Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування, в обґрунтування якого посилається на те, що при настанні страхової події він звернувся до останнього для виплати страхового відшкодування на підставі укладеного між сторонами договору № 31118261/000201 добровільного страхування наземного транспорту від 11.03.2014, проте виплатою страхової компанії було покрито лише частину реальних збитків. Оскільки відповідачем було виплачено частково страхове відшкодування, позивач просить суд стягнути суму різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 10205,77 грн., суму у розмірі 5017,13 грн., що становить нараховану пеню, 2168,89 грн. - збільшення суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, та 509,45 грн. - 3 % річних. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин. Заяви або клопотання, письмові заперечення на позов не були подані. Суд, заслухавши обґрунтування позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 11.03.2014 між сторонами укладено договір №3111/261/000201 добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого відповідач як страховик здійснило страхування наземного транспортного засобу та додаткового обладнання та зобов'язалося провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку позивачу як страхувальнику/вигодонабувачу /а. с. 13-20/. Застрахованим за договором № 3111/261/000201 від 11.03.2014 транспортним засобом є належний позивачу на праві власності автомобіль Nissan Qashqai (2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]) /а. с. 21/. Пунктом 1.5 договору передбачено, що розмір страхового платежу становить 6860,00 грн., які позивач сплатив, відповідно до квитанції № 7016478-1 /а. с. 22/. Відповідно до пункту 6.1.3 договору страхування Страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк, передбачений п. 9.5 цього договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов, зокрема, договору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 8 Закон України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового в відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Вказана норма Закону кореспондується з пунктом 2.1 договору, відповідно до якого страховим випадком за договором є факт понесення збитків страхувальником / вигодонабувачем внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ, складових частин, деталей або додаткового обладнання в результаті дії страхових ризиків, які відбулися протягом строку та на території дії договору. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У зв'язку з настанням страхового випадку - розбиття лівої передньої фари та наявність тріщин на правій передній фарі автомобіля позивача, з метою отримання страхового відшкодування, позивачем 05.01.2015 подано до Центру врегулювання ПАТ Страхова компанія «Універсальна» відповідну заяву /а. с. 23/. Заява була прийнята страховим комісаром (фахівцем Центру врегулювання збитків Центрального регіону), яким серед іншого, здійснено огляд і фотографування автомобіля позивача, зокрема пошкодженого обладнання. До вказаної заяви 05.01.2015 позивачем були додані письмові пояснення, а також всі необхідні та витребувані представником відповідача документи, що підтверджується описом. 05.02.2015 позивачем було також подано заяву на безготівковий перерахунок страхового відшкодування /а. с. 24-25, 26, 27/. Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про страхування», розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Як передбачено пунктом 10.1 договору, розрахунок суми страхового відшкодування при настанні страхових випадків за ризиками «ДТП», «Стихійне лихо», «Вибух, пожежа», «Попадання предметів», «Протиправні дії третіх осіб» здійснюється з урахуванням наведених нижче умов на основі: калькуляції вартості відновлювального ремонту на СТО відповідно до зазначеного в п. 1.12 договору варіанту. Тобто, згідно з пунктом 10.1.2 договору розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції СТО, яка підтримує гарантійні зобов'язання щодо даної марки ТЗ. 12.02.2015 відповідач перерахував на банківський картковий рахунок позивача страхове відшкодування в сумі 3268,07 грн., розмір якої розрахована відповідачем самостійно, без отримання від позивача будь-яких пояснень чи документів щодо калькуляції вартості відновлювального ремонту, а також вартості самого пошкодженого обладнання (фар), яке потребувало заміни. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Сума фактичних реальних збитків, понесених позивачем у зв'язку з настанням страхового випадку (пошкодження фар), становить 14173,84 грн., з яких: - 6324,24 грн. вартість лівої передньої фари, що підтверджується видатковою накладною № 15041902 від 19.04.2015 та квитанцією № 118363708 від 19.04.2015 /а. с. 28/; - 596,25 грн. вартість заміни лівої передньої фари, що підтверджується актом виконаних робіт № ЗН-057147 від 19.04.2015 та квитанцією № QS000069119401 від 19.04.2015 /а. с. 30/. - 6657,10 грн. вартість правої передньої фари, що підтверджується видатковою накладною № 15042005 від 20.04.2015 та квитанцією № 118413525 від 20.04.2015 /а. с. 31/; - 596,25 грн. вартість заміни правої передньої фари, що підтверджується актом виконаних робіт № 3H-057363 від 21.04.2015 та чеком №443 від 21.04.2015 /а. с. 32/. Встановлено, що станом на дату страхової події зобов'язання позивача щодо повернення кредитних коштів перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором виконані повністю, про відповідачу було надано довідку Банку № 13708-488 від 24.07.2014, а також витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація вилучення запису) № 44626637 від 07.07.2014. Тобто, ПАТ «Креді Агріколь Банк» не був на дату страхового випадку вигодонабувачем по договору №3111/261/000201 від 11.03.2014, а тому страхове відшкодування повинно сплачуватися відповідачем як страхувальнику позивачеві /а. с. 47, 48/. Згідно з пунктом 1.7 договору, франшиза по ризиках А1-А5 становить суму у розмірі 700,00 грн. Таким чином, частина несплаченого страхового відшкодування, яка підлягає сплаті відповідачем становить 10205,77 грн. (14173,84 грн. (загальна сума збитків) - 3268,07 грн. (сума страхового відшкодування, сплачена 12.02.2015) - 700,00 грн. (франшиза)). Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З метою досудового врегулювання спору позивач 24.04.2015 звернувся до відповідача із заявою-вимогою, у якій просив добровільно сплатити суму несплаченого страхового відшкодування, проте яка була залишена без відповіді /а. с. 34-38/. Як передбачено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, окрема, серед іншого, сплата неустойки. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як передбачено пунктом 6.1.3 договору страхування, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк, передбачений п. 9.5 цього договору. За несвоєчасну сплату страхового відшкодування Страховик сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від належної до виплати суми за кожен день прострочення. Також, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору, пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved