер [NUMBER] строком до 15.05.2017 року, про щ свідчить поліс №АІ/9582405. 02 березня 2017 року КП ММР «Миколаївелектротранс» надав до ПрАт «СК «Провідна» повідомлення № [NUMBER] про настання події з доданими письмовими документами. Згідно висновку експерта № 482 від 21.04.2017 р. у [PERSON] по ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров'я. Представником позивача надані копії лікарняних листів у відповідності до яких [PERSON] перебувала на лікарняному з 22.04 по 25.05.2017 року, 24.03. по 21.04.2017 року, 03.03 по 23.03.2017 року та 26.05. по 12.06.2017 року. (а.с. 47-50). Відповідач фактично не заперечував проти нанесення позивачу моральної шкоди внаслідок злочину, але вважав, що позивачем визначено моральну шкоду у розмірі, який не співмірний з характером нанесених тілесних ушкоджень та моральних страждань позивачки перенесених внаслідок отриманих ушкоджень. [PERSON] зазначала, що внаслідок отриманої травми, вона була позбавлена можливості вести повноцінне життя, відчувала страх, біль підчас лікування та реабілітації. Протягом тривалого часу вона не могли робити елементарні речі, такі як катання з дітьми на велосипеді, ранкова пробіжка, плавання, тощо. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Разом із тим, при визначені грошового відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка задала моральну шкоду, якщо вона є підставою для відшкодування, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України. Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови, суд має з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі (за правовідносинами, що виникли після 08.06.1993 року) він оцінює пов'язані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд, згідно вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п .9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. При визначені розміру заподіяної діями відповідача позивачу моральної шкоди суд враховує обставини вчинення злочину, глибину моральних страждань позивача, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, враховуючи вимоги розумності і справедливості, ступінь вини заподіювача шкоди, характер тілесних ушкоджень та глибину моральних страждань позивача, суд дійшов до висновку що з КП ММР «Миколаївелектротранс» на користь [PERSON] слід стягнути на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.. До виплат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України). Правила визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу визначені статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України. У судовому засіданні досліджені матеріали кримінальної справи 489/2104/17 (номер провадження 1-кп/489/297). Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 06.03.2017 року та актів виконаних робіт до цього договору, адвокатом надано такі послуги: усна консультація 06.03.2017 р. (1119,99 грн.); надання правової допомоги під час допиту 15.03.2017 р. (533 грн.); ознайомлення з матеріалами кримінальної справи 24.04.2017 р. (640 грн.); написання цивільного позову (6400 грн). На виконання вказаного договору позивачем сплачено 8689 грн. витрат на правову допомогу, свідченням чого є квитанції: № 1/248 від 06.03.2017 р.; № 2/248 ВІД Ь15.03.2017 р.; № 3/248 від 24.04.2017 р., № 4/248 від 11.05.2017 р. (а.с. 20-28 матеріалів кримінальної справи). Вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва зазначені процесуальні витрати стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON], вирок суду в цій частині набрав законної сили. Таким чином позов в частині стягнення витратна правову допомогу задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючі відсутність з боку позивача витрат по сплаті судового збору, витрати пов'язані з розглядом справи компенсуються за рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial