Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 січня 2013 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 50507 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у сумі 32000 грн. позивачу не пізніше 15 лютого 2013 року, а решту коштів - за вимогою позивача. На підтвердження укладення договору сторонами було складено розписку. Позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов'язання з повернення коштів. Позивач звертався до Куйбишевського районного суду м.Донецька 22 квітня 2014 року, тим самим пред'явивши до відповідача вимогу про повернення решти коштів, проте справу розглянуто не було у зв'язку з проведенням АТО. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики з урахуванням інфляційного збільшення у сумі 85524,74 грн. , проценти за користування коштами у розмірі 12426,13 грн., 2856,39 грн. - 3% річних, а також судові витрати, понесені позивачем. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 січня 2013 року позивач уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 50507 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у сумі 32000 грн. позивачу не пізніше 15 лютого 2013 року. Позивач виконав свої зобов'язання за договором позики та надав відповідачу обумовлену договором суму позики, що підтверджується розпискою. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконав зобов'язання з повернення коштів. Згідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки позивачем 22 квітня 2014 року пред'явлено вимогу про повернення решти позики, строк виконання цього зобов'язання сплив 22 травня 2015 року. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач повинен був повернути частину позики у сумі 32000 грн. не пізніше 15 лютого 2013 року, а решту позики пізніше 22 травня 2014 року, проте не виконав умов договору позики щодо повернення коштів, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу у сумі 50507 грн., підлягають задоволенню. В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності. Розрахунок інфляційного збільшення боргу, відсотків за користування коштами та трьох процентів річних позивачем зроблено вірно, тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 85524,74 грн. суми позики з урахуванням інфляційного збільшення, проценти за користування коштами у розмірі 12426,13 грн., 2856,39 грн. - 3% річних. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved