Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що отримавши позику в загальному розмірі 20600,00 грн. відповідач не зважаючи на численні нагадування, належним чином покладені обовязки, згідно розписок від 15.06.2015 року та 10.11.2015 року не виконав, суму позики не повернув, в звязку з чим, він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] не зявилися, надавши заяву, у якій позов підтримали повністю та просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.06.2015 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачеві 10000,00 грн. На підтвердження відповідач написав розписку про отримання зазначеної суми грошових коштів, які зобов'язувався повернути до кінця серпня 2015 року. В термін визначений сторонами [PERSON] кошти в сумі 10000,00 грн. не повернув. Разом з тим, 10.11.2015 року позивач на вимогу відповідача, надав останньому другу позику в сумі 10600,00 грн., яку до кінця 2015 року [PERSON] зобовязувався повернути. Про отримання зазначеної суми грошових коштів відповідач надав позивачу розписку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. На даний час, [PERSON] у добровільному порядку кошти позивачу не повернув, чим порушив вимоги ст.1049 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Всупереч вимогам ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати нараховані відповідно до ст.625 ЦК України на суму боргу 10000,00 грн. по розписці від 15.06.2015 року за період з 01.09.2015 року по 31.03.2017 року складають 1899,05 грн. Тоді як, втрати позивача від інфляції по розписці від 10.11.2015 року на суму боргу 10600,00 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.03.2017 року становлять 1561,74 грн. За період з 01.09.2015 року по 31.03.2017 року, згідно розписки від 15.06.2015 року сума 3% річних нарахованих на суму боргу 10000,00 грн. відповідно до ст.625 ЦПК України складає 474,00 грн. Розмір 3% річних за період з 01.01.2016 року по 31.03.2017 року по розписці від 10.11.2015 року на прострочену суму боргу в розмірі 10600,00 грн. становить 396,41 грн. Суд, всебічно, повно та обєктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики, інфляційних втрат, 3-х відсотків річних. Останнім повернення позики забезпечено не було, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved