Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті його батька [PERSON] в грудні 1998 року, про визнання недійсними заповіту від 19.09.1999 року складеного [PERSON] на користь відповідача, свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.1999 року видане [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.05.2013 року видане [PERSON] і про визнання права власності по ? частині кв. [ADDRESS] за позивачем і відповідачем. В подальшому позивач зменшив свої позовні вимоги та відмовився від визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] заперечень проти позову не представила і в судове засідання не з'явилась. В зв'язку з наведеними обставинами та на підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі. Вислухавши пояснення позивача, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з заповіту, свідоцтва, розпорядження (а.с.7,10.13) та пояснень позивача, останній є рідним сином [PERSON], який в 1998 році залишив на ім'я позивача заповіт на ? частину належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], а [INFO] [PERSON] помер, але позивача про наявність заповіту не повідомили. Як вбачається з свідоцтва про права на спадщину (а.с.86) 19 серпня 1999 року мати позивача [PERSON] після смерті свого чоловіка отримала право власності на ? частину спірної квартири і в цей же день склала заповіт на ім'я відповідачки, яка є рідною сестрою позивача, що підтверджується свідоцтвами та заповітом (а.с.14-20 спадкової справи № 15/2012). [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину на всю спірну квартиру, про що позивач випадково дізнався тільки в липні 2013 року (а.с.104). Як вбачається з рішення суду (а.с.116), відповідачка в червні 2013 року звернулась до Дарницького районного суду м. Києва, який заочним рішенням визнав позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Тільки у вересні 2014року позивач дізнався про існування заповіту батька на його ім'я стосовно ? частини спірної квартири. Враховуючи те, що спадщина після смерті батька позивача [PERSON] відкрилась до 01.01.2004р., то правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола осіб спадкоємців за законом, а відповідно ч.1 ст.48 ЦК УРСР недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. Враховуючи те, що видане 19.08.1999р. державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] на ? частину спірної квартири та складений і посвідчений 19.08.1999р. заповіт на ім'я [PERSON] на всю спірну квартиру не відповідають вимогам закону (ст.534 ЦК УРСР), то вказані свідоцтво і заповіт повинні бути визнанні недійсними лише в частині права на ? частину спірної квартири. Що стосується вимог стосовно законності свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в 2013 році, то ці правовідносини регулюються нормами ЦК України 2003р. Зокрема, згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадщину. Судом же встановлено, що відповідачка [PERSON] мала право спадкувати за заповітом своєї матері [PERSON] лише на ? частину спірної квартири, а тому видане Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 09.05.2013р. свідоцтво про право на спадщину на ім'я відповідача на спірну квартиру повинно бути визнане недійсним лише в частині права власності на ? частину. На іншу ? частину спірної квартири право власності слід визнати за позивачем який є спадкоємцем за заповітом померлого [INFO] [PERSON]. В решті позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 1960 грн. (а.с.1,32). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial