Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що [INFO] в місті Луганськ помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із: квартири загальною площею 69,4 кв.м., що знаходиться в м. Луганськ, Луганська область; садового будинку, загальною площею 47,9 кв.м., що знаходиться сщ/рада Петрівська, «Родничек» садівниче товариство» обслуговуючий кооператив; земельної ділянки кадастровий номер 4424855400:22:001:0097 для ведення садівництва загальною площею 0,0654 га, що знаходиться сщ/рада Петрівська, «Родничек» садівниче товариство» обслуговуючий кооператив та недоотриманої пенсії. Через проживання та фактичне місцезнаходження на території непідконтрольній України позивач не звертався із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, а відповідачка із заявою про відмову від прийняття спадщини, у тому числі неможливістю відразу зареєструвати смерть та отримати свідоцтво про смерть від легітимного органу влади. Являючись належним спадкоємцем та не маючи жодних претензій від відповідачки на спадкове майно, на користь якої ще задовго до смерті померлий зробив розпорядження у вигляді заповіту на квартиру, позивач перемістившись на територію підконтрольну Україні звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а відповідачка про відмову від прийняття спадщини на його користь. Проте, постановою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з приводу оформлення спадщини позивачу було відмовлено через пропущений шестимісячний строк подачі заяв про прийняття та про відмову від прийняття спадщини; неможливістю надати підтверджуючу довідку від легітимної установи, яка б підтверджувала останнє місце смерті, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало його звернутися до суду з позовом, в якому позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання відповідач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала повністю та просила суд його задовольнити. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 78 років в місті Луганськ Луганської області Україна помер [PERSON] , [INFO] , про що Білокуракинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 13.11.2019р. було зроблено актовий запис №366 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.48) позивач [PERSON] є рідним сином, а відповідачка [PERSON] згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.15) є дружиною померлого [PERSON] . Із копії паспорту громадянина України [NUMBER] (а.с.11) та Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 15.10.1997р. (а.с.12) на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] вбачається, що померлий був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яке відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р., постанови Верховної ради України від 17.03.2015р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Як встановлено в судовому засіданні, останнім місцем мешкання [PERSON] , який помер [INFO] , є місто Луганськ, Луганської області, Україна. Із заповіту, посвідченого 02.06.2011р. Голеусенко О.В., приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області зареєстрованому в реєстрі за №568 (а.с.13) вбачається, що померлий за життя належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] заповідав відповідачці, яка своєю заявою про відмову відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина, позивача по справі. Із досліджених в судовому засіданні ксерокопій свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2004р. (а.с.43), технічного паспорту на квартиру в житловому будинку реєстровий номер 48481 (а.с.25-34), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2014. (а.с.22) та державного акту на право приватної власності на землю ЛГ від 13.05.1996р. реєстровий №162 (а.с.35) вбачається, що померлий [PERSON] за життя отримав та на праві власності йому належала квартира [ADDRESS] ; садовий будинок, загальною площею 47,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 4424855400:22:001:0097 для ведення садівництва загальною площею 0,0654 га, що в межах згідно з планом розташована Луганська [ADDRESS] . Із відповіді Білокуракинського ОУПФУ № 733/07/Т від 14.02.2020 року вбачається, що померлому [PERSON] належать грошові кошти в розмірі 202 852,97 грн., що становить суму недоотриманої пенсії Із постанови нотаріуса вбачається, що державним нотаріусом була заведена спадкова справа №228/2019, але позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено через пропущений шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття та про відмову відповідачем заяви від прийняття спадщини; неможливістю надання підтверджуючої довідки від легітимної установи, яка б підтверджувала останнє місце проживання померлого на момент його смерті, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.9). В судовому засіданні було встановлено, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.05.2004р. на квартиру [ADDRESS] ; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.02.2014р. на садовий будинок, загальною площею 47,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 13.05.1996р. Петрівською радою народних депутатів на земельну ділянку кадастровий номер 4424855400:22:001:0097 для ведення садівництва загальною площею 0,0654 га, що в межах згідно з планом розташована Луганська [ADDRESS] , видані на ім`я [PERSON] було втрачено. Таким чином, позивач при винесенні окремого рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення останнього місця проживання на момент смерті, в будь-якому разі позбавлений можливості оформити свої спадкові права нотаріально. У зв`язку з чим, суд вважає можливим, визнавши причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визнати право власності на спадкове майно за позивачем. Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця ... . Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. На підставі ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач та його померлий батько проживали на території, яка тимчасово є непідконтрольною територією де державні установи та органи влади не працюють й не здійснюють свої повноваження, а також через втрату та відсутність правовстановлюючих документів, що посвідчували б право власності належності спадкодавцю майна, своєчасно не звернулися до нотаріального органу. Відповідно до наказу № 953/5 від 17.06.2014 р. Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417 і Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», з 20.06.2014р. і до цього часу тимчасово припинений доступ користувачів до єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved