Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.01.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір акційного строкового банківського вкладу №2630/100/151629 «Ваш Різдвяний» з виплатою відсотків щомісячно. Предметом договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 5000,00 доларів США на строк 181 днів з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 9,8 % річних. Сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно. В день закінчення дії договору банківського вкладу, а саме 08.07.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Міський комерційний банк» для отримання суми вкладу та невиплачених процентів за ним. Однак, на вимогу позивача банк кошти не повернув. Зазначив, що про свій намір отримати кошти за договором банківського вкладу по його завершенню ним було подано заяву 16.06.2014 року. Незважаючи на неодноразове звернення до відповідача з вимогою отримати кошти за вказаним договором, відповідач не виконав свої зобов'язання. 09.07.2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача до Солом'янського районного суду м. Києва про повернення суми банківського вкладу за договором №2630/100/151629 від 08.01.2014 року в розмірі 5000,00 доларів США та невиплачених процентів в сумі 40,98 доларів США. Протягом липня-серпня позивач звертався до відповідача за отриманням коштів, однак їх перераховано не було. Листом ПАТ «Міський комерційний банк» від 07.08.2014 року на заяву позивача від 08.07.2014 року, останнього було повідомлено про те, що належні йому на праві власності кошти за договором банківського вкладу перераховані на рахунок обліку вкладів на вимогу №262061400501 від 08.01.2014 року, з якого він може отримувати у своєму відділенні кошти за їх наявності у касі. З отриманої позивачем 18.08.2014 року виписки про рух коштів за зазначеним рахунком обліку вкладів на вимогу йому стало відомо, що фактично перерахування коштів в сумі 5000,00 доларів та невиплачених процентів за ним відбулося майже через місяць після закінчення дії цього договору - 07.08.2014 року. 18 та 19.08.2014 року позивач звертався до відповідача з вимогами про видачу належних йому грошових коштів, які з депозитного вкладу №2630/100/151629 від 08.01.2014 року перераховані на вклад на вимогу №262061400501 в межах встановлених Національним банком України, однак будь-яких виплат він не отримав. На день закінчення дії договору строкового банківського вкладу від 08.01.2014 року та після перерахування суми вкладу в 5000,00 доларів США на рахунок вкладу на вимогу, відповідач не забезпечив позивачу як вкладнику можливість вільно розпоряджатися належними йому коштами, що засвідчує неналежне виконання своїх зобов'язань банком за договором. Отже, відповідач прострочив виконання свого зобов'язання щодо повернення внесених позивачем в його касу коштів в сумі 5000,00 доларів США на 50 днів, у зв'язку з чим розмір збитків у вигляді не отриманих процентів за фактично прострочений строк становить 67,12 доларів США та 3% річних становить 20,55 доларів США. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1060 ЦК України якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 08.01.2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір акційного строкового банківського вкладу №2630/100/151629, відповідно до умов якого банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, з процентною ставкою 9,8% річних, строком 181 днів. 16.06.2014 року позивач повідомив відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» про свій намір отримати суму вкладу та повернення залишку за ним нарахованих відсотків шляхом видачі коштів готівкою через касу банку в день закінчення дії договору №2630/100/151629 від 08.01.2014 року - 08.07.2014 року. В день закінчення дії договору акційного строкового банківського вкладу №2630/100/151629 від 08.01.2014 року, а саме 08.07.2014 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Міський комерційний банк» про повернення суми вкладу та залишку нарахованих відсотків по ньому шляхом видачі коштів готівкою через касу банку, однак кошти перераховані банком не були. 18.08.2014 року та 19.08.2014 року позивач повторно звернувся з вимогою до ПАТ «Міський комерційний банк» про повернення суми вкладу та залишку нарахованих відсотків по договору акційного строкового банківського вкладу №2630/100/151629 від 08.01.2014 року, однак ошти перераховані банком не були. Відповідно до п.п. 4.3.2 договору акційного строкового банківського вкладу №2630/100/151629 від 08.01.2014 року банк зобов'язався на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим договором. Відповідно до п.п. 1.7 договору, повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику здійснюється банком шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника. Листом ПАТ «Міський комерційний банк» від 07.08.2014 року, позивача було повідомлено про те, що його вклад за договором №2630/100/151629 від 08.01.2014 року по закінченню строку перерахований, згідно умов договору, на рахунок з обліку вкладу на вимогу №262061400501. Кошти з даного рахунку можуть бути отримані позивачем у відділенні банку, в якому він обслуговується. З отриманої позивачем 18.08.2014 року виписки про рух коштів за зазначеним рахунком обліку вкладів на вимогу №2630/100/151629 від 08.01.2014 року вбачається, що фактично перерахування коштів за договором банківського вкладу в сумі 5000,00 доларів США та невиплачених процентів за ним відбулось майже через місяць після закінчення дії договору - 08.07.2014 року. Встановлено, що а ні в день закінчення дії договору та навіть після перерахування суми вкладу 5000 доларів США на рахунок вкладу на вимогу (07.08.2014 року) відповідач ПАТ «Міський комерційний банк» не забезпечив позивачу, як вкладнику можливість вільно розпоряджатися належними йому зазначеними коштами, що підтверджує неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №2630/100/151629 від 08.01.2014 року і є підставою для застосування до нього відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до ст.ст. 536, 623, 625, ч. 5 ст. 1061 ЦК України. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу укладеного договору банківського вкладу є цивільно-правовими за своїм змістом. Частина 2 статті 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 08.01.2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір акційного строкового банківського вкладу №2630/100/151629, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови договору акційного строкового банківського вкладу №2630/100/151629 від 08.01.2014 року. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань щодо повернення внесених позивачем в касу банку коштів в сумі 5000,00 грн. за вказаним договором банківського вкладу в строк 50 днів (з 08.07.2014 року закінчення терміну дії договору по 26.08.2014 року звернення позивача з позовом до суду). Згідно розрахунку наданого позивачем збитки у виді неотриманих процентів за фактично прострочений строк складають 67,12 доларів США та 3% річних становить 20,55 доларів США, а всього 87,67 доларів США. Вказаний розрахунок сторонами у справі не оспорювався, а тому він також може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 22.09.2014 року 100 доларів США 00 центів становлять 1348,9709 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у виді неотриманих процентів за фактично прострочений строк та 3% річних в сумі 87,67 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2014 року становить 1182,64 грн. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved