Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, і в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що з 03.05.2018 року по 28.05.2019 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 28.05.2019 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільнені з ним не було проведено повного розрахунку, не виплачена заробітна плата в розмірі 47607,00 грн. Після звільнення 24.06.2019 року відповідач виплатив позивачу заробітну плату за квітень 2019 року в розмірі 5146,00 грн., після чого заборгованість по заробітній платі становить 42461,00 грн. У зв`язку з тим, що позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата і розрахункові суми, він змушений звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 42461,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. До початку судового засідання від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій він просить справу розглянути у його відсутність. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 42461,16 грн. Крім того, просить залишити без розгляду позов в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відзив не подав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 03.05.2018 року по 28.05.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. 28.05.2019 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільнені з ним не було проведено повного розрахунку, не виплачена заробітна плата в розмірі 47607,00 грн. Після звільнення 24.06.2019 року відповідач виплатив позивачу заробітну плату за квітень 2019 року в розмірі 5146,00 грн., після чого заборгованість по заробітній платі становить 42461,00 грн. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листка (цех 366), відповідач станом на 01.05.2019 року не виплатив йому заробітну плату в розмірі 47607,16 грн. Згідно виписки з особового рахунку [PERSON] у відділенні АТ КБ «Приватбанк» від 27.08.2019 року, ПАТ «Сумське НВО» 24.06.2019 року здійснило позивачу виплату заробітної плати за квітень 2019 року в розмірі 5146,00 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату в сумі 42461,16 грн. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід залишити без розгляду. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial