Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 45000,00 грн. та судових витрат у розмірі 577,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач своїми незаконними діями спричинив йому моральну шкоди, заподіяну внаслідок позбавлення його індексації пенсії з 01.01.2017. Крім того, вважає, що завдана шкода відповідачем полягає у наданні відповіді Пенсійним фондом України на його звернення щодо відмови у здійсненні індексації пенсії. Такі дії Пенсійного фонду України призвели до душевних страждань позивача та погіршення його стану здоров`я, які підлягають до відшкодування. Ухвалою суду від 19.09.2017 справу за вказаним позовом було залишено без руху. Ухвалою судді від 19.02.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 12.09.2018 позивач направив до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 2000000,00 грн. В судове засіданні позивач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Направив відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком. За наслідком звернення позивача до Пенсійного фонду України стосовно індексації його пенсії, листом від 06.02.2017 №811/Т-11 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив позивача, що з І кварталу 2017 року пенсійні кошти Пенсійним фондом України будуть переказуватись на новий особистий рахунок позивача у банку Іспанії, зазначений у його зверненні від 08.01.2017, та згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, а тому пенсії, що переказуються за кордон, не індексуються. Розмір пенсії позивача становить 2767,22 грн. Не погоджуючись з відмовою індексації його пенсії, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 по справі № 757/23899/17-а Пенсійний фонд України зобов`язано здійснити індексацію пенсії [PERSON] з 01.01.2017. На виконання вищезазначеної постанови адміністративного суду [PERSON] Пенсійним фондом України проведено з 01.01.2017 індексацію пенсії та відповідно здійснено її виплату, разом з виплатою пенсії за 3 квартал 2017 року. Сума доплати до пенсії, яка була виплачена за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 становила 750 грн. 10 коп., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 45,46). Крім того, згідно доводів відповідача лист Пенсійного фонду України від 06.02.2017 № 811/Т-11 є відповіддю на звернення Позивача та носить інформаційно - роз`яснювальний характер. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача відповідачем, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні, оскільки відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог закону, а тому, позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed