Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа П'ята Харківська державна нотаріальна контора та просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 55,5 кв. м. з надвірними будівлями : гараж літ «Б», погріб літ. «В», літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Д»,огорожа №№2,3, розташованого за адресою : [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року у м. Харкові. Свої позовні вимоги обґрунтовую наступним. Його мати, [PERSON] померла [INFO] року. Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою : [ADDRESS], яке належало їй відповідно до договору купівлі-продажу від 11.03.1978 року, посвідченого П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою за р.№1-1087. Право власності було зареєстровано на житловий будинок загальною площею 40,1 кв. м., житловою площею 29,8 кв. м. Оскільки будинок був у ветхому стані, то матері згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області №27-27 від 20.02.1980 року було дозволено провести капітально-відновлювальний ремонт придбаного житлового будинку зі збільшенням загальної житлової площі, в результаті чого матер'ю за власні кошти та власними силами у 1982 році було побудовано новий будинок загальною площею 95,5 кв. м., житловою -55,5 кв. м. Актом прийомки індивідуального житлового будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради 30.06.1986 року , вказаний будинок був прийнятий в експлуатацію. Також позивач вказав, що з 06.02.1999 року він постійно проживає у спірному будинку, приймав участь у його будівництві , поліпшенні його житлових умов та його утриманні. На час відкриття спадщини він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, фактично прийняв у спадок домоволодіння [ADDRESS], тому вважав, що йому не потрібно оформлювати будь-які документи. Проте, коли він 06.06.2014 року звернувся до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, яка залишилася після смерті матері, йому було відмовлено у виданні вказаного свідоцтва, посилаючись на те, що право власності на ново побудований житловий будинок за адресою [ADDRESS] не зареєстроване. Тому він вимушений був звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивач підтримав свої позовні вимоги, надавши вищенаведені пояснення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів, справу розглянути без його участі ( а.с.61-62,63). Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, через канцелярію суду надав заяви, в яких просив суд справу розглянути без їх участі ( а. с. 45,59.66). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так у судовому засіданні встановлені такі факти і обставини, які підтверджені належними доказами. Позивач по справі, [PERSON], є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого Харківським міським бюро РАГС 16 грудня 1948 року (а.с.36) та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану 02 грудня 1999 року ( а.с.37). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції 18 березня 2006 року , актовий запис 2541( а.с.35) Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою : [ADDRESS], що належало їй відповідно до договору купівлі-продажу від 11.03.1978 року, посвідченого П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою за р.№1-1087 (а.с.12-13). Згідно вказаного договору купівлі-продажу за [PERSON] після реєстрації шлюбу) було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 40,1 кв. м., житловою площею 29,8 кв. м. Оскільки будинок був в ветхому стані, то згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області №27-27 від 20.02.1980 року [PERSON]. було дозволено провести капітально-відновлювальний ремонт придбаного житлового будинку [ADDRESS] зі збільшенням загальної житлової площі ( а.с.72). В результаті капітально - відновлювального ремонту [PERSON] за власні кошти та власними силами у 1982 році на побудувала новий будинок загальною площею 95,5 кв. м., житловою -55,5 кв. м. Актом прийомки індивідуального житлового будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради 03.06.1986 року №133-28 , вказаний будинок з надвірними будівлями, а саме : гараж літ «Б», погріб літ. «В», літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Д» був прийнятий в експлуатацію (а.с.14-15,73) та зобов'язано [PERSON] після закінчення переобладнання внести усі зміни в технічну документацію МіскБТІ. Але, [PERSON] не зареєструвала ново побудований будинок у встановленому законом на той час порядку, про що позивачу стало відомо тільки після звернення у 2014 році до нотаріальної контори. Як вбачається з інформаційного листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом достовірно встановлено, що на час відкриття спадщини позивач був єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], так як її син, а відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Як пояснив позивач та що підтверджується його паспортом серії [NUMBER] та виписки з домової книги він зареєстрований та постійно проживає за адресою : [ADDRESS] ( а.с.15,7-8). Відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї . Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері, [PERSON] Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Тому 06.06.2014 року позивач відповідно до вимог ст..1297 ЦК України звернувся до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, яка залишилася після смерті матері, але письмом №2645/02-14 від 29.08.2014 року йому було відмовлено у виданні вказаного свідоцтва, посилаючись на те, що відповідно до п.4 ст.334 ЦК України право на нерухоме майно , яке підлягає державно ній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації; нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, тільки після подання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві на день його смерті, а право власності на новопобудований житловий будинок за адресою [ADDRESS] не зареєстроване. Для оформлення спадкових справ позивачу було рекомендовано звернутися до суду ( а.с.32) Відповідно до ч.2 ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності . Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що є правові підстави виникнення права власності у спадкоємця на новозбудований жилий будинок [ADDRESS], який був збудований у 1986 року , тобто до 2004 року та щодо якого відсутні правовстановлюючі документи, оскільки він не є самочинним будівництвом, так як підставами створювання вказаного майна є придбання його за договорам купівлі-продажу, наявність технічного паспорту на будинок; рішення ради щодо дозволу на будівельні роботи ; акту прийомки індивідуального житлового будинку в експлуатацію; рішення ради щодо затвердження вказаного акту; постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії , про що вказано вище, а тому у даному випадку не підлягають застосуванню положення ст..376 ЦК України. Тому позов позивача підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved