Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2011 році він і його дружина - [PERSON], придбали у Великобританії автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер T591KEG. 28.08.2013 року постановою Сумської митниці Міндоходів його було притягнуто до відповідальності за порушення митних правил за ч.2 ст.469 Митного кодексу України та застосовано санкцію - штраф у розмірі 8500 гривень. Також, за ч.2 ст.469 МК України було притягнуто до відповідальності його дружину - [PERSON]. При цьому було вилучено належний йому та дружині на праві спільної сумісної власності автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер T591KEG та свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Він вважав рішення митниці незаконним та оскаржив його до суду. 01.10.2013 року Ковпаківським районним судом м.Суми прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні його позову щодо скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.469 Митного кодексу України. 07.10.2013 року ДВС Глухівського міськрайонного управління юстиції відкрило виконавче провадження № 40100460. На вимогу ДВС він сплатив штраф у розмірі 8500 гривень. Він звернувся з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного адміністративного суду. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 року у справі № 592/9398/13-а рішення Ковпаківського райсуду та постанова відповідача Сумської митниці були скасовані. Згідно з ст.60 СК України, вилучений митницею автомобіль є його з дружиною спільною сумісною власністю. Вилученням автомобіля було порушене його право власності на нього. Оскільки автомобіль, співвласником якого він є, був вилучений у його дружини при здійсненні адміністративної процедури, до зазначених правовідносин підлягає застосуванню законодавство про захист права власності (постанова ВСУ від 15.05.2013 року № 6-26цс13). Згідно вимог ст.ст.13, 386, 387 ЦК України він має право на витребування свого майна із чужого незаконного володіння шляхом повернення йому автомобіля і відшкодування майнової та моральної шкоди. Оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно (незаконно), він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (постанова ВСУ від 11.09.2013 року № 6-48цс13). Майнова (матеріальна) шкода полягає у реально втраченому - коштах, сплачених як штраф 8500грн. Вважає, що при цьому ефективним способом захисту відшкодування шкоди буде збільшення (компенсація) суми втрачених коштів на індекс інфляції та 3% річних (постанова ВСУ від 01.10.2014 року №6-113цс 14). Таким чином, розрахунок розміру інфляційних за період жовтень 2013 року - липень 2015 року становить: 8500 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 3,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,114 х 1,022 х 1,004 х 1,004 - 8500 = 6314 гривень 00 копійок. 3% річних за період 10.10.2013 року - 31.07.2015 року становить: 8500 х 3% 659 х 365 = 460 гривень 39 копійок. Відшкодування з урахування інфляційних та 3% річних просить стягнути у відповідному розмірі станом на момент прийняття рішення судом. Моральна шкода завдана йому полягає у стражданнях, яких він зазнав у результаті незаконного притягнення його до відповідальності, приниженні честі і гідності у зв'язку з цим, порушення його права власності на автомобіль. Він був вимушений змінити свій спосіб життя, приймати участь у процедурі притягнення його до відповідальності, приймати участь у статусі порушника (боржника) у процедурі виконавчого провадження, витрачати час на оскарження незаконного рішення Сумської митниці, тривалий час чекати на поновлення його прав. При цьому він відчував безпорадність та невпевненість, що проявлялися у набутому страху у будь-який момент без закону бути притягнутим до відповідальності, не маючи можливості ефективно себе захистити. Він до цього часу позбавлений права розпоряджатися, володіти та користуватися власним майном (автомобілем). Розмір завданої йому моральної шкоди він оцінює як еквівалентний розміру матеріальної шкоди з урахуванням інфляційних та 3% річних , тобто - 15274 гривень 38 копійок. Позивач просить суд ухвалити рішення яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь в відшкодування майнової шкоди у розмірі 8500грн., , інфляційні 6314грн., 3% річних 460грн. 39 коп., моральної шкоди 15274грн.38коп. та витребувати у Сумської митниці ДФС на його користь автомобіль «Фольксваген» р.н. T591KEG та реєстраційний документ на нього. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з зазначених підстав. В судовому засіданні представник відповідача Сумської митниці ДФС позовні вимоги не визнала, зазначивши, що 31 липня 2013 року о 08.25 год. в м. Глухів Сумської області працівниками ДПС Глухівського MB УМВС України в Сумській області був затриманий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер T591KEG під керуванням [PERSON] Під час проведення перевірки, згідно Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України було встановлено, що транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. T591KEG, ввезений на митну територію України 17 липня 2013 року в зоні діяльності Сумської митниці громадянкою [PERSON] [PERSON] Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 01.10.2013 року по справі №592/9398/13-а в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Сумської митниці Міндоходів про скасування постанови в справі про порушення митних правил - відмовлено. В березні 2015 року Конституційним судом України було прийнято рішення у справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 469 Митного кодексу України. Відповідно до ч.4 ст.380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, та не можуть бути передані у користування іншим особам. Дана норма статті є чинною, Конституційним судом не визнана неконституційною, діє по теперішній час. Факт того, що [PERSON] не ввозив автомобіль на митну територію України, однак користувався ним є неодноразово підтвердженим в судах та не оскаржується самим позивачем. Отже, [PERSON] було порушено норму ч.4 статті 380 МК України, що тягне за собою відповідальність передбачену ч. 2 статті 469 Митного кодексу України. Виходячи з норм законодавства України Сумська митниця ДФС не є боржником, позивач не є кредитором. Для стягнення суми боргу позивач повинен подати докази існування договірних зобов'язань між ним та Сумською митницею ДФС та щоб цими договірними зобов'язаннями була передбачена відповідальність Сумської митниці ДФС. Однак, позивач не наводить докази існування договірних відносин. Відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, зокрема, залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Позивач не наводить, які саме були в нього моральні страждання, в чому вони полягали та чим можуть бути підтверджені. Відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 року №627 «Про затвердження Порядку роботи складу митного органу» видача зі складу митного органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, здійснюється за умови подання на ім'я керівника митниці або особи, яка виконує його обов'язки, відповідної заяви (звернення) та документів, що засвідчують особу (повноваження особи). Враховуючи вищевикладене, повернення транспортного засобу можливе лише за зверненням власника або уповноваженої ним особи з наданням документів відповідно до Порядку. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник Державної казначейської служби України повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надійшло. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника Сумської митниці, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав: Судом встановлено, що згідно з постановою начальника Сумської митниці Міндоходів про порушення митних правил від 28.08.2013 року №0675/80500/13 [PERSON] був визнаний винним у порушенні митних правил за ч.2 ст.469 МК України і на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500грн. (а.с.5-6). Відповідно до постанови від 28.08.2013 року порушення митних правил полягало у наступному: 31.07.2013 року в м.Глухів був затриманий автомобіль «Фольксваген» р.н.Т591КЕG під керуванням [PERSON] Цей транспортний засіб був ввезений на митну територію України дружиною [PERSON] - [PERSON] [PERSON] керував автомобілем, митне оформлення якого не закінчено, а саме користувався ним без дозволу митного органу. Постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 01.10.2013 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Сумської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил було відмовлено. 14.10.2013 року [PERSON] повністю сплатив суму штрафу в розмірі 8500грн., що підтверджується квитанцією, інформацією про виконавче провадження (а.с.42, 10,11 ). В подальшому [PERSON] звернувся з конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.469 МК України до Конституційного Суду України. В рішенні Конституційного Суду України від 31.03.2015 року №1-рп/2015 надано офіційне тлумачення положень ч.2 ст.469 МК України та зазначено, що користування або розпорядження транспортними засобами особистого користування, які поміщені в митний режим тимчасового ввезення на митну територію України, не є адміністративним правопорушенням, передбаченим у ч.2 ст.469 МК України. Згідно з ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч.6 ст.530 МК України перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. За результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від 01.10.2013 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 року (а.с.12,13) позов [PERSON] був задоволений, встановлено, що постанова начальника Сумської митниці Міндоходів №0675/80500/13 не відповідає вимогам закону і постанова в справі про порушення митних правил від 28.08.2013 року №0675/80500/13 була скасована (матеріали адміністративної справи №592/9398/13-а). Після скасування постанови у справі про порушення митних правил сума сплаченого штрафу в розмірі 8500грн. [PERSON] не повернута. Сума неповернутого штрафу 8500грн. є шкодою, яка заподіяна [PERSON] Стаття 30 МК України щодо відповідальності органів доходів і зборів, їх посадових осіб не застосовується до правовідносин, які склалися між [PERSON] і Сумською митницею. Це прямо передбачено ч.3 ст.24 МК України, відповідно до якої правила цієї глави (глава 4 «Оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб і відповідальність за них») застосовуються у всіх випадках оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб, крім оскарження постанов по справах про порушення митних правил. Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки з позивача [PERSON] був неправомірно стягнутий штраф в розмірі 8500грн., постанова у справі про порушення митних правил від 28.08.2013 року №0675/80500/13 була визнана такою, що не відповідає вимогам закону і скасована за судовим рішенням (постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 року), [PERSON] має право на відшкодування шкоди за рахунок держави суми сплаченого штрафу в розмірі 8500грн. на виконання постанови у справі про порушення митних правил. Отже, суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] 8500грн. в відшкодування шкоди у звязку зі сплатою штрафу. Стосовно вимог [PERSON] про стягнення інфляційних витрат, 3% річних, то ці вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав: Згідно з ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові №6-113цс14 від 01.10.2014 року, на який посилається позивач, зводиться до того, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового праву та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК України. Внаслідок сплати позивачем [PERSON] штрафу, стягнення якого в подальшому було визнано незаконним, між позивачем [PERSON] і Сумською митницею ДФС, Державною казначейською службою не виникло грошове зобовязання і правовідносини в даному випадку не регулюються ст.625 ЦК України. Відповідно відсутні підстави стверджувати про наявність прострочення виконання грошового зобовязання. Отже, в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат необхідно відмовити за необґрунтованістю. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач [PERSON] був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, вимушений був приймати участь у процедурі притягнення його до відповідальності у статусі порушника, на стадії виконавчого провадження у статусі боржника, звертатися до суду щодо поновлення його порушених прав. У звязку з цим [PERSON] відчував душевні страждання, занепокоєння, позивач зазнавав вимушених змін у своєму житті. Виходячи з суті позовних вимог, характеру та тривалості моральних страждань суд визначає суму в відшкодування моральної шкоди в розмірі 1800 грн., яка підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON]. 31.07.2013 року був складений протокол про порушення митних правил стосовно [PERSON], а саме, що [PERSON] вчинила неправомірні операції з товаром автомобілем «Фольксваген» р.н.Т591КЕG, митне оформлення якого не закінчено, розпорядилась транспортним засобом шляхом надання у користування [PERSON] без дозволу митного органу (а.с.7-8). Відповідно до вказаного протоколу автомобіль «Фольксваген» р.н. «Фольксваген» р.н.Т591КЕG з реєстраційним документом на транспортний засіб був вилучений у [PERSON] 28.08.2013 року начальником Сумської митниці Міндоходів було винесено постанову в справі про порушення митних правил №0676/80500/13, згідно з якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.469 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500грн. Постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 14.11.2013 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2015 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] Викладені обставини підтверджуються матеріалами адміністративної справи за позовом [PERSON] №592/11564/13-а. Згідно з ст.254 КАС України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року, у звязку з відмовою у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON], постанова Ковпаківського районного суду м.Суми від 14.11.2013 року, якою було відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] щодо скасування постанови начальника Сумської митниці Міндоходів від 28.08.2013 року, набрала законної сили. Отже, відповідно до постанови від 28.08.2013 року в справі про порушення митних правил [PERSON] має сплатити штраф в розмірі 8500грн. Штраф [PERSON] не сплачений. Автомобіль «Фольксваген», р.н. Т591КЕG був вилучений у [PERSON], яка є титульним власником цього автомобіля, що підтверджується реєстраційним документом на автомобіль (а.с.15). Автомобіль зберігається на складі митниці. Згідно з п.9.1 Порядку роботи складу митниці ДФС, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №627 (далі Порядок) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах митниці під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат митниці на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. Пунктом 9.2 Порядку передбачено, що видача товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється за умови подання відповідної заяви з дорученням документів, що засвідчують особу, а також інших необхідних документів з числа визначених у пунктах 9.8, 9.9 цього розділу. Відповідно до п.9.8 Порядку видача товарів та транспортних засобів комерційного призначення зі складу митниці здійснюється за умови подання документів, що посвідчують особу і крім того, подаються документи, перелічені в п.9.8 Порядку, зокрема, документи, що підтверджують відшкодування витрат митниці на зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці, а також сплату штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил. [PERSON] яка є власником автомобіля «Фольксваген» р.н. Т591КЕG не сплатила штраф в розмірі 8500грн. згідно з постановою начальника Сумської митниці у справі про порушення митних правил, тому Сумська митниця ДФС відмовила у поверненні автомобіля [PERSON] (а.с.43). Позивач [PERSON] не є титульним власником автомобіля, автомобіль був вилучений згідно з протоколом у [PERSON], яка не виконала постанову у справі про порушення митних правил щодо сплати штрафу, тому підстав для повернення автомобіля [PERSON], витребування автомобіля у Сумської митниці ДФС суд не вбачає. Згідно з ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, їх посадової чи службової особи. Отже, за вимогу про відшкодування шкоди суми сплаченого штрафу та відшкодування моральної шкоди позивач [PERSON] не повинен був сплачувати судовий збір, тому позивач має право на повернення судового збору за вимогами про відшкодування шкоди суми сплаченого штрафу та моральної шкоди за відповідним клопотанням.

Outcome: partial