Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що 12 жовтня 2011року, що між банком та [PERSON] (далі по тексту відповідач 1) був укладений договір кредиту № 152-3/59. Відповідно до умов п.1.1 кредитного договору банк надає відповідачу1 кредит на умовах забезпеченості , повернення, строковості та цільового характеру використання 123\~000грн, зі сплатою відповідачем1 16% річних, та в порядку визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 11.10.2022р, а відповідач1 повертає кредит та сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі , в строки та на умовах, передбачені кредитним договором. Банк свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачеві 1 кредит в сумі 123\~000грн. Відповідач 1 порушив умови кредитного договору по своєчасному та в повному обсязі погашенню кредиту із нарахованими відсотками. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, у разі прострочення строків сплати відсотків, а також строків повернення кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. В результаті порушення умов кредитного договору станом на 20.04.2016року заборгованість за договором складає 108\~897,72грн, в тому числі заборгованість за кредитом 75\~872,57грн; Заборгованість за відсотками 24\~220,22грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 171,50грн 50коп; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6\~701,25грн; інфляційні витрати за кредитом 20,86грн, інфляційні витрати за відсотками - 1\~911,33грн. 12 жовтня 2011року в якості забезпечення зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки № 152-5/257 між Банком та [PERSON] (далі відповідач2). 12 жовтня 2011року в якості забезпечення зобовязань за договором було укладено договір поруки № 152-5/ 258 між банком та [PERSON] (далі відповідач3). 12 жовтня 2011року в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки № 152-5/259 між банком та [PERSON] (далі відповідач 4). Відповідно п.1.1. вищезазначених договорів поруки, поручителі зобовязуються перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за не виконання позичальником його обовязків, що виникають з укладеного між позичальником і кредитором [PERSON] кредиту № 152-3/59 від 12.10.2011року, в розмірі та на умовах визначених кредитним договором, щодо повернення кредиту, виплати відсотків за кредитом, комісій, неустойок , в розмірі та на умовах визначених кредитним договором. Просять стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 108\~897,72грн та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися . Про час та місце розгляду справи повідомлені через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 110 від 11 червня 2016року. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року вбачається, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). Судом встановлено, що між ПАТ «УКРСОЦБАНК і відповідачем1 укладений кредитний договір № 152-3/59 від 12.10.2011року, згідно якому позивач надав відповідачу1 кредит в сумі 123 000грн зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладення договору фіксованої процентної ставки за кредитом в розмірі 16% річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення договору плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку , визначеному п. 2.8 цього [PERSON]. Погашення кредиту має здійснюватися 12 числа кожного місяця в сумі 931,82грн, починаючи з листопада 2011року, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 11 жовтня 2022року на умовах визначених договором. (п.1.1 кредитного договору). Сплата процентів здійснюється щомісячно, починаючи з місяця , наступного за місяцем надання кредиту не пізніше 12 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. (п.2.4 кредитного договору) . Відповідач 1 зобовязався забезпечувати сплату процентів за використання кредиту в порядку та в розмірі , визначеному п.п.1.1,2.4,2.8,2.10 цього договору, забезпечувати своєчасне та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку , визначеному п.1.1,2.4 цього договору. (п.3.3.7, п. 3.3.8 кредитного договору). У разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі , визначеному п.п. 2.4,2.8,2.10 цього договору, , а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1, п.3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення (п.4.1 договору) (а.с.16-23). Судом встановлено, що відповідач1 отримав кредит в сумі 123\~000грн, а зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту, відсотків по ньому належним чином не виконував. (а.с.24, 32). Через несвоєчасне повернення суми кредитних коштів у відповідача 1 виникла заборгованість станом на 20.04.2016 року в сумі 100\~092,79грн, в тому числі 75872,57грн.- заборгованість за кредитом, 24220,22 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с.31) Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання щодо сплати кредиту , процентів за користування кредитом , у позичальника виникло право вимагати від позичальника сплати боргу з урахуванням індексу інфляції, що складає 1932,19грн, в тому числі - 20,86грн інфляційні витрати за кредитом, 1911,33грн інфляційні витрати за відсотками. Позивачем також нарахована станом на 20 квітня 2016року відповідачу1 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в загальній сумі 6872,75грн., в тому числі пеня за несвоєчасне повернення кредиту 171,50грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 6701,25грн. Судом встановлено, що 12 жовтня 2011року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 152-3/59 від 12 жовтня 2011року, було укладено з відповідачем 2 договор поруки № 152-5/257 (а.с.25-26). 12 жовтня 2011року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 152-3/59 від 12 жовтня 2011року, було укладено з відповідачем 3 договор поруки № 152-5/258 (а.с.27-28). 12 жовтня 2011року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 152-3/59 від 12 жовтня 2011року, було укладено з відповідачем 4 договор поруки № 152-5/259 (а.с.29-30). Відповідно до п. 1.1. вказаних договорів поруки поручителі, відповідач 2, відповідач3, відповідач4, зобовязалися перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником, відповідачем1, зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісй, а також штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку , передбачених договором кредиту № 152-3/59 від 12 жовтня 2011року. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. За нормами статті 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобовязання, виникає кілька самостійних зобовязань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не повязані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є. Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука). Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання у них не виникає солідарної відповідальності між собою. У справі, яка розглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору. З огляду на викладене й на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки\~ підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України немає. Тому суд вважає необхідним стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість станом на 20 квітня 2016року в загальній сумі 102\~024грн 98коп, в тому числі заборгованість за кредитом 75\~872,57грн, заборгованість по відсоткам 24 2320,22грн, інфляційні витрати 1932,19грн; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість станом на 20 квітня 2016року в загальній сумі 102\~024грн,98коп; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість в сумі 102,024,98грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення пені\~ за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 171,50грн, та пені за несвоєчасне повернення відсотків\~ в сумі 6701,25грн., то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить смт. Верхньоторецьке Ясинуватського району. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 18 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить смт. Верхньоторецьке, Ясинуватського району З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON], який проживає у [INFO], пеня нарахована, починаючи з січня\~ 2016 року, таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».\~ Відповідно до ст. 88 ЦПК України \~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 1530,37грн пропорційно до розміру задоволених вимог, а також витрати на публікацію оголошення в газеті про виклик відповідачів у судове засідання - 420грн. З кожного відповідача по 487,6грн.

Outcome: partial