Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та просив про стягнення заборгованості за строковим договором банківського вкладу № 300131/157740/07-15 від 15.01.2015 року у розмірі 700,00 доларів США, заборгованості за строковим договором банківського вкладу № 300131/160365/07-15 від 20.01.2015 року у розмірі 6453,15 доларів США, несплачених відсотків в розмірі 85,25 доларів США, а також про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що просить стягнути кошти, які банк не сплатив на вимогу позивача, хоча зобов'язаний виконати умови договорів вкладу. Моральної шкоди зазнав, оскільки не міг допомогти дочці матеріально, хоча на це дуже розраховував. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки представника суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін і надіслання відповідачу заяви про зміну позовних вимог, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд і забезпечення таким чином права на справедливий суд. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування вимог позову, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 15 січня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір № 300131/157740/07-15 з виплатою відсотків щомісячно, згідно з яким він передав, а банк прийняв грошову суму вкладу - 700,00 доларів США і зобов'язався виплатити позивачу суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором, термін дії вкладу - 15 квітня 2015 року, процентні ставки - від 8,2 % річних до 10% річних відповідно до строків (а.с. 10-12). Також 20 січня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір № 300131/160365/07-15 від 20.01.2015 року з виплатою відсотків щомісячно, згідно з яким він передав, а банк прийняв грошову суму вкладу - 6453,15 доларів США і зобов'язався виплатити позивачу суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором, термін дії вкладу - 20 квітня 2015 року, процентні ставки - від 8,2 % річних до 10% річних відповідно до строків (а.с. 13-15). Позивач звертався до відповідача з вимогою про добровільне повернення грошових вкладів, що підтверджується заявами про повернення коштів, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.а.с. 16, 17, 18, 19). Однак, банк в порушення п. 2.4 умов Договорів продовжує користуватися коштами позивача. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Статтями 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Разом з тим, відповідно до умов договору банк зобов'язався забезпечити повне збереження та повернення вкладу з нарахованими процентами, сплатити вкладнику проценти шляхом перерахування коштів на рахунок в останній день строку дії вкладу, повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що не повернення відповідачем банківських вкладів позивачу є неправомірним. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття має перелік способів захисту прав та інтересів, який не є вичерпним, оскільки частиною 2 пункту 10 встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право вибору способу захисту належить особі. Наданий позивачем розрахунок суми заборгованості по відсотках за строковими договорами банківського вкладу: у розмірі 4,87 доларів США за строковим договором банківського вкладу № 300131/157740/07-15 від 15.01.2015 року та у розмірі 74,00 доларів США за строковим договором банківського вкладу № 300131/160365/07-15 від 20.01.2015 року нічим не спростований, у зв'язку з чим суд вважає, що з врахуванням положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, крім основного вкладу у розмірі 7153,15 доларів США, з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховані відсотки у розмірі 78,87 доларів США. При цьому вимога про стягнення 3 проценти річних у розмірі 4,77 доларів США до задоволення не підлягає, оскільки інший розмір процентів встановлений договорами. При вирішенні спору про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що моральна шкода, завдана позивачу, у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України, полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього. Оскільки факт неповернення коштів підтверджений у судовому засіданні, у суду відсутній розумний сумнів в тому, що існує факт переживання особою моральних страждань, які вона отримала внаслідок раптової непередбаченої зміни звичного способу життя та відсутності того, на що вона розраховувала при укладенні договорів вкладу. За таких обставини,

Outcome: partial