Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення № 271 від 30 березня 2017 року, прийняте Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0346 га, кадастровий № 4623686400:01:002:2103, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , скасувати державну реєстрації права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Мотивував свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить земельна ділянки площею 0,0423, кадастровий № 4623686400:01:004:0022. Оскаржуваним рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області його сусіду [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність зазначену земельну ділянку. Зазначає, що передача у власність цієї земельної ділянки позбавляє його можливості проїзду до його будинку. Так, ділянка відповідача [PERSON] охоплює проїзд, який завжди існував на цій території. Вказує, що відповідач весною 2018 року почав перекривати в`їзд на його територію та повідомив, що проїзд ним приватизований і він не буде пропускати автомобілі на його земельну ділянку. Вважає, що при наданні [PERSON] земельної ділянки у власність не враховані інтереси власників сусідніх ділянок, а відповідач Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області при ухваленні оскаржуваного рішення не дотрималась норм чинного законодавства та всебічно не дослідила технічну документацію, необхідну для затвердження меж земельної ділянки. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просив суд накласти арешт на спірну земельну ділянку. Ухвалою судді від 04 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її недоліками. 25 вересня 2018 року позивач подав до суду клопотання, яким усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 18 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 18 жовтня 2018 року у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено. У судовому засіданні 03 грудня 2018 року представник позивача [PERSON] заявив клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 03 грудня 2018 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Львівській області оригінали або завірені копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0346 га, кадастровий № 4623686400:01:002:2103, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . 21 березня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він з позовними вимогами не погодився. Зазначив, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2015 року затверджено мирову угоду між [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , якою у власність [PERSON] та [PERSON] виділено частину житлового будинку [ADDRESS] та визначено порядок користування/розподілу земельної ділянки за вказаною адресою. Такий розподіл відбувся з урахуванням прав третіх осіб, у тому числі і позивача. Після набрання чинності ухвалою [PERSON] приватизував свою земельну ділянку. Крім того, проїзд, про який зазначає позивач, не перебуває у спільному користуванні і знаходиться на його земельній ділянці. Рішень Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо вилучення частини земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] чи [PERSON] не приймалося. Вважає акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, поданий позивачем, неналежним доказом, оскільки у такому відсутні дата складення, не зазначені суміжні землекористувачі. Окрім цього зазначає, що він набув право власності на земельну ділянку правомірно, доказів протилежного позивачем суду не надано. 06 травня 2019 року від позивача до суду надійшла заява, у якій він просив залучити до розгляду справи [PERSON] третьою особою на стороні позивача. У судовому засіданні 28 травня 2019 року представник позивача [PERSON] клопотав про допит [PERSON] як свідка. Протокольною ухвалою від 28 травня 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні заяву про залучення до розгляду справи [PERSON] як третьої особи на стороні позивача, задоволено клопотання представника позивача про допит свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Жодних інших клопотань стороною позивача у підготовчому судовому засіданні не заявлялося. Відмова у задоволенні заяви позивача про залучення [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи мотивована тим, що вона, у разі наявності порушення її прав, має право самостійно звернутися до суду з позовом. Протокольною ухвалою від 12 вересня 2019 року явку представника відповідача Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області визнано обов`язковою. Ухвалою від 12 листопада 2019 року на Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області накладено штраф у розмірі 1921 грн. за невиконання процесуальних обов`язків. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у поданих до суду письмових поясненнях, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Представники відповідача Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області Кузик К.О. та Галущак У.А. у судовому засіданні щодо вирішення справи покликаються на розсуд суду. Зазначили, що землі, передані відповідачу, належали до комунальної власності, призначені для обслуговування житлового будинку. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його користуванні. Згідно зі ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні свої прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б порушити прав інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 271 від 30 березня 2017 року [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано йому в приватну власність земельну ділянку площею 0,0346 га за кадастровим № 4623686400:001:002:2103, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою [ADDRESS] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134915130 від 20 серпня 2018 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4607519712018 від 10 серпня 2018 року стверджується, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0423 га за кадастровим № 4623686400:01:004:0022, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON] , така межує від точки «А» до точки «Б» з землями загального користування (спільний заїзд), від точки «Б» до точки «В» - з землями загального користування (спільна стежка), від точки «В» до точки «Г» - з землями [PERSON] , від точки « Г » до точки «Д» - з землями [PERSON] , від точки «Д» до точки «А» - з землями [PERSON] . Аналогічна інформація міститься і у плані меж земельної ділянки кадастровий № 4623686400:01:004:0022, який є частиною державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 020930, виданого [PERSON] . З ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області про закриття провадження у справі у зв`язку з визнання мирової угоди від 25 листопада 2015 року у справі № 450/2386/13-ц вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено мирову угоду, згідно умов якої визначено порядок користування/розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] , [PERSON] виділено земельну ділянку площею 345,9 кв.м. з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 2,10 м, 24,17 м, 2,43 м, 2,24 м, 2,20 м, 4,34 м, 2,52 м, 10,53 м, 3,12 м, 20,50 м, 9,01 м, 5,64 м, 14,19 м, 6,25 м, 3,20 м. Крім того, [PERSON] та [PERSON] надано сервітут на земельній ділянці відповідача з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки:1,03 м, 10,91 м, 2,65 м, 4,49 м, 2,32 м, 2,09 м, 2,14 м, 22,94 м, 1,85 м, 3,11 м, 3,20 м, 2,10 м, 24,17 м, 2,43 м, 2,24 м, 2,20 м, 4,34 м, 2,52 м, 10,53 м. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою на законній підставі, а саме на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди. Дана ухвала набрала законної сили та не оскаржувалася сторонами або іншими особами, про права свободи, інтереси або обов`язки яких суд вирішив питання. Зокрема, дана ухвала не оскаржувалася позивачем. При цьому позивач зазначає, що набуттям права власності на вищезазначену земельну ділянку відповідач [PERSON] порушив його право на користування спільним на його думку заїздом. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4604362002016 від 03 грудня 2016 року встановлено, що відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0346 га за кадастровим № 4623686400:01:002:2103 за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з кадастрового плану зазначеної вище земельної ділянки, вона від точки «А» до точки «Б» межує з землями загального користування, від точки «Б» до точки «В» - з землями [PERSON] , від точки «В» до точки «Г» - з землями [PERSON] , від точки «Г» до точки «Д» - з землями [PERSON] , від точки «Д» до точки «А» - з землями [PERSON] . Допитана у судовому засідання свідок [PERSON] повідомила, що вона проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] перекриває загальний проїзд і перешкоджає їй та позивачу доступу до будинків. Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦПК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Зокрема, власник земельної ділянки вправі не допускати перебування, рух сторонніх осіб на такій. Як попередньо зазначалося, доказів надання позивачу права користування земельною ділянкою відповідача [PERSON] суду надано не було. Суд критично ставиться до покликань позивача на встановлення меж земельної ділянки актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON] , оскільки у такому відсутня дата його складення. Зазначений лише 2008 рік. При цьому, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134915130 від 20 серпня 2018 року позивач набув право власності на свою земельну ділянку лише 21 червня 2013 року на підставі цивільно-правового договору. Крім того, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу існування спільного заїзду на його ділянку, який проходить по земельній ділянці відповідача [PERSON] . Не надано також доказів, які б підтверджували наявність домовленостей, встановлення сервітуту тощо між сторонами щодо користування частиною земельної ділянки відповідача [PERSON] . З наданих позивачем доказів неможливо встановити наявність спільного проїзду та перебування його саме на території земельної ділянки відповідача [PERSON] . Щодо покликань позивача про порушення Державних будівельних норм наданням відповідача [PERSON] земельної ділянки, суд зазначає, що він не володіє спеціальними знаннями та навичками для дослідження поданої технічної документації та встановлення порушення ДБН. При цьому факти порушення ДБН можуть бути встановлені відповідним спеціалістом або експертом. Проте, позивач не надав суду висновку експерта про порушення наданням відповідачу [PERSON] земельної ділянки вищезазначених нормативно-правових актів та не клопотав про виклик спеціаліста для надання ним відповідної інформації, в тому числі про призначення і проведення відповідних експертиз. За ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Однак, позивач не скористався своїм правом на проведення експертизи. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed