Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочину дійсним, визнання права власності на земельні ділянки та стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що 10.06.2013 року [PERSON] в якості стовідсоткового авансу було передано [PERSON] в особі [PERSON] грошові кошти у сумі 770\~000 гривень в рахунок продажу земельної ділянки розташованої за адресою: Автономна республіка Крим, м.Ялта, смт.Кореїз, мкр.Чатал-Кая, площею 0,0400 га, кадастровий номер 0111947100:01:004:0299, площею 610 (Шістсот десять) квадратних метрів; земельної ділянки розташованої за адресою: село Підгірці, вулиця Озерна, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер 3223186800:03:011:0008; земельної ділянки під номером 3, площею 2,00 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив 65, кадастровий номер 5120885100:01:002:0151; земельної ділянки площею 0,2000 га (лісові землі), розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер 3222487000:04:002:0113 та 3222487000:04:002:0113. За умовами досягнутих домовленостей зафіксованих у розписці від 10.06.2013, [PERSON] в інтересах [PERSON] зобовязалася до 10.06.2014 зібрати необхідні документи (довідки з реєстру, державні акти, довідки про оцінку земельних ділянок, тощо), повідомити позивача про зустріч та зявитись до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок. Позивач вказував на те, що на початку червня 2014 року йому зателефонувала [PERSON] та повідомила про закінчення процесу підготовки документів у звязку з чим запропонувала зустрітись у нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок. Однак, 10.06.2014 приватний нотаріус КМНО [PERSON]встановила неможливість посвідчення договорів про відчуження спірних земельних ділянок у звязку із скасуванням довіреності на підставі якої діяла [PERSON] в інтересах [PERSON]. Зазначав, що [PERSON] запевнила його, що вирішить вказане непорозуміння найближчим часом внаслідок чого земельні ділянки будуть відчужені на умовах, визначених у розписці від 10.06.2014 , на підтвердження чого надала оригінали правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки з метою їх використання. Позивач вважає, що між ним та [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] фактично укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок істотні умови якого викладені у написаній відповідачкою розписці від 10.06.2013 . Також вважає, що відбулось повне виконання вказаного договору, а саме: існує факт стовідсоткової оплати позивачем вартості земельних ділянок та відбувся факт передачі спірних земельних ділянок з правовстановлюючими документами на них, але відповідачі фактично ухилились від нотаріального посвідчення договору. Просив визнати договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок дійсними та визнати право власності на кожну з земельних ділянок, а також стягнути з відповідачів у солідарному порядку в рахунок відшкодування моральної шкоди 10\~000 гривень. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідачки [PERSON] не визнав позов в частині моральної шкоди, вважає, що відповідачка намагалася укласти договори, тому ніяких моральних страждань позивачу не заподіяла, в решті позов визнав. Не заперечує, що відповідачка займалася продажем спірних земельних ділянок, які були придбані за час її перебування у шлюбі з [PERSON] з метою подальшого продажу, за кошти, що належали їй особисто, однак, у звязку з тим що вона є громадянкою РФ, право власності реєструвалось на відповідача, що зазначено і в запереченнях відповідачки. На підтвердження згоди на продаж земельних ділянок [PERSON] видав генеральну довіреність посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровану в реєстрі за № 507, а також надав нотаріально посвідчені заяви про згоду на відчуження придбаних у шлюбі земельних ділянок. У червні 2013 року [PERSON] познайомилась з позивачем, який виявив бажання придбати земельні ділянки за 770000 гривень, що на той час складало 96250 доларів США на умовах стовідсоткового авансового платежу. На підтвердження факту передачі грошових коштів на загальну суму 770\~000 гривень (96250 доларів США) в якості стовідсоткового авансового платежу за продаж земельних ділянок, від імені [PERSON] [PERSON] було надано відповідну розписку в якій також були викладені всі істотні умови договору та зобовязання останньої зібрати необхідні документи для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок і зявитись до нотаріуса, повідомивши покупця про дату та час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок. Закінчивши процес збирання документів, відповідачка запропонувала позивачу зустрітись 10 червня 2014 року за адресою: м.Київ, вул.Червоноармійська, буд.116, офіс 4 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] для посвідчення договору купівлі-продажу земельних ділянок, однак нотаріус повідомила, що довіреність припинена на підставі заяви громадянина [PERSON] і відповідною постановою відмовила в посвідченні договору купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідачка не заперечує, що грошові кошти за відчужувані земельні ділянки були передані нею [PERSON] у червні 2013 року, майже одразу після отримання авансу від позивача та зазначила що не знала про припинення довіреності [PERSON] Наміру ухилятись від домовленостей з позивачем і відмовлятись від факту отримання грошових коштів відповідачка не мала та в день отримання відмови нотаріуса від посвідчення договору купівлі-продажу надала позивачу оригінали правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки з метою можливості їх використання позивачем, фактично виконавши взяті на себе зобовязання. Протягом тривалого часу відповідачка намагалась звязатись з [PERSON], але звязку з ним не має. Зі слів спільних знайомих відповідачка дізналась що [PERSON] майже відразу після отримання від неї грошових коштів виїхав за межі України. Вважає, що її вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди не має, в іншій частині позов визнає. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши м матеріали справи, позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року [PERSON] передано [PERSON] в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 05.11.2012 року, грошові кошти на загальну суму 770\~000 (сімсот сімдесят тисяч) гривень в якості стовідсоткового авансового платежу за продаж земельних ділянок: 90\~000 (девяносто тисяч) гривень в рахунок продажу земельної ділянки розташованої за адресою: Автономна республіка Крим, м.Ялта, смт.Кореїз, мкр.Чатал-Кая, площею 0,0400 Га, кадастровий номер 0111947100:01:004:0299, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 серпня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної республіки Крим [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2712; 240\~000 (двісті сорок тисяч) гривень в рахунок продажу земельної ділянки площею 610 (шістсот десять) квадратних метрів, розташованої за адресою: село Підгірці, вулиця Озерна, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер 3223186800:03:011:0008, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 грудня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №9575; 200\~000 (двісті тисяч) гривень в рахунок продажу земельної ділянки під номером 3, площею 2,00 (два) Га, розташованої на території Миколаївської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив 65 (шістдесят пятий), кадастровий номер 5120885100:01:002:0151, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 березня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за №603; 240\~000 (двісті сорок тисяч) гривень в рахунок продажу земельної ділянки площею 0,2000 Га (лісові землі), розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер 3222487000:04:002:0113 та 3222487000:04:002:0113, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 червня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4206. За умовами розписки, оригінал якої перевірено у судовому засіданні, [PERSON] зобовязалась зібрати необхідні документи (довідка з реєстру, державний акт, довідка про оцінку земельних ділянок тощо) та зявитись до нотаріуса повідомивши покупця про дату та час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок. На початку червня 2014 року, [PERSON] повідомила позивача про закінчення процесу збирання документів та запропонувала зустрітись у нотаріуса для відчуження спірних земельних ділянок, що підтверджується поясненнями [PERSON] викладених у письмових запереченнях в частині стягнення моральної шкоди. Всупереч намірам сторін щодо відчуження спірного майна Приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було відмовлено у посвідченні договорів купівлі-продажу земельних ділянок у звязку із скасуванням [PERSON] довіреності на підставі якої [PERSON] представляла його інтереси, що підтверджується копією постанови від 10.06.2014 та письмовими поясненнями нотаріуса. Судом встановлено, що під час отримання коштів [PERSON] в інтересах [PERSON] перша діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 05.04.2012 та мала відповідний обсяг повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками, про що також свідчать надані у судовому засіданні нотаріально посвідчені заяви відповідача про відсутність заперечень щодо відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна. Крім того, судом також встановлено, що станом на день ухвалення рішення позивачем всупереч сплаті вартості майна так і не набуто право власності на спірні земельні ділянки у спосіб визначені у розписці від 10.06.2014 . Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних ум ов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З правового аналізу зазначеної норми закону вбачається, що для визнання договору дійсним необхідним є наступні ознаки:- встановлення обставин щодо досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору;- встановлення обставин щодо повного або часткового виконання договору;- встановлення обставини щодо ухилення однієї сторони від нотаріального посвідчення договору. Як вбачається з розписки від 10.06.2014 , сторони погодили усі без виключення істотні умови договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок, що не заперечувалося відповідачами та підтверджується письмовими заперечення [PERSON] Крім того, сторони вичинили реальні дії щодо повного виконання умов договору купівлі-продажу нежилого приміщення, а саме - позивач передав, а відповідач прийняв грошову суму в розмірі 770\~000 (сімсот сімдесят тисяч) гривень, яка є оплатою за спірні земельні ділянки, що випливає зі змісту розписки. Поміж іншого, відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON] передав, а позивач прийняв вказані земельні ділянки та правовстановлюючі документи на них, що є предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна, на що вказує зміст розписки. Відповідач всупереч досягнутої угоди у визначений розпискою дату та час для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок не з'явився, подав заяву нотаріусу про скасування довіреності від 05.04.2014 , що суд розцінює як ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок. За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, яким є предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду. Відповідно до ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, з посиланням на підтверджені письмовими доказами обставини щодо досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та реального виконання умов такого договору, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] 10.06.2014 фактично укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок. Згідно абз.2 п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», №9 від 06.11.2009, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Однак, як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, з 01.01.2013 року скасований обов'язок здійснення державної реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомого майна, в зв'язку із чим з цієї дати є можливість застосування положень ч.2 ст.220 ЦК України щодо вимог про визнання таких договорів укладеними. За викладених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок дійсними та визнання права власності на них є законними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів 10\~000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до абз.2 п.3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) №4, від 31.03.95р., відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.9 тієї ж постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства визначених зокрема у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, враховуючи характер порушеного права позивача на власність, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 1\~000 гривень за рахунок [PERSON] буде достатнім. Що стосується вимоги відшкодувати моральну шкоду [PERSON], то така вимога не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідальність відшкодовується безпосередньо особою, яка порушила право позивача на власність. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.\~61 цього Кодексу.. В судовому засіданні не доведено факту наявності порушення права та законних інтересів позивача відповідачкою в частині моральної шкоди, не доведено факту протиправної поведінки її, та причинний зв»язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище, тому в цій частині позову суд відмовляє. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів

Outcome: partial