Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лавін», за участю третьої особи: [PERSON], про відшкодування майнової шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 08.07.2014 року о 15.00 год. в м.Вінниці [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по проїзній частині вул. Хмельницьке шосе, під час проїзду перехрестя з вул. Революційна, не дотримавшись безпечної дистанції допустив наїзд на автомобіль [NUMBER], яким керував позивач [PERSON], рухаючись по вул. Революційній, внаслідок чого відбулось його пошкодження. [PERSON] порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Третю особу [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Під час ДТП [PERSON] виконував службові обовязки відповідно до трудового договору №02101400058 на службовому автомобілі Mercedes Benz Sprinter 311 CDІ, який був орендований роботодавцем фізичною особою-підприємцем [PERSON] у ТОВ «Лавін». [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» 15.10.2014 року перерахувала позивачу 34417,78 грн. у відшкодування шкоди за страховим випадком, проте позивачу страхове відшкодування було виплачене страховою компанією не у повному обсязі, оскільки виплата повинна була становити 50000,00 грн. страхового відшкодування. Тому, позивач вважає, що [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» та ФОП [PERSON] мають солідарно сплатити позивачу різницю в сумі 15582,22 грн. від суми 50000,00 грн. страхового відшкодування. Крім того, позивачем було збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення коштів з [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія», а саме позивач просив стягнути на його користь з вказаного відповідача індекс інфляції за період часу з грудня 2014 року по лютий 2018 року в сумі розміром 14503, 93 грн. На думку позивача, відповідач ТОВ «Лавін», як власник автомобіля, яким керував [PERSON], та відповідач ФОП [PERSON] також мають нести солідарну відповідальність за завдану шкоду автомобілю позивача і повинні сплатити йому кошти у сумі розміром 24803,54 грн. у відшкодування заподіяної шкоди в наслідок ДТП. Також позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заявах про уточнення та збільшення розміру позовних вимог. Додатково суду пояснив, що позивач не ставить питання про відшкодування йому вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та не заперечує проти визнання його знищеним, проте, вимушений був його відновити, оскільки автомобіль йому був потрібний у звязку з необхідністю виконання ним трудових обовязків. Позивачем пред'явлені позовні вимоги про відшкодування завданої йому внаслідок ДТП матеріальної шкоди. Представник відповідача [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» в судовому засіданні не визнав позовні вимоги щодо стягнення коштів з [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» на користь позивача та заперечив проти їх задоволення з підстав викладених у запереченнях та письмових поясненнях на позовну заяву. Додатково суду пояснив, що позовні вимоги предявлені до [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» є безпідставними, оскільки позивачу було виплачене страхове відшкодування в розмірі 34417,78 грн., що не заперечується позивачем. Доказів щодо здійснення оплати на проведення відновлювального ремонту автомобіля Nissan Maxima, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Також, на думку представника [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія», не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення індексу інфляції. Інші учасники справи в судове засідання повторно не зявились та про причини неявки суд не повідомили. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представником відповідача ТОВ «Лавін» через канцелярію суду було подано письмове заперечення проти позову, з якого вбачається, що, як вважає представник зазначеного відповідача, позовні вимоги предявлені до ТОВ «Лавін» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, яким керував [PERSON] на момент ДТП є ФОП [PERSON], що підтверджується договором №0303\\Л від 03.02.2014 року про оренду автомобіля з додатковою угодою №1 від 03.02.2014 року. Крім того, ТОВ «Лавін» не надавало згоди на відшкодування заподіяної майну позивача шкоди та відповідно до вимог чинного законодавства та у визначений строк до [PERSON] «Страхове товариство «Гарантія» було направлено повідомлення про страхову подію. Від відповідача ФОП [PERSON] надійшли заперечення проти позову, в яких він зазначив, що на його думку позовні вимоги в частині стягнення коштів з нього не підлягають задоволенню, оскільки позивач отримав страхове відшкодування та у такий спосіб скористався своїми правами на отримання відшкодування. Крім цього, відповідач вважає, що позивач не надав суду доказів щодо фактично понесених на ремонт витрат, а тому вимоги щодо стягнення додаткових сум відшкодування є необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 08.07.2014 року о 15.00 год. в м.Вінниці [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по проїзній частині вул. Хмельницьке шосе, під час проїзду перехрестя з вул. Революційна, не дотримавшись безпечної дистанції допустив наїзд на автомобіль [NUMBER], яким керував позивач [PERSON], рухаючись по вул. Революційній, внаслідок чого відбулось його пошкодження. Постановою Липовецького районного суду у Вінницької області від 30.07.2014 року у справі №136/1585/14-п було визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП та нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (Т.1 а.с. 6). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Під час ДТП [PERSON] виконував службові обовязки відповідно до трудового договору №02101400058 на службовому автомобілі [NUMBER], який був орендований роботодавцем ФОП [PERSON] у ТОВ «Лавін» - власника вказаного автомобіля (Т.1 а.с. 8, 18-21, 22-23). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля - ТОВ «Лавін», була застрахована у [PERSON] «СТ «Гарантія», згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8287260 від 08.01.2014 року. Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 грн. (Т.1 а.с. 7). Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 15 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розяснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 22 ЦК України, визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1194 ЦК Украйні особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страховою відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі ст. 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 року № 6-2969цс16). Згідно з вимогами ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. З наведеного вище вбачається, що особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом Mercedes Benz Sprinter 311 CDІ державний номерний знак [NUMBER], є ФОП [PERSON], оскільки вказаний автомобіль у момент скоєння ДТП перебував у його володінні на підставі договору оренди, укладеного з ТОВ «Лавін». Тому позовні вимоги позивача щодо солідарного стягнення сум матеріальної шкоди з відповідача ТОВ «Лавін» задоволенню не підлягають. Згідно з висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 23.11.2015 року №1871/15-21 за результатами автотоварознавчої експертизи, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Nissan Maxima, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП становить 74803,54 грн., тобто в розмірі його ринкової вартості станом на день скоєння ДТП (Т.1 а.с. 219-224). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що транспортний засіб Nissan Maxima, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу [PERSON], в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди був знищений, оскільки вартість відновлювального ремонту даного автомобіля перевищує його ринкову вартість до моменту дорожньо-транспортної пригоди та становить 98587,09 грн. (Т.1 ас. 219-224). Сторонами у справі визнана та не заперечується обставина щодо виплати позивачу відповідачем [PERSON] «СТ «Гарантія» суми страхового відшкодування у розмірі 34417,78 грн. У пункті 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, різниця між виплаченою [PERSON] «СТ «Гарантія» позивачу сумою страхового відшкодування та лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну, визначеним полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8287260 від 08.01.2014 року, становить 15582,22 грн. і підлягає стягненню саме зі страхової компанії [PERSON] «СТ «Гарантія» на користь позивача в силу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, слід зазначити, що правові підставі для солідарного стягнення зазначеної вище суми страхового відшкодування з відповідачів ФОП [PERSON] та ТОВ «Лавін» - відсутні. У п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року, судам розяснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] «СТ «Гарантія» індексу інфляції у сумі розміром 14503,93 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України, суд вважає, що вимоги в частині стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] коштів у розмірі 24803,54 грн. (74803,54 грн. 50000,00 грн.) на відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь [PERSON] слід стягнути суму судових витрат у розмірі 1404,78 грн. та з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] - суму судових витрат у розмірі 1158,22 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial