Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Зборівського районного будинку культури про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.11.2007 року по 01.04.2015 р. працював у відповідача на посаді оператора комп'ютерного набору. Наказом від 19.01.2015р. прийнято рішення про скорочення чисельності штату працівників, в зв'язку з наявністю виробничої потреби, про що позивач був повідомлений. Звільнення вважає незаконним, оскільки районний комітет профспілки не дав згоду на його звільнення як члена профспілки, а рішення про скорочення чисельності штату є необґрунтованим, оскільки в цьому не було виробничої потреби. Позивач просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представники відповідача позов не визнав, зазначивши, що скорочення посади «оператора комп'ютерного набору» спричинено господарсько-економічною недоцільністю утримання посади у зв'язку із тим, що навиками комп'ютерного набору в достатній мірі володіють усі працівники Зборівського районного будинку культури та використовують їх у своїй роботі, тому дана штатна одиниця стала не затребуваною у роботі, вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України і тому відсутні підстави для поновлення його на роботі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як встановлено в судовому засіданні, наказом по Зборівському районному будинку культури №99 від 01.11.2007 р. позивача прийнято на посаду оператором комп'ютерного набору Зборівського районного будинку культури. Наказом №3 по Зборівському районному будинку культури від 19.01.2015 р. прийнято рішення яким внесено зміни в штатний розпис Зборівського районного будинку культури, зокрема виведено із штатного розпису посади «оператора комп'ютерного набору» та «керівника дискотек» та введено посади «юриста», «звукооператора» та «сантехніка». Позивач особисто був ознайомлений із зазначеним наказом, про що було складено відповідний акт, так як від підпису про ознайомлення позивач відмовився. На підставі наказу від 19 січня 2015 р. №3 позивача звільнено на підставі п.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України, позивач отримав розрахунок та трудову книжку, що останнім не заперечувалось в судовому засіданні. Відповідно до п.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, крім іншого, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, скорочення чисельності штату працівників. У Постанові Пленуму Верховного Суду №9 від 06 листопада 1992 року вказано, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У зв'язку із реорганізацією структури Зборівського районного будинку культури наказом №3 від 19.01.2015 року (а.с.4) внесено зміни в штатний розпис відповідача, зокрема, виведено із штатного розпису посади «оператора комп'ютерного набору», «керівника дискотек», «електрика» та введено посади «юриста», «звукооператора» та «сантехніка». Із поданням №20 від 19.01.2015р. відповідач звернувся до Голови районного комітету профспілки працівників культури і туризму з повідомленням про зміни в штатному розписі, зокрема, скорочення посади «оператора комп'ютерного набору» та проханням дачі згоди на звільнення позивача. (а.с.5). На засіданні районного комітету профспілки працівників культури і туризму 20.01.2015 р. члени профкомітету не дали згоди на звільнення позивача [PERSON], однак мотивованими обставинами не обґрунтували свою відмову в задоволенні подання про дачу згоди на звільнення позивача. Відповідно до ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Відповідно до ст. 42 Кодексу Законів про працю України позивач не мав будь-яких переваг для залишення на роботі. Одночасно з попередженням про звільнення власник пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, працівника, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно, що визначено ч.2 ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України. Як вбачається з штатного розкладу відповідача затвердженого наказом від 19 січня 2015 року, посада оператора комп'ютерного набору станом на квітень 2015 року передбачена не була і тому позивачу не було запропоновано іншої роботи, оскільки нововведені посади не відповідали його професії, спеціалізації та досвіду. (а.с.15). Отже, аналізуючи спірні правовідносини, суд вважає, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, будь-яких порушень з боку відповідача встановлено не було. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed