Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01 квітня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, а відповідно до п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 зазначених Умов та Правил, відповідач також надала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надав право на зменшення/збільшення в будь-який момент кредитного ліміту. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 15 січня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 18 476 гривень 34 копійки, яка складається із заборгованості процентам за користування кредитом в розмірі 11 350 гривень 97 копійок, пені в розмірі 6 247 гривень 54 3 копійки, а також зі штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 гривень і у вигляді процентної складової в розмірі 856 гривень 02 копійки, які в добровільному порядку [PERSON] не сплачує, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.88), в судове засідання 19 червня 2018 року не зявився, надавши суду письмову заяву (а.с.42), відповідно до якої прохали розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином через свого представника [PERSON] (а.с.87), в судове засідання 19 червня 2018 року не зявився, причини неявки суду не повідомив. Згідно поданого відзиву на позов відповідач повідомив суду про те, що у травні 2015 року працівники банку повідомили його про відсутність заборгованості за кредитом, а оскільки останнє погашення за кредитом відбулося 24 травня 2015 року, тому позивач пропустив строк позовної давності. Також посилається на відсутність доказів про його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Тому просить застосувати позовну даність до спірних правовідносин та відмовити в задоволенні позову (а.с.47-49). У відповіді на відзив позивач посилається на те, що під час укладання договору з відповідачем йому була надані вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що було доведено до відома позичальника у вигляді примірника договору, а строк позовної давності пропущений не був, оскільки останнє погашення кредиту відбулося 22 квітня 2015 року, а позов був поданий протягом 3-річного строку позовної давності (а.с.59-66). Представник відповідача [PERSON], який про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.87) в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 01 квітня 2006 року шляхом підписання заяви б/н (а.с.8) відповідач виявив бажання про оформлення кредитної картки з лімітом в розмірі 4\~200 гривень зі сплатою 3% на місяць (а.с.13). Згідно вказаної заяви відповідач під час підписання заяви ознайомився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжної карткою та Тарифами банку та виразив свою згоду, що вказані документи разом з заявою складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.13 зворот), про що свідчить його підпис на заяві. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054, ст.1055 ЦК України, який відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Згідно виписок по картковому рахунку, оформленому на імя [PERSON] (а.с.67-78), а також згідно розрахунку заборгованості, з 2006 року відповідач здійснював банківські операції з грошовими коштами, що підтверджує факт отримання ним кредитного ліміту, користування грошовими коштами. Тому суд критично ставиться до пояснень відповідача стосовно його необізнаності з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, оскільки відповідач тривалий час користувався послугами позивача шляхом зняття готівки, погашення заборгованості, що свідчить про його обізнаність з умовами та правилами кредитування, ставками відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, [PERSON] у своєму відзиві зазначив, що станом на травень 2015 року не мав заборгованості за кредитом, що підтверджує укладання ним договору та користування коштами. Згідно розрахунку заборгованості (а.с.10) останнє погашення заборгованості [PERSON] здійснив 24 травня 2015 року на суму 399 гривень 55 копійок шляхом перерахування коштів через Приват24 (а.с.68). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач про порушення відповідачем свого обовязку щодо погашення заборгованості дізнався після здійснення останнім 24 травня 2015 року погашення заборгованості та в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з позовом 12 лютого 2018 року. Тому підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, як підставу для відмови в задоволенні позову відсутні. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11 350 гривень 97 копійок підлягають задоволенню. Стосовно посилань відповідача щодо закінчення строків позовної давності до вимог про стягнення пені, суд посилається на наступне. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно розрахунку заборгованості позивач нарахував пеню в розмірі 6 247 гривень 54 копійки за період з 01 вересня 2017 року по 15 січня 2018 року, тобто в межах річного строку позовної давності. Однак при здійсненні підрахунку загальної суми пені позивач допустив арифметичну помилку, оскільки загальний розмір пені складає 4\~547 гривень 54 копійки, а не 6 247 гривень 54 копійки. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 гривень і у вигляді процентної складової в розмірі 856 гривень 02 копійки, то суд посилається на те, що за положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Тому суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 гривень і у вигляді процентної складової в розмірі 856 гривень 02 копійки, які передбачені пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.12.1, 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.10-33), відсутні. На підставі викладеного, суд оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності і взаємного зв'язку у їх сукупності, вважає, що існують правові підстави для часткового задоволення позову. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526-530, 533, 536, 549-551, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України;

Outcome: partial