Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому прохав суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6814 від 28 серпня 2008 року в розмірі 480 155, 14 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.08.2008 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею - 38,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом його продажу на прилюдних торгах відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із житлового будинку за адресою : [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку. Та стягнути з відповідачів на користі позивача судовий збір в сумі 937,83 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 28 серпня 2008 року між філією - Міським відділенням № 62 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Кременчука що наразі називається Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6814, відповідно до умов якого позичальниця отримала кредит в розмірі 210 000 грн. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 28 серпня 2008 року між банком та позичальницею було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 12730. За цим договором в іпотеку ВАТ «Ощадбанк» був переданий житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 75.1 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Через порушення боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, після неодноразових усних та письмових попереджень Банк змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Так, 31 серпня 2009 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було прийняте рішення про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ Ощадбанк в особі філії - Міського відділення № 62 м. Кременчука боргу по кредиту, процентах та пені в сумі 230 266,38 грн. Крім того, 01.11.2011 року Крюківським районним судом Полтавської області було достягнуто з [PERSON] заборгованість що утворилася після зазначеного вище судового рішення в розмірі 179 045, 64 грн. В зв'язку з тим, що кредитний договір № 6814 розірвано не було, та відносини між банком та позичальником не припинялися, відповідно до його умов позичальнику щомісячно нараховувались відсотки за користування кредитом та пеня за порушення зобов'язання. Так, станом на 04.03.2013 року загальна сума боргу [PERSON] становить 480 155,14 грн. В зв'язку з тим, що судові рішення про стягнення заборгованості на сьогоднішній день не виконані, іншого майна, крім будинку переданого в іпотеку банку в позичальниці не виявлено, тож захистити законні права та інтереси ВАТ «Ощадбанк» та повернути заборгованість можливо лише шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому позивач уточнив свої вимоги, надавши уточнену позовну заяву, яка за своїм змістом аналогічна первинній, окрім внесених виправлень, щодо адреси місцезнаходження іпотечного майна та виключення назви установи яка повинна здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідачів. Представник позивача - Кравченко Н.О. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідачі до судового засідання повторно не з'явилися про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. Заперечень проти позову після скасування заочного рішення суду від 02.10.2013 року не надали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, зі згоди представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, встановив наступне. 28 серпня 2008 року між філією - Міським відділенням № 62 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Кременчука та [PERSON] укладений кредитний договір № 6814 відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 210 000 грн. на строк до 27.08.2018 року зі сплатою 21,5% річних. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 6814 від 28 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 12730. Згідно договору [PERSON] передала в іпотеку Банку житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 75.1 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний житловий будинок, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно, перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач - [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором № 6814 від 28.08.2013 року, належним чином не виконувала, в зв'язку з чим виникла заборгованість, що спонукало позивача звернутися до суду про дострокове стягнення кредитних коштів. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.08.2009 року було стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредиту в сумі 230 266,38 грн. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.11.2011 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість що утворилася після постановлення зазначеного вище судового рішення в розмірі 179 045,64 грн. В зв'язку з тим, що кредитний договір № 6814 від 28.08.2008 року розірвано не було, та відносини між банком та позичальником не припинялися, відповідно до його умов позичальнику щомісячно нараховувались відсотки за користування кредитом та пеня за порушення зобов'язання. Так, згідно довідки позивача №725 від 04.03.2013 року, станом на 04.03.2013 року кредитна заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 480 155,14 грн., яка складається з наступного: прострочені відсотки 128 808,50 грн., прострочена заборгованість за основним боргом 91 000,00 грн., залишок основного боргу 117 250,00 грн., пеня 143 096,64 грн. Виходячи з того, що судові рішення про стягнення заборгованості на сьогоднішній день виконані не були, а іншого майна, крім будинку переданого в іпотеку банку в позичальниці не виявлено, тож позивачем було обрано такий спосіб судового захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Виходячи зі змісту ст.. ст.. 589-590 ЦК України уразі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Пунктом 4.2.2. кредитного договору № 6814 від 28.08.2013 року передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором Банк може звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору від 28.08.2013 року предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 75.1 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8, 9, 33-38) позивачем 23.01.2013 року було направлено відповідачам письмові вимоги про звільнення житлового будинку чи житлового приміщення протягом одного місяця. Дані листи відповідачами були отримані, про що свідчать копії повідомлень про вручення поштового відправлення, але будь-які відповіді відповідачів на дані вимоги відсутні. Тож, суд приходить до висновку, що сторони у справі не дійшли добровільної згоди щодо виселення відповідачів із будинку та щодо добровільної реалізації іпотечного майна. Згідно виписки з домової книги про склад сім»ї наданої ТОВ «Добробит» від 19.08.2008 року за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Згідно довідки адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС УДМС України станом на 12.04.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Тобто реєстрація [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в даній квартирі відбулася вже після укладення іпотечного договору. Крім того слід зазначити, що [PERSON], та [PERSON] на час укладення іпотечного договору від 28.08.2008 року були неповнолітніми, однак оскільки реєстрація дітей у вказаній квартирі відбулася після укладення іпотечного договору, тож відповідного дозволу органу опіки та піклування відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17,18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» необхідності отримувати не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення із займаного приміщення обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Щодо, вимоги позивача про виселення зі зняттям з реєстрації, то суд вважає, що прийняття рішення про виселення і є підставою для внесення відповідних даних про зняття особи з реєстраційного обліку, оскільки частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 983,83 грн.

Outcome: approved