Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що з [PERSON] він перебував у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] в них народився син [PERSON] . Судовим наказом від 28.09.2018 року на утримання сина з нього стягнуті аліменти у розмірі ј частини його доходу. Після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на сина його матеріальне становище значно погіршилось і змінився сімейний стан. Ще до зустрічі з відповідачкою він перебував у фактичних шлюбних відносинах зі [PERSON] , від яких має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка з січня 2019 року проживає разом з ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні, оскільки [PERSON] ніде не працює і ніякого доходу не має. Аліменти на доньку він не отримує. Він зареєстрований з донькою в квартирі його матері, самостійно оплачує комунальні послуги. Він сплачував аліменти на утримання [PERSON] до досягнення сином 3-х років та має заборгованість по аліментам в розмірі 13282,89 грн. після досягнення сином 3-х років відповідач на роботу не влаштувалась і витрачає аліменти, які він сплачує, на свої потереби, а не на потреби дитини. Він єдиний працює в сім`ї і отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 32472 грн. з урахуванням відпускних, з якої він сплачує податки, комунальні платежі, аліменти на сина [PERSON] , заборгованість перед відповідачем по аліментам на її утримання, повністю забезпечує доньку [PERSON] , якій виповнилось майже 9 років. Після всіх відрахувань з його заробітної плати на прожиток сім`ї - харчування, придбання ліків, одягу для них з донькою залишилось дуже мало коштів. На підставі зазначеного, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання сина [PERSON] до 1/6 частини з усіх видів його заробітку, що в 2,5 рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Ухвалою від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засідання позивач надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надавши відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого зазначила, що рішення про визначення місця мешкання [PERSON] разом з батьком відповідач не надав, також відсутнє рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] - матері [PERSON] . Вона не працює, оскільки перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років. Син [PERSON] перебуває на диспансерному обліку, за станом здоров`я відвідує санаторну групу. Тому відповідачка просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 30 вересня 2020 року. Згідно довідки № 95642 від 10.10.2020, [PERSON] працює в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Сортопрокатний цех №1 та отримує заробітну плату. Згідно акту від 22.10.2020 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] з січня 2019 року мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Мати дитини у її вихованні та утриманні не приймає. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається зі змісту позову, єдиною обставиною, яка свідчить про необхідність зменшення призначеного судом розміру аліментів є наявність у відповідача на утриманні іншої дитини. Проте, позивачем не подано доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища у зв`язку з вище викладеними обставинами, та неспроможність його сплачувати аліменти у вказаному відповідачем розмірі. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 640/10064/16-ц від 09.08.2018 року. При вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем до суду не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав визначених законом для зміни розміру аліментів, з чого вбачається, що аліменти у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для платника аліментів. Таким чином, посилання позивача на наявність дитини як на підставу для зменшення розміру аліментів, не є суттєвими та не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було. Також, позивач має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed