Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 червня 2013 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 31720 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 25.06.2014 р. шляхом внесення щомісячних платежів згідно графіка погашення боргу. Позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов'язання з повернення коштів, оскільки відповідач сплатив лише чотири внески на загальну суму 5912,07 грн., решта суми залишилася не сплаченою. Відповідно до умов договору позики, в разі неповернення грошей у строки, визначені у договорі, позичальник сплачує плату за користування позикою, яка складає 1% в день від суми простроченої заборгованості і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 26101,66 грн. та плату за користування грошовими коштами у розмірі 6475,89 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 31720грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 25 червня 2014 року. Договором визначено обов'язок позичальника повернути позику частинами шляхом внесення платежів, розмір яких та дата сплати визначені графіком погашення боргу (п.4.2 договору). Позивач виконав свої зобов'язання за договором позики та надав відповідачу обумовлену договором суму позики, що підтверджується розпискою. Як зазначає позивач, відповідач не повернув грошові кошти у строки, встановлені графіком, сплативши лише чотири внески на загальну суму 5912,07 грн. Отже відповідач не належним чином виконав зобов'язання з повернення коштів. Згідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач повинен був повернути суму позики не пізніше 25.06.2014 року шляхом внесення щомісячних платежів, проте не виконав умов договору позики щодо повернення коштів у порядку та розмірах, визначених графіком, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу підлягають задоволенню. Відповідно до п.5.2 договору позики, укладеного між сторонами, після закінчення строків, вказаних в договорі (п.4.2), позичальник сплачує плату за користування позикою, яка складає 1% в день від суми простроченої заборгованості і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем . Розрахунок плати за користування грошима від суми кожного несплаченого платежу за договором позики позивачем зроблено вірно, тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 6475,89 грн. в рахунок плати за користування грошима. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 325грн. 78 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved