Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 29.03.2002 року між ПАТ « МТС Україна» (правонаступником якого є ПАТ « ВФ Україна» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання послуг мобільного зв'язку [NUMBER] на номер телефону [NUMBER] (особовий рахунок [NUMBER]). Пунктом 1.1 договору передбачено, що абонент має право користуватись послугами, що надаються за цим договором, в межах районів України, згідно з ліцензією серії АВ №546038 від 17.06.2010р., міжнародний телефонний дзвінок здійснюється з країнами, що визначається за вибором оператора. Відповідно до договору, відповідачем обрано тарифний пакет: Супер МТС без ПЗЗ. На підставі умов договору, укладеного між сторонами, плата за утримання номера в мережі ПрАТ « МТС Україна» вноситься і в тому випадку, коли надання послуг було призупинено за гнесплату попередніх рахунків або за заявою відповідача. Відповідно до п.8.2 договір укладений терміном на 365 днів. Згідно з п.8.3 в разі якщо за 30 днів до закінчення строку даного договору жодна із сторін письмово не заявить про намір розірвати договір, то він вважається продовженим( пролонгованим) ще на один календарний рік на тих самих умовах. Така пролонгація строку договору можлива без обмеження терміну. Відповідач не оплатив отримані ним послуги зв'язку за період з 01.08.2012по 01.12.2012, тому має заборгованість в розмірі 36 760,98гривень. Статтею 33 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно з договором, абонент своїм підписом підтвердив правильність заповнених наданих ним відомостей та отримав Тарифи та Умови (Правила) користування мережами мобільного зв'язку. 25.01.2013 року відповідачу надіслано претензію з проханням терміново погасити прострочену заборгованість, однак заборгованість не було погашено. 21.09.2015року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у прийнятті заяви ПАТ « МТС України» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за телекомунікаційні послуги відмовлено. Станом на 16.12.2015 року сума заборгованості становить 36 760,98 гривень. А тому просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість в сумі 36760,98 грн. та судовий збір в сумі 1218,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Доповнила, що ПрАТ «МТС Україна» за ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» було укладено договір 737128 від 25.03.2002р. на номер телефону [NUMBER] про надання послуг мобільного зв'язку. Згідно процедури проведення операції « takeover» всі послуги/ сервіси активуються або деактивуються виключно за бажанням абонента( нового власника номеру) під час укладення договору. оскільки послуга міжнародного роумінгу на номер телефону була замовлена ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» на підставі листа від 14.03.2006р, що надійшов до ПрАТ « МТС України», а відповідач отримавши номер, не висловив бажання відмовитися від послуг, що були замовлені попереднім власником та не замовив нових послуг чи сервісів, послуга міжнародного роумінгу залишилась активною. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені у письмовому відзиві. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Окрім того просив суд при ухвалені рішення застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.03.2002 року між ПАТ « МТС Україна» (правонаступником якого є ПАТ « ВФ Україна» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання послуг мобільного зв'язку [NUMBER] на номер телефону [NUMBER] (особовий рахунок [NUMBER]). Як вбачається з умов договору, абонент під час укладення може обрати та замовити додатково до тарифного пакету деякі послуги, тому відповідачем було замовлено додаткові послуги, а саме: SMS, переадресування дзвінка, Вам дзвонили!, Переадресація встановлена оператором. таким чином під час укладення вищевказаного договору між сторонами, послуга міжнародного роумінгу не була замовлена. Відповідно до п.1.1. договору, оператор надає замовлені абонентом послуги мобільного зв'язку згідно з договором. Пунктом 4.2 договору передбачено, що абонент має право змінювати тарифні пакети, замовляти\\ відмовитися від додаткових послуг шляхом подання оператору відповідної заяви. Як встановлено в судовому засіданні будь- якої заяви відповідачем щодо отримання додаткової послуги - міжнародного роумінгу в рамках договору про надання послуг мобільного зв'язку № [NUMBER] не надавав та жодним чином на протязі дії договору не замовляв послугу - міжнародний роумінг. Відповідно до ст.. 312 Закону України « Про телекомунікаційні послуги» споживачі під час замовлення та або отримання телекомунікаційних послуг мають право на : відмову від оплати телекомунікаційних послуг, яку вони не замовляли. Відповідно до п. 64 « правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» ( затверджених постановою кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295) під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 1, 32, 37 ч.2 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб'єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: 1) державний захист своїх прав; 5) вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; 6) безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.39 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій зобов'язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Вимогами ч.1 та ч.9 ст.15 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, надано ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв'язку - послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв'язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача. Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов'язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв'язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг. Відповідно до п.14 Правил, надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; 2) їх оплати споживачем. Таким чином, право користуватися, передбаченими договором послугами за межами України, виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До таких же висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. по справі № 6-24цс14. Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до п. 8.4 договору передбачено, що строк дії договору може бути достроково припинений у випадку непогашення заборгованості протягом трьох місяців. Позивачем підтверджено, а саме « Платежі та баланс Абонента», де наведені за період з 06.08.2012р. по 15.12.2015р, а саме непогашена заборгованість, за розрахунками позивача виникла з 01.09.2012р. та послуги позивач надав строком 3 місяці до 01.12.2012р. Таким чином відповідно до умов договору позивач достроково припинив дію договору про надання послугу мобільного зв'язку № [NUMBER] 01.12.2012р. та дізнався про порушення свого права отримав оплату за надані послуги, саме 01.12.2012року. Початок перебігу позовної давності, починається з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події з якою пов'язано його початок, а саме 02.12.2012року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, представником позивача в судовому засіданні не доведено факт здійснення відповідачем розмов за послугою міжнародного роумінгу, зокрема з якими саме конкретними абонентами у нього відбувались розмови, відсутні докази існування договірних відносин з невідомим роумінг партнером позивача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed