Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що між АКБ «ПРАВЕКС БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» та [PERSON] 29.10.2007 укладено кредитний договір № 3916-015/07Р, відповідно до умов якого банк надав кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 48000 доларів США з терміном повернення по 29.10.2031 зі сплатою відсотків за користування кредитом 11,3%. Позичальник в свою чергу, зобов`язався здійснити своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 167 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі та у строк, визначений кредитним договором. Банком належним чином виконання умови договору. Між тим, у відповідача [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитним договором, яка станом на 18.06.2015 становить 64567,25 доларів США, з яких, - кредит - 45471 доларів США; - проценти - 19096,25 доларів США. Вимоги про стягнення пені, банк вирішив не вимагати. В якості забезпечення належного виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки №3916-015/07Р від 29.10.2007, а тому у позивача виникає право солідарного стягнення заборгованості з відповідачів. Від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення проти позову, із яких вбачається зокрема, що у п.4.4. кредитного договору встановлено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 договору, припиняється достроково, а відповідно до п.6.1.7. у позичальника виникає зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф. Після девальвації гривні наприкінці 2008, коли курс гривні по відношенню до долару значно зменшився, у позичальника виникле прострочення з погашення заборгованості за сплатою відсотків з 11.09.2009 та за сплатою основної заборгованості за кредитом, а тому за визначенням п.4.4 кредитного договору, строк користування кредитом припинився достроково у лютому 2009, проте [PERSON] намагалася сплачувати заборгованість, останній платіж за кредитним договором здійснила 13.07.2021, а в подальшому у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем взагалі будь-які платежі не здійснювала. Отже, у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору змінився строк виконання основного зобов`язання та банк мав право, починаючи з 10.02.209 звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак звернувся до суду лише у 2016, а тому через сплив позовної давності, просить в задоволенні вимог позову відмовити у повному обсязі. Представником позивача на заперечення відповідача [PERSON] надано відповідь на відзив, із змісту якого вбачається, що якщо зобов`язання виконано не належним чином. То воно не припиняється, а , навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, передбачені, зокрема, ст. 625 ЦК України. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим. Також, за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК). Для спливу позовної давності, як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 ЦК України не передбачають. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо у продовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне неї цивільне майнове право, тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, але не корелюється із припиненням зобов`язань. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає, а тому вказані відповідачем положення ніяк не корелюються із правом стягнення наявним у кредитора та його правом на звернення до суду. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи сповіщеною про день, час та місце судового розгляду. Протягом часу розгляду вказаної справи неодноразово зверталась до суду із заявами, якими просила відкласти розгляд справи, посилаючись на різні причини своєї відсутності, між тим жодного підтвердження щодо наявності поважних причин своєї відсутності до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, будучі сповіщеним про день, час та місце судового розгляду, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю до суду не надано. Правом надання відзиву проти позову, пред`явлення зустрічного позову не скористався. Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до вимог ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 29.10.2007 р. між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «ПРАВЕКС-БАНК», укладений кредитний договір №3916-015/07Р, відповідно до умов якого [PERSON] банк надав кредитні кошти в розмірі 48000 (сорок вісім тисяч) доларів США 00 центів з терміном повернення до 29 жовтня 2031 р., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, та іншими платіжами на умовах, визначених договором. Як вбачається із вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] , будучи ознайомленою із умовами кредитування, особисто підписала договір (а.с.8-15). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що визначає ст. 625 ЦК України. Між тим, внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, перед банком виникла заборгованість в розмірі в розмірі 64567,25 доларів США, яка складається із суми кредиту 45471,00 доларів США та суми процентів 19096,25 доларів США, що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 5-7). Відповідно до правил ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі…що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Далі, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29.10.2007 р. між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки №3916-015/07Р, згідно умов якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що визначає ст. 625 ЦК України. Далі, [PERSON] посилається на те, що у неї виникле прострочення з погашення заборгованості за сплатою відсотків з 11.09.2009 та за сплатою основної заборгованості за кредитом, а тому за визначенням п.4.4 кредитного договору, строк користування кредитом припинився достроково у лютому 2009, проте [PERSON] намагалася сплачувати заборгованість, останній платіж за кредитним договором здійснила 13.07.2021, а в подальшому у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем взагалі будь-які платежі не здійснювала, а тому, у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору змінився строк виконання основного зобов`язання та банк мав право, починаючи з 10.02.209 звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак звернувся до суду лише у 2016, тобто через сплив позовної давності. Так, судом встановлено, що за умовами кредитного договору 29.10.2007, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплати рівними частинами до 10-го числа наступного місяця (п. 4.1. кредитного договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. Із п. 1.2. кредитного договору вбачається, що кредит надається строком до 29.10.2031 зі сплатою 11,3% річних. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору, проценти за користування кредитом, що нараховуються згідно вказаного у п. 1.2. кредитного договору порядку, підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10-го числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. даного договору. У відповідності до п. 4.4 кредитного договору, сторони прийшли до домовленості про те, що у випадку виникнення в позичальника прострочки по погашенню заборгованості по кредиту і/або сплаті відсотків на користування кредитом строк користування кредитом, вказаний в п. 1.2 кредитного договору, зупиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки. Про зупинення строку користування кредитом, банк письмово повідомляє позичальника. У відповідності до п. 7.1.4. кредитного договору банк має право у випадку виникнення обставин, вказаних в п.п. 4.4., 9.3, 9.4, 9.7 даного договору, достроково стягнути заборгованість в повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти і майно, яке належить позичальнику. Далі, абзацем 2 п. 7.1.7 кредитного договору передбачено, що договір рахується розірваним з моменту прийняття відповідного рішення органом банку, в компетенцію якого у відповідності з законодавством і внутрішніми документами входить прийняття таких рішень. Крім того, п. 4.4 кредитного договору сторонами договору обумовлено дві обставини, за яких строк кредитування припиняється, а саме, виникнення прострочення у позичальника та повідомлення позичальника банком про зупинення строку кредитування. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 359/5571/16, провадження № 61-36252св18 за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» про стягнення заборгованості (умови кредитних договорів ідентичні, складені за єдиним шаблоном кредитора) вбачається, що «Доводи касаційної скарги про неправильне тлумачення судами пункту 4.4 кредитного договору, яким визначено дострокове припинення строку кредитування внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань, є необґрунтованими, виходячи з наступного. Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 цього договору, припиняється достроково, на 10-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. При цьому кредитним договором передбачена наявність одночасно двох умов для зміни строку виконання основного зобов`язання: виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості та письмове повідомлення його Банком про припинення строку користування кредитом. Надаючи оцінку вказаному доводу, суд першої інстанції зазначив, що будь-які дані про те, що позивач направляв, а відповідачі отримували письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 286-001/06Р суду надано не було. Також суди правильно звернули увагу, що зазначені умови договору взаємопов`язані з іншими умовами кредитного договору в підпунктах 6.1.7, 7.1.4, згідно з якими у разі виникнення подій, зазначених у підпунктах 4.4, 9.3, 9.4, 9.7 цього договору, позичальник зобов`язується достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф, а Банк має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти та майно, що належать позичальнику. Отже, строк користування кредитом за пунктом 4.4 кредитного договору вважається припиненим, у випадку прострочення погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом та за наявності письмового повідомлення Банком позичальника про припинення такого строку. Висновок про те, що за укладеним сторонами договором строк користування кредитом не припинився узгоджується зі змістом підпункту 6.1.7 кредитного договору, який покладає на позичальника обов`язок достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами у повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф, у випадку настання подій, вказаних в пункті 4.4 кредитного договору, який серед іншого передбачає наявність письмового повідомлення Банку позичальнику про припинення строку користування кредитом. Отже, ні Банк, ні позичальник, не вважали, що строк користування кредитом за договором припинився. Таким чином, хоча сторони кредитних правовідносин і врегулювали у кредитному договорі (пункт 4.4) питання зміни строку виконання основного зобов`язання, однак умова настання такої зміни - письмове повідомлення Банком позичальника про припинення строку користування кредитом - не була виконана». Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 756/11460/15-ц, провадження № 61-18170св18 від 05 грудня 2018 року (з приводу припинення строку кредитування по п. 4.4. кредитного договору), зроблений наступний висновок: «сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. При цьому кредитним договором передбачена наявність одночасно двох умов для зміни строку виконання основного зобов`язання: виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості та письмове повідомлення його банком про припинення строку користування кредитом. Банком не надсилалося таке повідомлення позичальнику після виникнення прострочення з погашення заборгованості за кредитом. Необхідність надсилання вказаного повідомлення як умови припинення строку користування кредитом на підставі п. 9.2 кредитного договору підтверджується і наявністю в цьому договорі іншої умови, передбаченої пунктом 9.1, згідно з якою банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних процентів і передбачених даним договором неустойок, а також відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником даного договору, а позичальник зобов`язаний повернути банку суму заборгованості, що залишилася за кредитом, сплатити належні проценти і неустойки, а також відшкодувати заподіяні банку збитки у випадку, передбаченому, зокрема підпунктом 9.1.1 договору (якщо позичальник порушує термін платежів, установлених даним договором (пункти 4.4, 4.5 договору). Таким чином, хоча сторони кредитних правовідносин і врегулювали у кредитному договорі (пункт 9.2) питання зміни строку виконання основного зобов`язання, однак умова настання такої зміни - письмове повідомлення банком позичальника про припинення строку користування кредитом - не була виконана, а тому відсутні підстави вважати, що банк у зв`язку із зміною строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором пропустив позовну давність. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, але не корелюється із припиненням зобов`язань. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Такий підхід відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Зазначене унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості лише із останньої несплати чергового платежу, на що посилається відповідач. Із врахуванням позиції Верховного Суду у справі № 359/5571/16, провадження № 61- 36252св18 строк користування кредитним коштами не було припинено. За таких обставин, стягненню підлягає вся сума заборгованості (в.т.ч. всі щомісячні платежі до 29.10. 2031). Разом із тим, навіть після виникнення прострочення в липні 2012, то мало місце переривання строку позовної давності. Так, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. ч. 1,3 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Окрім того, позивачем подана позовна заява про стягнення заборгованості із відповідачів у 2015 в рамках кредитного договору № 3916-015/07Р. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської від 16.12.2015 позовна заява ПАТ «Правекс Банк» повернута у зв`язку із іншою адресою реєстрації відповідача [PERSON] (а.с. 226,227). Отже, враховуючи такий факт та в розумінні ч. 2 ст. 264 ЦК України, пред`явлення такої позовної заяви є перериванням перебігу строку позовної давності. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК України). Аналізуючи вищевикладене, суд вважає доводи відповідача [PERSON] щодо припинення договору, порушення позивачем строків позовної давності безпідставними, а вимоги позову щодо стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором обґрунтованими та належним чином доведеними. Далі, положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України визначено відповідальність поручителя у разі порушення позичальником перед кредитором зобов`язань. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати кредиту, процентів за користування кредитом та сплати штрафних санкцій, норми чинного законодавства України наділяють банк, як кредитора, правом вимагати від поручителя виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч.4 ст.559 ЦК України). Так, згідно пункту 4.1 договору поруки, порука [PERSON] діє до 29.10.2034. В даному випадку положення ч. 4 ст. 559 ЦК України визначають момент припинення поруки після строку, встановленому в договорі поруки. Тільки якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки зобов`язання за кредитним договором не були припинені, припинення поруки не настало. Більш того, самим договором обумовлена дата припинення поруки 29.10.2034. Припинення зобов`язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов`язанні дій, а боржник звільняється від обов`язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності. Припинення зобов`язання слід відрізняти від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом. Отже, вищезазначене дає підстави вважати, що порука також не була припинена, а тому поручитель [PERSON] несе солідарну відповідальність із позичальником [PERSON] перед кредитором. Таким чином, і в цієї частині заперечень [PERSON] суд вважає їх безпідставними, а вимоги позивача щодо солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту та поруки від 29.10.2007 такими, що підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Інші доводи, зазначені у запереченнях відповідача не спростовують висновків суду. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплату судового збору.

Outcome: approved