Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за банківським вкладом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.07.2014 року між ним та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 327598 від 07.07.2014 року. 03.01.2015 року закінчився строк дії вищевказаного депозитного договору, у зв'язку з чим відповідач повинен повернути йому банківський вклад та проценти. Згідно виписки банку депозитний вклад було зараховано на поточний рахунок [NUMBER], відкритий на його ім'я в установі банку. Однак всю суму банківського вкладу він не може отримати через те, що відповідач виплачує йому по 1000,00 гривень в день, мотивуючи це недостатньою кількістю коштів у касі. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 95803,96 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми після закінчення строку договору і по день винесення рішення. Також просив стягнути на його користь моральну шкоду, завдану йому неправомірними діями банку у розмірі 3000,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 гривень. 06.04.2015 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 82733,00 гривень (як зазначено у тексті заяви) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, моральну шкоду, завдану йому неправомірними діями банку у розмірі 3000,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 гривень. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, до суду надав письмові заперечення, в яких зазначив, що зобов'язання банку перед позивачем за договором банківського вкладу були виконані шляхом перерахування суми вкладу на поточний рахунок вкладника, що відповідає п. 4.2. Договору. У задоволені позову просив відмовити у повному обсязі. Суд, з'ясувавши думку позивача, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 327598 від 07.07.2014 року /а.с. 4-5/. Відповідно до даного договору позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 120000,00 гривень. Договір був укладений на строк з 07.07.2014 року по 03.01.2015 року. 08.01.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченні строку депозиту /а.с. 7/. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За частинами 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною 1 ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Крім того, відповідно до п.19 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»). Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до п. 4.2 Договору банківського вкладу, остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) у дату повернення здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок (з використанням СПЗ) рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника. Так, судом було встановлено, що сума вкладу була перерахована банком на поточний рахунок позивача [NUMBER], що підтверджується випискою за рахунком приватного клієнта № 037001-2015/0212 від 12.02.2015 року /а.с. 6/. При цьому позивач у судовому засіданні не заперечував факт перерахування банківського вкладу на його рахунок. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» грошового вкладу (депозиту) за укладеним договором банківського вкладу від 07.07.2014 року є необґрунтованою оскільки відповідач виконав свої зобов'язання щодо повернення позивачу банківського вкладу, відповідно до п. 4.2. Договору, перерахувавши суму депозиту на поточний рахунок позивача. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року, зі змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено, що моральна шкода була завдана йому саме неправомірними діями відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed