Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного 30.08.2011 року договору б\\н, відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг (далі - умови). Відповідно до умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов. Взяті на себе зобовязання банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні ресурси. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак в матеріалах справи, окрім копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунку заборгованості за договором б\\н від 30.08.2011 року, укладеного між «ПриватБанком» та [PERSON] станом на 31.08.2016 року та копії паспорта на імя відповідача, не міститься будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Такими доказами, зокрема, може бути складена у відповідності до вимог діючого законодавства довідка про рух коштів по рахунку відповідача, підписана відповідальною особою банку, тощо, але за час розгляду справи судом, - з жовтня 2016 року по лютий 2017 року, представник позивача таких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог суду не надав. У відповідності до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, а тому обставині викладені в позовній заяві судом не приймаються. Таким чином, оскільки ані в позовній заяві, ані в документах, що долучені до неї, не міститься відомостей щодо часу, способу виконання позивачем умов кредитного договору з надання кредиту у розмірі та в спосіб, визначений Умовами та Договором, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є не обґрунтованим, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed