Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Регіонального сервісного центру у Черкаській області Міністерства Внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обгрунтування заявленного позову вказував, що згідно з наказом виконуючого обовязки начальника Регіонального сервісного центру в Черкаській області Міністерства Внутрішніх Справ України від 20 грудня 2017року №600/с його звільнено з посади провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області з 22 грудня 2017 року за систематичне неналежне виконання посадових обовязків за п.З ст.40 КЗпП України. Вважає, що наказ про звільнення є незаконним виходячи з наступного. На посаді провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області [PERSON] працював з 03 січня 2017 року, що підтверджується наказом №10/с від 03.01.2017. На посаду позивач був призначений з випробуванням терміном два місяці. Після випробування працював на постійній основі. В наказі про звільнення не вказано коли саме позивач був притягнутий до відповідальності на систематичне невиконання службових обовязків. В чому конкретно виразилась ця систематичність не зазначено. Підставою для звільнення послугувала службова перевірка, до участі в якій позивача [PERSON] не допустили, з її висновками останнього не ознайомили, а тому він був позбавлений можливості оскаржити її. В період звільнення, а саме 22 грудня 2017 року позивач хворів і перебував на лікарняному, а тому відповідач згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не мав права звільняти [PERSON] Вказане свідчить про незаконність наказу, а тому він підлягає скасуванню. Відповідач скерував до суду відзив, в якому вказував, що Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. На підставі заяви гр-на [PERSON] про порушення при перереєстрації транспортних засобів в ТСЦ № 7141 була призначена та проведена службова перевірка, в результаті якої встановлено порушення вимог п.15 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (далі - Порядок). Також встановлено, що позивачем неодноразово проводилася перереєстрації ТЗ, щодо яких в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження. Оскільки викладені в заяві факти та дії працівника ТСЦ можуть мати ознаки злочину 12.12.2017 за вих. № 31/23/1-2103 Регіональним сервісним центром (далі - РСЦ МВС) надіслані матеріали службової перевірки разом із заявою [PERSON] до Черкаського відділу ГУНП в Черкаській області для проведення перевірки та прийняття рішення. До цього часу, а саме 09.12.2017 проведено службове розслідування щодо дій провідного консультанта адміністратора ТСЦ № 7141 [PERSON] За неналежне виконання посадових обовязків за результатами висновку службового розслідування щодо дій провідного консультанта- адміністратора ТСЦ № 7141 [PERSON] наказом № 196 від 18.12.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ТСЦ № [NUMBER] МВС в Черкаській області», оголошено догану. Відповідно до ст.149 КЗпП даний наказ наданий [PERSON] для ознайомлення, про що свідчить підпис останнього від 19.12.2017. Дане дисциплінарне стягнення у вигляді догани, яке застосоване до [PERSON] порушником не оскаржувалося. Отже, підставою для розірвання трудового договору саме за п.3 ст.43 КЗпП України стало чергове порушення працівником [PERSON] своїх службових обов'язків. З урахуванням зазначеного визначається системність порушень. У наказі про звільнення (від 20.12.2017 № 60 о/с) факт неодноразової перереєстрації всупереч п.15 Порядку зазначено з посиланням на конкретні дати: 31.01.2017, 05.04.2017, 11.08.2017. Твердження позивача про те, що в наказі про звільнення не вказано, в чому полягає систематичність невиконання службових обовязків не відповідає дійсності. Вважає, що процедура звільнення є законною, відповідає нормам чинного законодавства, оскільки працівник звільнений за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Безпідставним є посилання в позові на хворобу позивача 22.12.2017, оскільки [PERSON] 22.12.2017 перебував на робочому місці, про що свідчить табель обліку робочого часу РСЦ МВС, на здоровя не скаржився. Крім того, 22.12.2017 [PERSON] було ознайомлено із наказом про звільнення (№ 60 о/с), про що свідчить його підпис, дата ознайомлення - 22.12.2017, видано обхідний лист, трудову книжку, про що 22.12.2017 [PERSON] розписався в книзі обліку руху трудових книжок. Цього ж дня [PERSON] звертався до бухгалтерії РСЦ МВС для отримання довідки про доходи, про що свідчить копія заяви [PERSON] від 22.12.2017. А це означає , що на час звернення до лікарні 22.12.2017 після видачі та проголошення наказу про звільнення позивач вже не мав статусу працівника. Таким чином, вважають, що РСЦ МВС діяв в межах та у спосіб передбачений законодавством. Позивачем надано відповідь на відзив в якій він вказує, що відповідач надав суду «[PERSON] з висновку матеріалів службового розслідування» від 07.12.2017, в якому спотворені фактичні обставини реєстрації спірного автомобіля. В наказі № 600/с від 20.12.2017 про звільнення позивача відмічено, що спірний автомобіль упродовж 2017 року неодноразово проходив перереєстрацію, при виконанні яких жодних порушень чи зауважень не було і 11 серпня 2017 року [PERSON] особисто отримав, як власник, технічний паспорт на автомобіль. У відзиві відповідача вказано, що підставою для розірвання зі мною трудового договору стало «чергове» порушення мною своїх службових обовязків, а тому саме цим відповідач визначає «системність порушень». Проте позивач вважає, що внаслідок порушень нікому не завдано шкоди, тому вони не можуть бути підставою для звільнення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заявлений позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач суду пояснив, що йог обуло звільнено неправомірно, так його вини у порушеннях немає, оскільки наказом РСЦ МВС в Черкаській області від 03.01.2017 № 1, його було призначено на посаду провідного консультанта-адміністратора ТСЦ № 7141 з випробувальним терміном 2 місяці. Протягом випробувального терміну наставником був [PERSON] - провідний консультант-адміністратор цього ж підрозділу. Під час випробувального терміну 31.01.2017 було знято з обліку автомобіль MAZDA 6 кузов № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію CAO 802166. Правильність та повноту документів перевірив [PERSON], підтвердивши можливість здійснення даної операції своїм підписом. Тому вважає, що переєстрація вказаного автомобіля відбулася внаслідок порушення саме [PERSON] Оскільки його вини у вказаному порушенні немає, тому відсутня системність неналежного виконання посадових обовязків позивачем, отже він звільнений незаконно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві. Додатково суду пояснив, що процедура звільнення є законною, відповідає нормам чинного законодавства, а тому сума стягнення в розмірі 30005 грн. 34 коп, яку зазначає позивач є необгрунтованою, отже не підлягає до виплати. У звязку із тимчасовою непрацездатністю на день звільнення позивача змінено дату звільнення з 22.12.2017 на 30.12.2017. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення оскільки. Судом встановлено, що [PERSON] 03.01.2017 призначено на посаду провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області з випробувальним терміном на два місяці, що підтверджується копією трудової книжки на імя позивача серії АА №521657. З витягу з висновку матеріалів службової перевірки від 07.12.2017 вбачається, що 11 серпня 2017 року територіальним сервісним центром 7141 РСЦ МВС в Черкаській області за [PERSON] зареєстровано автомобіль Мазда 6, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов №JMZGH12F781108583. Підставою для перереєстрації були: свідоцтво про реєстрацію СХМ №239898 видане 05.04.2017 ТСЦ 7141, договір купівлі продажу складений субєктом господарювання ТОВ «ЛОГІСТИК-ТРАНС СЕРВІС» №1825 від 11.08.2017, договір комісії №1825 від 11.08.2017, акт огляду реалізованого транспортного засобу №5997/17/001887 від 11.08.2017, акт технічного стану №1825 від 11.08.2017. Під час перереєстрації автомобіль оглянуто експертом, про що свідчить відмітка на заяві та перевірено за підсистемами НАІС ГСЦ щодо наявності обмежень. Крім того, до підстав долучено роздруківку з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з інформацією про знаходження автомобіля Мазда 6, кузов №JMZGH12F781108583, в заставі. Рішення про реєстрацію автомобіля приймав провідний спеціаліст- адміністратор [PERSON]. [PERSON] пояснює, що знайшов автомобіль за допомогою інтернет ресурсів, а так як автомобіль знаходися в м. Черкаси, його 11.08.2017 перереєстрували в територіальному сервісному центрі 7141 РСЦ МВС в Черкаській області (ТСЦ7141). Продавцем виявився [PERSON]. [PERSON] зазначає, що для перереєстрації автомобіля до ТСЦ 7141 особисто не заходив, перереєстрація була здійснена без його участі, навіть підписи він не ставив. Заявник 31.10.2017 звернувся до ТСЦ №8042 в м. Києві для перереєстрації автомобіля Мазда 6, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов №JMZGH12F781108583, проте йому було відмовлено, так як ще з 12.08.2008 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться відомості про обмеження відчуження автомобіля. Постановою КМУ від 05.10.2016 №687 внесено зміни до ПКМ України від 07.09.1998 №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», якою встановлено, що Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження проводиться \~ \~ \~ \~за наявності письмової згоди обтяжувана (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Провідний спеціаліст-адміністратор ТСЦ 7141 РСЦ МВС в Черкаській області [PERSON] пояснює, що під час перереєстрації автомобіля Мазда 6, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов №ІМ7ЄН12Г781108583 за [PERSON] звірив всі подані йому документи та перевірив за Державним реєстром обтяжень рухомого майна. На його думку, відомості про заборону відчуження автомобіля не вилучено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в результаті помилки, що виникла під час передачі даних між обтяжувачем та Національною інформаційною системою обтяжень. Тобто провідний спеціаліст-адміністратор ТСЦ 7141 РСЦ МВС в Черкаській області [PERSON], знаючи про наявність обмежень, свідомо порушив п.15 ПКМ України від 07.09.1998 №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Також проведеною перевіркою встановлено, що даний автомобіль в 2017 році неодноразово (31.01.2017, 05.04.2017, 11.08.2017) перереєстровувався в ТСЦ 7141, й щоразу рішення приймав провідний спеціаліст-адміністратор ТСЦ 7141 РСЦ МВС в Черкаській області [PERSON]. До всіх матеріалів долучено роздруківки з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з інформацією про знаходження автомобіля Мазда 6, кузов №ІМ2СН12Р781108583 в заставі. З висновку за результатами службового розслідування щодо дій провідного консультанта-адміністратора ТСЦ №7141 [PERSON] від 09.12.2017 встановлено, що при перерєстрації автомобіля порушено вимоги Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, п. 15 уповноважена особа сервісного центру МВС під час огляду повинна встановити відповідність конструкції ТЗ. Дії провідного консультанта-адміністратора ТСЦ №7141 [PERSON] при проведені огляду ТЗ визнано такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, та притягнуто останнього до дисциплінарної відповідальності. Наказом Регіонального сервісного центру в Черкаській області №196 від 18.12.2017 за неналежне виконання посадових обовязків, порушення вимог п. 15 постанови кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перерєстрації) та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотокалясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» провідному консультанту-адміністратору територіального сервісного центру №7141 регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області [PERSON] оголошено догану. У звязку із тимчасовою непрацездатністю [PERSON] з 22.12.2017 по 27.12.2017 перебував на лікарному, що підтверджується листком непрацездатності, виданим комунальним некомерційним підприємством «Перший Черкаський міський центр медико-санітарної допомоги» з відмвткою «стати до роботи» 30 грудня. З довідки про доходи № 24 від 22.12.2017 вбачається, що [PERSON], за період з 03.01.2017 по 22.12.2017 сума доходу за винятком аліментів становить 121\~529,36 грн. Позивача [PERSON] звільнено з посади провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області з 22 грудня 2017 року за систематичне неналежне виконання посадових обовязків за п.З ст.40 КЗпП України, що підтверджується наказом виконуючого обовязки начальника Регіонального сервісного центру в Черкаській області Міністерства Внутрішніх Справ України від 20 грудня 2017року № 600/с. Наказом Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області № 15 о/с від 06.03.2018 у звязку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення [PERSON] змінено дату звільнення з роботи [PERSON], провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області, з 22 грудня 2017 на 30 грудня 2017 за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України. Свідки [PERSON] суду пояснив, що позивач був звільнений за систематичні порушення, яких він припускався у своїй роботі. Так, ним здійсна операція по перереєстрації трансопртного засобу без власника, а також під час оголяду іншого трнасопртного засобу він зазначив 9 місць для сидіння, яких фактично в салоні не було. Щодо перебування позивача на лікарняному у день звільнення, свідку не було нічого відомо, особисто йому [PERSON] не повідомляв про погіршання самопочуття та необхідності звернення до лікаря. Вважає звільнення [PERSON] правомірним. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у день звільненя [PERSON] він з ним особисто спілкувався у першій половині дня. Останній не скаржився на стан здоров'я та не повідомляв, що перебуває на лікарняному, а лише передав всі свої матеріали по автомобілям, які перебували на майданчику біля РСЦ. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~ Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В частині 1 ст.80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Згідно з ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосована тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно з ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 18,22 постанови № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось правопорушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 і п.1 ст.41 КзпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КзпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Однією з підстав для звільнення працівника є систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Така підстава для звільнення працівника передбачена п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Згідно з п. 23 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «за передбаченими п.З ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без повалених причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП).» Обов'язки, що визначені трудовим договором та встановлені правилами внутрішнього трудового розпорядку, становлять трудову функцію працівника. Аналізуючи норми чинного законодавства, суд вважає, що для розірвання трудового договору за підставою, яка міститься у п. 3 ст. 40 КЗпП України, необхідними є умови: належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов'язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Для застосування цієї підстави для розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов'язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Систематичним може бути повторне невиконання працівником без поважних причин своїх трудових обов'язків. Тут важливо враховувати конкретні обставини і характер вчиненого працівником дисциплінарного проступку, а тому вже друге порушення може розглядатися як систематичне невиконання ним обов'язків за трудовим договором. Отже, при застосуванні п. 3 ст. 40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосовуваних до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення. Перелік дисциплінарних стягнень міститься у ст. 147 КЗпП України, зокрема цією статтею встановлено такі види дисциплінарних стягнень: 1) догана; 2) звільнення. При припиненні трудових правовідносин існує спеціальний порядок, якого роботодавець зобов'язаний дотримуватись для того, щоб звільнення було законним. Аналізуючи норми КЗпП України, можна сформулювати умови, дотримання яких є обовязковим для того, щоб звільнення працівника було здійснене в порядку, передбаченому законом. Дотримання цих умов, з одного боку, надають право роботодавцю звільнити працівника, з іншого виступають гарантіями для працівника від порушень його прав: при звільненні працівника за систематичне невиконання працівником своїх трудових обовязків без поважних причин (п. 3 ст. 40 КЗпП України) необхідним є отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Це правило встановлене ст. 43 КЗпП України і є необхідною гарантією для працівника. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подане. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Звільнення працівника за ініціативою роботодавця у період його тимчасової непрацездатності забороняється, відповідно до ст. 40 КЗпП України. При цьому не має значення причина непрацездатності та її тривалість, а також чи було це відомо роботодавцю. Проте необхідною умовою є те, що тимчасова непрацездатність повинна бути засвідчена у встановленому законом порядку. Забороняється звільнення працівника у період його перебування у відпустці, при цьому не має значення вид відпустки, у якій перебуває працівник. З матеріалів цивільної справи вбачається, що до позивача [PERSON] наказом Реглонального сервісного центру в Черкаській області №196 від 18.12.2017 за неналежне виконання посадових обовязків застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Позивач ознайомлений із зазначеним наказом, що підтверджується його підписом. Наказ про застосування догани позивачем не оскаржувався. Після чого наказом виконуючого обовязки начальника Регіонального сервісного центру в Черкаській області Міністерства Внутрішніх Справ України від 20 грудня 2017року №600/с позивача [PERSON] звільнено з посади провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області з 22 грудня 2017 року за систематичне неналежне виконання посадових обовязків за п.З ст.40 КЗпП України, що підтверджується. Тобто з наведеного вбачається явна систематичність з боку позивача у невиконанні своїх трудових обовязків без поважних причин. Крім того, 22.12.2017 [PERSON] було ознайомлено із наказом про звільнення (№ 60 о/с), про що свідчить його підпис, дата ознайомлення - 22.12.2017, видано обхідний лист, трудову книжку, про що 22.12.2017 [PERSON] розписався в книзі обліку руху трудових книжок. Оскільки в день звільнення позивач перебував на лікарняному, наказом відповідача № 15 о/с від 06.03.2018 у звязку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення [PERSON], змінено дату звільнення з роботи з 22 грудня 2017 на 30 грудня 2017 за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України. Твердження позивача про те, що зміна дати звільнення є неправомірною, оскільки 30 грудня 2017 року був вихідним днем, суд вважає необгрунтованим. Згідно з листком непрацездатності [PERSON] повинен приступити до роботи 30 грудня 2017 року, але на цей час фактично були відсутні підстави для виходу [PERSON] на робту, так як його звільнення відбулося ще 22.12.2017, а тому і дата звільнення змінена саме на 30 грудня 2017 року. При цьому відстуні будь-які порушення прав позивача, оскільки всі виплати за час непрацездатності (після здачі листа непрацездатності роботодавцю) були здійснені відповідно до діючого законодавства. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки відповідач при звільненні [PERSON] дотримався обовязкових умов щодо звільнення з підстав, передбачених ч.3 ст. 43 КЗпП України. Оскільки позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання накзу про звільнення незаконним, тому до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed