Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.2008 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту №40.29-48/20, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 115709,00 доларів США терміном до 18.01.2033 зі сплатою 13% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалась нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов'язань з погашення кредитної заборгованості. 18.09.2015 між банком та позичальником укладено договір про внесення змін №2 до договору кредиту, за умовами якого сторони погодили особливий графік погашення заборгованості та змінено відсоткову ставку на 10% річних. Того ж дня між позивачем та поручителем укладено договір про внесення змін №1 до договору поруки, яким змінено умови забезпеченого порукою зобов'язання. Позичальник не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 30.05.2016 заборгованість за договором кредиту становить 132258,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку складає 3324441,15 грн. та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 108977,81 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 20129,34 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 650,96 доларів США та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 2499,92 доларів США. Посилаючись на наведене, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів на свою користь борг у розмірі 132258,03 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також судовий збір в сумі 49866,62 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що договір кредиту між сторонами було розірвано у грудні 2008 року, у зв'язку з чим зобов'язання сторін припинилися. Також представником відповідачів заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, виходячи з того, що пред'явивши у грудні 2008 року вимогу про дострокове погашення кредиту, банк змінив строк виконання зобов'язань до 26.01.2009 та був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від вказаної дати. Позивач звернувся до суду у липні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відтак, представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позову банку в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 18.01.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту №40.29-48/20, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 115709,00 доларів США терміном до 18.01.2033 зі сплатою 13% річних (т. 1, а.с. 12-14). Згідно з п. 1.1.1. договору, починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно до 18 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 1321,00 доларів США. За приписами п. 2.5.1. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту двічі на місяць: в останній робочий день поточного місяця та в день, на який припадає сплата ануїтетного платежу в рахунок погашення кредиту та процентів згідно з п. 1.1.1. цього договору. У відповідності до п.п. 2.8.1., 2.8.3. договору про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.8.1., повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. У пункті 4.2. договору зазначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.8.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному договору кредиту між банком та відповідачами укладено договір поруки № 013/025-П від 18.01.2008, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язалася в повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №40.29-48/20 від 18.01.2008 (т. 1, а.с. 19-20). 18.09.2015 між банком та [PERSON] було укладено договір про внесення змін №2 до договору кредиту №40.29-48/20 від 18.01.2008, згідно з яким сторони дійшли згоди щодо зміни умов кредитування, зокрема встановили особливий графік погашення кредиту та змінили відсоткову ставку за користування кредитом до 10% річних (т. 1, а.с. 15-16). Крім того, 18.09.2015 між сторонами було укладено договір про внесення змін №1 до договору поруки, за умовами якого сторони змінили зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його розмір, строк та порядок виконання (т. 1, а.с. 21-22). Договір кредиту, договір поруки та договори про внесення змін укладені у письмовій формі та підписані сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Згідно ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленим договором поруки. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача [PERSON] 24.12.2008 позивач направив на адресу [PERSON] лист, в якому повідомив відповідача про розірвання договору кредиту у зв'язку із непідписанням нею додаткової угоди до договору про зміну відсоткової ставки та вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання відповідачем даного листа здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі (т. 1, а.с. 92). Проте, як вбачається з матеріалів справи, фактично договір кредиту розірваний не був, оскільки після отримання вищевказаного повідомлення відповідач [PERSON] частково продовжувала сплачувати заборгованість за кредитом. Так, згідно з розрахунком банку останній платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості здійснений [PERSON] у лютому 2016 року. Крім того, підписанням договору про внесення змін №2 від 18.09.2015 до договору кредиту від 18.01.2008 відповідач підтвердила факт існування між сторонами договірних правовідносин. Відтак, посилання представника відповідачів на припинення правовідносин між сторонами з грудня 2008 року не знайшло свого підтвердження матеріалами справи. З договору поруки від 18.01.2008 вбачається, що відповідач [PERSON] поручилася в повному обсязі відповідати за невиконання [PERSON] зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Підписанням договору про внесення змін №1 від 18.09.2015 до договору поруки поручитель підтвердила свої зобов'язання, їх зміст, розмір та строк виконання. Таким чином, підстави вважати, що порука припинена, відсутні. Станом на 30.05.2016 заборгованість за договором кредиту становить 132258,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.01.2018 складає 3819056,42 грн. та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 108977,81 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 20129,34 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 650,96 доларів США та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 2499,92 доларів США. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За правилами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Під час розгляду справи представником відповідачів було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, договір кредиту між сторонами укладено у січні 2008 року, строк виконання зобов'язань - до січня 2033 року, договір кредиту на час розгляду справи не розірваний, зобов'язання між сторонами не припинені. Позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2016 року. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків його пропуску, передбаченого ст. 267 ЦК України. Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню борг у розмірі 3819056,42 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 24933,31 грн. з кожного судових витрат (а.с. 6). З викладеного,

Outcome: approved