Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, підстави якого було змінено 17.02.2017 року, до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.10.2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики грошей. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання між ним та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого в заставу був переданий транспортний засіб [NUMBER], автомобіль марки «Івеко», модель 40С18, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] В зв'язку з невиконанням, на думку відповідача, зобов'язань за договором безпроцентної позики грошей, 25.04.2016 року приватним нотаріусом КМНО Руновою Н.О. був вчинений виконавчий напис, яким стягнуто заборгованість за вказаним договором. Як вказує позивач, виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягувачем значно завищено суми вимог, а також заборгованість не є безспірною. Так, у повідомленні про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання була зазначена сума 15112,90 доларів США, а відповідно до вчиненого виконавчого напису стягнуто суму заборгованості в розмірі 413 215,36 грн., що еквівалентно 16 384,43 долари США. При цьому, у вимозі про усунення порушень жодним чином не було повідомлено про те, що при вчиненні виконавчого напису суму заборгованості може бути збільшено з урахуванням нарахованих процентів та штрафних санкцій. У вимозі повідомлялось за прострочення виконання зобов'язання за 72 дні, у той час, як у виконавчому написі сума заборгованості обчислювалась за 80 днів, тобто на момент вчинення виконавчого напису заборгованість за 8 днів не була безспірною. Також, позивач зазначає про те, що нотаріус не повідомляла його про те, що до неї звернулись з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і, відповідно, нотаріус не мала права вчиняти виконавчий напис, оскільки нею не була перевірена безспірність вимог кредитора. Позивач обґрунтовує свої вимоги і тим, що на його думку стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання не може застосовуватись, оскільки 3 % річних за своєю правовою природою є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Виходячи з того, що спір виник відносно зобов'язання, валютою якого є долар США, остання не може стосуватись інфляційних процесів національної валюти. Крім того, позивач зауважує і на те, що у виконавчому написі № 545 від 25.04.2016 року зазначено, що стягувачем здійснено плату за нотаріальні дії в розмірі 4092 грн., що складає 1 % від суми боргу з урахуванням пені та 3 % річних станом на 22.04.2016 року. Разом з тим, у документах, які були надані стягувачем для вчинення виконавчого напису і які зберігаються в матеріалах нотаріальної справи та були надані йому (позивачу) приватним нотаріусом Руновою Н.О., відсутні документи, які підтверджують сплату за вчинення нотаріальних дій. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рунової Н.О. від 25.04.2016 року № 545 про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.12.2016 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 25.04.2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руновою Н.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 545, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми в розмірі 413215, 36 грн.; зупинено продаж транспортного засобу [NUMBER], автомобіль марки «Iveko», модель 40С18, 2007 року випуску, об»єм двигуна 2998, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір синій, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.05.2017 року задоволено клопотання представника відповідача та зупинено провадження у даній справі до вступу в законну силу рішення суду по цивільній справі №754/492/17-ц (провадження №2/754/2800/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за договором позики та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики удаваним. Ухвалою судді від 12.09.2017 року за заявою відповідача відновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12.12.2017 року заяву представника відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задоволено, скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 25.04.2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руновою Н.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 545, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми в розмірі 413215, 36 грн. та зупинення продажу транспортного засобу [NUMBER], автомобіль марки «Iveko», модель 40С18, 2007 року випуску, об»єм двигуна 2998, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір синій, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Третя особа - приватний нотаріус КМНО Рунова Н.О., будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28.10.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей (між фізичними особами, безпроцентної), згідно п.1.1 якого відповідач передав позивачу безвідсоткову позику в сумі, еквівалентній 14 000 доларів США, що на день підписання договору становить 338 800 грн., готівкою. Пунктом 2.2 договору визначено, що підписанням цього договору позичальник засвідчує факт передачі йому вказаної суми. Згідно п.2.3 договору, повернення отриманих сум здійснюється позичальником рівними частками в сумі, еквівалентній 778 доларів США, за курсом продажу валюти на день оплати готівкою у гривні щомісяця протягом 18 місяців, починаючи з 28.11.2015 року. Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 договору сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі сторін зобов'язань за цим договором, несумлінна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані таким невиконання збитки. Крім відшкодування збитків несумлінна сторона зобов'язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі заподіяного дійсного прямого збитку. У випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п.2.3 даного договору, позичальник буде зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 0,5 % від вчасно неповернених сум позики за кожен день прострочення. Невиконання однією зі сторін умов даного договору, яке призвело до матеріальних втрат другою сторони, має наслідком застосування до винної сторони штрафних санкцій у розмірі нанесеного збитку й може служити підставою дострокового припинення договору (а.с.7). Також, 28.10.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого в заставу був переданий транспортний засіб [NUMBER], автомобіль марки «Івеко», модель 40С18, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с.5-6). 25.04.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Рунової Н.О. з заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.163-164). 25.04.2016 року приватним нотаріусом КМНО Руновою Н.О. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] заборгованості за вказаним договором позики, яка за період з 29.12.2015 року по 22.04.2016 року становить в загальному розмірі 413 215,36 грн., яка складається: сума неповерненої позики - 333 458,84 грн. пеня - 74 444,13 грн.; 3 % річних - 1220,38 грн.; плата за нотаріальні дії - 4092, що складає 1 % від суми боргу з урахуванням пені та 3 % річних станом на 22.04.2016 року (а.с.4). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.06.2017 року по цивільній справі №754/492/17-ц (провадження №2/754/2800/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за договором позики та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики удаваним, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на його користь пеню в розмірі 200 782,68 грн. та судові витрати в сумі 2007,83 грн. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення (а.с.133-138). Позивач просить визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вказуючи на те, що розмір заборгованості відповідачем завищено, а сума боргу не є безспірною, а його не було належним чином повідомлено про звернення відповідача до нотаріуса, що позбавило його можливості спростувати надані розрахунки. Крім того, відповідачем безпідставно застосовано стягнення 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання, а також відсутні докази здійснення відповідачем плати за нотаріальні дії. Суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог, з огляду на наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В силу ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст.ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Також, умови вчинення виконавчого напису визначені главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (тут і далі по тексту в редакції від 17.04.2015 року, чинній на час вчинення оспорюваного виконавчого напису), який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Так, відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ вказаного порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, а та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з позивача 3 % річних, оскільки, з урахуванням положень ст.625 ЦК України, дане нарахування є відсотками за користування позиченими коштами і жодним чином не стосується інфляційних втрат від знецінення національної валюти, на що в обґрунтування позову посилався [PERSON] Відповідно до постанов Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38сц11, від 17.10.2011 року у справі № 6-42 цс11, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України проценти не є штрафними санкціями, а є отриманням компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Що стосується посилань позивача в обґрунтування позову на те, що розмір заборгованості є завищеним відповідачем, а тому сума не є безспірною, то суд не приймає до уваги ці твердження позивача, оскільки ним не конкретизовано, в чому саме він не погоджується з розміром заборгованості, не надано обґрунтованого розрахунку у спростування стягнутої суми тощо. Тобто, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування даних тверджень. Крім того, сам факт наявності у нього боргових зобов'язань перед відповідачем позивач не заперечував, доказів погашення заборгованості суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 10.03.2016 року та 08.04.2016 року на адресу позивача направлялись повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання з детальними розрахунками суми заборгованості (а.с.165-171). Як вбачається з позовної заяви, позивач не заявляв вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з підстав неотримання ним вказаних вимог, натомість, він посилається на ці повідомлення, вказуючи на неправомірність розрахунків. Однак, в обґрунтування позову позивач вказує на неправомірність дій нотаріуса, яка не повідомила його про звернення відповідача з заявою про вчинення виконавчого напису. Дані твердження не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки обов'язку нотаріуса на вчинення таких дій чинним законодавством не передбачено. Що стосується тверджень позивача про те, що у документах, які були йому надані нотаріусом і на підставі яких було вчинено виконавчий напис була відсутня квитанція про здійснення відповідачем плати за нотаріальні дії, то дані твердження підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, також не дають, оскільки ненадання копі такого документу позивачу не свідчить про незаконність дій нотаріуса при вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень позивача на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом грубо порушені норми чинного законодавства України. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в їх обґрунтування, а тому відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed