Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кризької сільської ради Марківського району, в якому просив стягнути на його користь моральну шкоду та втрачену вигоду у сумі 1 000 000 грн. В обґрунтування позову позивач послався на те, що моральну шкоду та втрачену вигоду слід стягнути з відповідача у зв`язку з офіційним розповсюдженням та наданням неправдивих відомостей, які порочать честь та гідність позивача, та за перепони врятувати сім`ю від голоду, за систематичне знищення села Кризьке, в результаті чого позивач потрапив за межу бідності, за перепони відкрити фермерське господарство. Позивач зазначає, що він має майновий пай в КСП «Дружба» в сумі 3440 грн., 07.09.2005 йому видали свідоцтво № [NUMBER] серії ЛУ в Кризькій сільській раді, тим самим останнє стало гарантом власності. Однак, вступивши в злочинну змову з керівництвом КСП «Дружба», реорганізовано СТОВ «Орион». В 2009 році ОПГ вирішила знищити КСП «Дружба», з цією метою СТОВ «Орион» під виглядом проведення ревізії зібрав усі свідоцтва на майновий пай, а потім видав у грошовому виразу 70% вартості сертифіката, після цього КСП «Дружба» ліквідували. 27.02.2020 позивачем подана уточнена позовна заява, в якій позивач просить стягнути з Кризької сільської ради Марківського району Луганської області, Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, Головного управління ДФС в Луганській області матеріальну, моральну шкоду та втрачену вигоду в повному обсязі - один мільйон гривен; зобов`язати Держгеокадастр провести ретельну перевірку і повернути власникові приватизовану землю, яка засіяна озимою пшеницею Кризькою сільською радою; 6 га землі, які незаконно захопила Кризька сільська рада, повернути в державну власність; зобов`язати надати відомості щодо громадян, вказаних в листі від 30.09.2019 № 195, коли вони померли, якщо спадкоємці отримали спадщину, вказати їх; стягнути податки за користування землею 6 га за останні 3 роки, згідно ст.67 Конституції України. В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори, встановлені законом. Мати позивача пережила [PERSON] 1923-1933 років. Основою доходу позивача були земельні ділянки, які у 2018 році були самовільно захоплені та зорані Кризькою сільською радою. Позивач звертався до відповідачів з заявами, але ті отримали хабарі, обікравши державу Україна. Відповідачі обікрали сім`ю позивача, [PERSON] для його сім`ї триває, тому він як громадянин України хоче, щоб держава отримала згідно ст. 67 Конституції України податки, поповнила бюджет, але ці кошти пішли по карманам як хабарі. Розпорядженням голови Марківського районного суду Луганської області від 11.01.2021 цивільну справу ЄУ № 417/7129/19 за позовом [PERSON] до Марківської селищної ради Луганської області, Головного управління ДФС в Луганській області, Головного управління Держгеокадастру в Луганській області про стягнення моральної шкоди та втраченої вигоди передано на розгляд до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19 січня 2021 року було прийнято справу до провадження Новопсковського районного суду Луганської області, призначено підготовче судове засідання. 15 лютого 2021 року підготовче судове засідання відкладено до 17 березня 2021 року у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті; відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про зобов`язання Марківської селищної ради Луганської області, Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, Головного управління ДФС в Луганській області провести перевірку стосовно сплати земельного податку або орендної плати за земельні ділянки та складення акту стосовно приватизованих земельних ділянок; відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів, а саме відомостей щодо громадян, вказаних в листі Марківської селищної ради Луганської області від 30.09.2019 № 195. Судове засідання 17.03.2021 було відкладено до 26.04.2021 до 11 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві від 09.12.2020, поданій до Марківського районного суду Луганської області, просив винести рішення по справі без його участі. Представник відповідача Марківської селищної ради Луганської області до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві від 08.09.2020, поданій до Марківського районного суду Луганської області, просив розгляд справи здійснювати без його участі. У заяві від 04.11.2020, поданій до Марківського районного суду Луганської області, позовні вимоги не визнав. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Луганській області до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заявах від 12.05.2020 та 13.10.2020, поданих до Марківського районного суду Луганської області, просив справу розглянути без його участі. У своєму відзиві відповідач просив залишити позов без розгляду, посилаючись на те, що в ньому не сформульовано чітко вимоги до відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, не зазначено спосіб захисту прав та інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Представник відповідача Головного управління ДФС в Луганській області до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заявах від 01.04.2020, 03.06.2020 та 04.11.2020 просив судові засідання проводити без його участі. У даних заявах відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи дані заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у неї документами. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26.04.2021 провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення податків за користування землею 6 га за останні 3 роки, згідно ст.67 Конституції України закрито. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені надані позивачем документи. Так, відповідно до листа Кризької сільської ради № 103 від 26.08.2003, в якому зазначено розміри майнових паїв громадян сільської ради, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були передані з КСП «Дружба» в СТОВ «Оріон», в грошовому виразі станом на 01.01.1997, на 01.03.2000 та на 01.07.2000. В натуральному виразі майнові паї вищезазначеними громадянами не отримувалися, а майно знаходиться в спільному володінні, користуванні і розпорядженні громадян згідно договору № 1 від 01.04.2000 і передано в оренду (довірче управління) СТОВ «Оріон». Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ЛУ № 120315, виданого Кризькою сільською радою 07.09.2005, [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» реорганізованого в СТОВ «Оріон» с. Кризьке Марківського району Луганської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 01.07.2000. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01.07.2000 становить 4646325 грн., частка [PERSON] визначена в розмірі 3440 грн., або 0,07 відсотків. Згідно списку вибувших власників майнових паїв 2011 року громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначені за порядковими номерами 41 , 42 , та 43 відповідно. Відповідно до заяви [PERSON] від 03.10.2018, поданої до виконавчого комітету Кризької сільської ради Марківського району Луганської області, останній повідомляє про факт самовільного зайняття землі по [ADDRESS] громадянином [PERSON] , що призвело до неможливості доступу до власної земельної ділянки заявника. В заяві [PERSON] просить зобов`язати [PERSON] відновити зруйновану дорогу для доступу до його власної земельної ділянки, загальною площею 0,4864 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того просить виконавчий комітет виділити йому та його родині сусідні до його земельної ділянки землі, для подальшої їх обробки. Станом на 03.10.2018 вказані землі не належать на праві приватної власності жодній фізичній особі. Згідно листа Головного управління ДФС у Луганській області Т-2262/14/12-32-21-13 від 26.06.2019, адресованого [PERSON] , здійснено розгляд звернення останнього від 06.06.2019. За результатами перевірки фактів порушення податкового законодавства з боку громадянина [PERSON] та посадових осіб Кризької сільської ради Марківського району не встановлено. Марківська селищна рада Марківського району Луганської області листом № 22 від 28.08.2019 на заяву [PERSON] за № 10 від 06.08.2019 повідомила, що договір оренди на земельну ділянку, яку обробляє [PERSON] , відсутній, так як дана земельна ділянка є не комунальною чи державною власністю. Надати відомості про отриманий дохід державою за період 2015-2019 роки селищна рада не має змоги, так як це не входить до її компетенції. Відповідно до листа Головного управління ДПС у Луганській області № Т-667/14/12-32-33-04 від 08.10.2019, розглянувши звернення [PERSON] від 12.09.2019 щодо неправомірності використання земельної ділянки, зазначила, що інформація стосовно укладених договорів оренди за місцем знаходження земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] на території Кризької сільської ради, в Головному управлінні ДПС у Луганській області відсутня. Стосовно накладення арешту на земельні ділянки площею 6 га, за адресою: [ADDRESS] на території Кризької сільської ради, то відповідно до листа Марківської селищної ради земельні ділянки належать на праві приватної власності фізичним особам згідно Державних актів на право приватної власності на землю та мають пільги зі сплати земельного податку. Таким чином на теперішній час відсутні підстави для накладення арешту на вказані земельні ділянки. Порушень у частині нарахування та сплати податків і зборів до бюджету не встановлено. У листі Марківської селищної ради Марківського району Луганської області № 195 від 30.09.2019 у відповідь на заяву [PERSON] зазначено, що згідно даних державного земельного кадастру земельні ділянки, які межують з земельними ділянками [PERSON] , є приватною власністю громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно суд вирішує земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно листа Марківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області № 8238/111/38-2020 від 13.08.2020, [PERSON] повідомлено про розгляд його заяви від 10.08.2020. 23.08.2020 на підставі ухвали Марківського районного суду Луганської області від 07.08.2019 слідчим слідчого відділення Марківського ВП ГУНП в Луганській області внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12019130480000141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2018 році [PERSON] самовільно, всупереч встановленому законом порядку, переорав приватизовані земельні ділянки, які розташовані поблизу [ADDRESS] , що призвело до неможливості громадянину [PERSON] закультивувати власну земельну ділянку. На даний час досудове розслідування триває. Будь-яких інших документів на підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав. Однією з позовних вимог позивача є стягнення з відповідачів матеріальної, моральної шкоди і втраченої вигоди у розмірі одного мільйона гривень. Що стосується даних позовних вимог суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 15 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Протиправною є поведінка (дія або бездіяльність) особи, що порушує правову норму, умови договору, угоди тощо та тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Так, відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зазначене узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно якої розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В процесі розгляду справи судом позивачем не доведено протиправної поведінки відповідачів, як і не надано доказів їх неправомірних дій, що привели до матеріальних втрат, моральної шкоди, що завдані позивачу. Також позивачем не доведено, що відповідач - Марківська селищна рада Луганської області (правонаступник Кризької сільської ради Марківського району Луганської області) розповсюджував та надавав неправдиві відомості, які порочать честь та гідність позивача. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачів упущеної вигоди, суд зазначає, що згідно із статтею 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Протиправною є поведінка (дія або бездіяльність) особи, що порушує правову норму, умови договору, угоди тощо та тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Суд вважає, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідачів, та взагалі спірні правовідносини, які є предметом розгляду, жодним чином не стосуються відповідачів, а тому позивач [PERSON] , на думку суду, обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Щодо вимог позивача про повернення 6 га землі, які незаконно захопила Кризька сільська рада у власність держави, суд зазначає наступне. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Статтею 212 Земельного Кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. Як вбачається з позовної заяви та доданих до справи документів на підтвердження обґрунтованості даної вимоги, позивач не зазначає, кому конкретно належить земельна ділянка площею 6 га, яку необхідно повернути у власність держави, чиє право порушено і ким з відповідачів, на підтвердження даних обставин не надає жодного доказу. Крім того позивачем не доведено факт незаконного захоплення земельної ділянки, не зазначено на підставі чого зроблені висновки про таке захоплення та хто саме вищезгаданою земельною ділянкою самовільно володіє. До того ж, суд зазначає, що позивач в позовній заяві не вказав, де саме знаходиться спірна земельна ділянка (адреса місцезнаходження), з якими об`єктами вона має спільні межі та яке цільове призначення даної земельної ділянки. З`ясування вищезазначених питань про фактичне незаконне захоплення земельної ділянки, належність її конкретному володільцю, даних щодо меж та її місце знаходження має безпосереднє значення для правильного вирішення спору. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В судові засідання позивач неодноразово не з`явився, правом на участь у судовому засіданні не скористався, на свій розсуд реалізував свої процесуальні права, а отже позивач несе відповідальність за наслідки, зокрема, за неподання доказів, неподання клопотань, заяв, залучення до розгляду справи належних осіб тощо. Таким чином, суд розглянувши дану справу, вважає, що позивач не довів обґрунтованість своїх вимог, а тому з огляду на вищенаведене в задоволенні уточненого позову [PERSON] до Марківської селищної ради Луганської області, Головного управління ДФС в Луганській області, Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Суд відхиляє доводи відповідача Головного управління Держгеокадастру в Луганській області про необхідність залишення позову без розгляду, оскільки ст. 257 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви без розгляду, до яких не відносяться підстави, зазначені у відзиві відповідача.

Outcome: dismissed