Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2632/0608/45-011 від 27.06.2008 року, яка станом на 10.10.2013 року становить 976122,82 грн. та складається з: 939922,60 грн. заборгованість за кредитом; 35173,28 грн. заборгованість по відсоткам; 1026,94 грн. пеня., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру №21, що складається з двох житлових кімнат загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, а також стягнути судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2632/0608/45-011 від 27.06.2016 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк». Згідно умов вищевказаного кредитного договору, банк зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 121500,00 доларів США, а відповідач зобов'язалась повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредит в сумі 121500,00 доларів США. В свою чергу, боржник неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушує умови кредитного договору в результаті чого станом на 10.10.2013 року має прострочену заборгованість за кредитом 117593,22 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на дату розрахунку складає 939922,60 грн.; по відсотках 4400,51 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 35173,28 грн.; пеня в сумі 128,48 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1026,94 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, 27.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №2632/0608/45-011-Z-1, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку майно, а саме квартиру №21, що складається з двох житлових кімнат загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи невиконання відповідачем основного зобов'язання, позивач вважає, що має право звернутися з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором боржника. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2016 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При розгляді справи встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2632/0608/45-011, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 121500,00 доларів США, на строк по 27.06.2038 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 11,40 % річних. Відповідач в свою чергу зобов'язалась повернути банку кредит і сплатити проценти за його користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 27.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір №2632/0608/45-011-Z-1, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку майно, а саме квартиру №21, що складається з двох житлових кімнат загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на праві власності. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки 485715,00 грн. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 121500,00 доларів США. В свою чергу, відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором, в результаті чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10.10.2013 року становить 122122,21 доларів США, яка згідно офіційного курсу НБУ становить 976122,82 грн., та складається з: заборгованість за кредитом - 117593,22 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 939922,60 грн.; заборгованість по відсоткам 4400,51 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 35173,28 грн.; пеня в сумі 128,48 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ становить 1026,94 грн. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним та іпотечним договорами. 15.06.2012 року між ПАТ «Делта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2632/0608/45-011 від 27.06.2008 року, яка станом на 10.10.2013 року становить 976122,82 грн. та складається з: 939922,60 грн. заборгованість за кредитом; 35173,28 грн. заборгованість по відсоткам; 1026,94 грн. пеня., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру №21, що складається з двох житлових кімнат загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, на що слід зазначити наступне. Відповідно до п. 11 іпотечного договору №2632/0608/45-011-Z-1 від 27.06.2008 року, у разі порушення боржником основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотеко держателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотеко держателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.п. 12.1, 12.2, 12.3 іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між іпотекодавцем та іпотеко держателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору відповідачу [PERSON] було направлено вимогу, а саме повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, зазначене повідомлення було залишено відповідачем без уваги. Згідно довідки форми №3 від 31.10.2014 року, виданої Центром обслуговування споживачів №2 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст.ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотеко держателем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.ст. 553-559 цього кодексу) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед заставодавцем (іпотеко держателем) за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета/застави. Отже, правові наслідки порушення забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Разом з тим, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення містить договір іпотеки укладений між сторонами. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яка перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Поняття «мараторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мараторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мараторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати майно (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Отже, Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, вжити заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 28.05.2015 року №6-57цс15 від 04.11.2015 року №6-1534цс15, які мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Outcome: approved