Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтовування позовних вимог позивач вказав, що 06 квітня 2016 року між його [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, які зобов`язався повернути на першу вимогу. Факт укладення договору позики та передачі грошових коштів було засвідчено власноручною розпискою відповідача від 06 квітня 2016 року. 15 січня 2019 року [PERSON] померла і позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий № 604 від 20 вересня 2019 року. На вимогу позивача і до теперішнього часу відповідач позичені грошові кошти не повернув, чим порушив взяте на себе зобов`язання. На неодноразові вимоги позивача про повернення боргу відповідач спочатку обіцяв виконати зобов`язання найближчим часом, посилаючись на різного роду обставини та останнім часом взагалі почав уникати зустрічей. Станом на 25 вересня 2019 року, на момент подачі позову до суду, курс долара США до гривні по офіційному курсу НБУ складав 24 гривні 33 копійки. Таким чином борг відповідача станом па перший день повернення боргу, тобто на 25 вересня 2019 року, становив 75\~000 гривень 00 копійок. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 06 квітня 2016 року в сумі 75 000 гривень 00 копійок, а також витрати на правову допомогу в розмірі 7 300 гривень 00 копійок. 09.12.2019 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву [PERSON] було спрямовано за підсудністю до Сватівського районного суду Луганської області. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 19.02.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, його представник адвокат Влащенко О.А. надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні (а.с.144). Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не з`являвся, про день, час і місце їх проведення був повідомлений належним чином, про причини неявок суд не повідомляв (а.с.88, 102, 133-134). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцем позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06 квітня 2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики на грошову суму у розмірі 3000 доларів США, про що свідчить розписка від 06.04.2016 року видана відповідачем [PERSON] , в якій він зобов`язався повернути вказану суму позики ( а.с.5). [PERSON] є донькою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження № 535744 від 04.03.1963 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу № 427772 від 25.06.1975 року (а.с.9,10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.01.2019 року (а.с.8). 20.09.2019 року [PERSON] отримав свідоцтво № 604 про право на спадщину за законом та успадкував майно від померлої [PERSON] (а.с. 12) Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1050 ЦК України зазначає, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач по даний час не повернув позику, то позивач має право на стягнення з відповідача простроченої суми боргу. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 06 квітня 2016 року в сумі 3000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2019 року, на день подачі позовної заяви до суду, складає 75 000 грн. 00 коп. Проте суд вважає дану вимогу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 25.09.2019 року 1 долар США дорівнював 24,21 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу еквівалентна 3000 доларів США, яка на день звернення до суду складає 72\~630 гривні 00 копійок (3000 доларів США х 24,21 грн.). В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн. суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 15 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. \~ \~ \~ \~ Частини 1-3статті 134\~ЦПК України\~визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. \~ \~ \~ \~ До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн. по даній справі, позивачем в додаток до позовної заяви долучено копію договору про надання правової допомоги від 17.09.2019 та акт прийняття-передачі виконання робіт від 02.03.2020 року. Враховуючи, що позивач не надав суду доказів, з яких можливо встановити суму витрат на правову допомогу відповідно до положень вищевказаного закону (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), то суд не може сприймати надані позивачем документи, як належний доказ підтвердження витрат на правову допомогу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial