Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в ході розгляду справи був уточнений, зазначивши, що 26.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, у забезпечення якого 09.06.2008 року між позивачем з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого боку було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285,60 кв.м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З дозволу банку квартири № 17, 29, 32, 36, 40, 50, 55-56, 58-59, 65-66, 68, 71, 84,88-90, 92-93, 95, 104-106, 108, 114 житлового будинку літ. В-5 по [ADDRESS] було виведено з іпотеки та відчужено власником. Зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконав. Як стало відомо позивачу, [PERSON] та [PERSON] була відчужена квартира №13, власником якої стала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 13.10.2009 р. за реєстровим № 5027. На цей час спірна квартира зареєстрована за відповідачем на підставі договору дарування від 17.06.2011 р. З цих підстав позивач просить суд в рахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем за зазначеним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - вказану квартиру, яка належить відповідачу на праві власності, шляхом надання позивачу від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 460300,00 грн., з наданням позивачу всіх повноважень продавця. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Донець Д.О. позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та пояснив, що відповідач придбав спірну квартиру у той час, коли вона не знаходилась в іпотеці, так як рішенням суду договір іпотеки було визнано недійсним і на його підставі запис про обтяження майна іпотекою виключено з реєстру. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом установлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ «Укргазбанк» і [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 млн. 644 тис. доларів США на строк до 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань перед банком 9 червня 2008 року між банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є багатоквартирний житловий будинок літ. В-5 по [ADDRESS] загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м, усього на 123 квартири, що належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2008 року. Відомості про іпотеку нотаріусом внесено до Державного реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року позов [PERSON] і [PERSON] задоволено. Договір іпотеки від 9 червня 2008 року визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек. [PERSON] належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь банку 1 млн 664 тис. 543 грн 02 коп. та 2 млн 630 тис. 252 долари 33 центи США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року. Рішення суду не виконано. У період чинності зазначеного рішення та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек квартиру №13 літ. В-5 по [ADDRESS] відповідачу відчужено [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року. На цей час спірна квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування від 17.06.2011 р. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 квітня 2012 року заочне судове рішення від 9 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові [PERSON] та [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, реєстрацію обтяжень на спірну квартиру поновлено. Відповідно до приписів ст.5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення договору), частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом; іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Позивач просив звернути стягнення на квартиру 13, що розташована в багатоквартирному будинку літ. В-5 по [ADDRESS], який є предметом іпотеки за договором №16/08-Б. Разом з тим, як зазначено вище, за договором №16/08-Б предметом іпотеки було визначено не окремі квартири, а будинок [ADDRESS] загалом (який складається зі 123 квартир). При цьому, договором №16/08-Б було визначено вартість предмету іпотеки - житлового будинку в цілому в розмірі 17070000 гривень (п.2.2.договору іпотеки). Як встановлено судом та визнається позивачем, за погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки було виключено 26 квартир, розташованих у будинку [ADDRESS], при цьому, попередня вартість предмета іпотеки не змінювалась. Отже, така вартість визначена з тим розрахунком, що предмет іпотеки містить 123 квартири. Відповідно до п.3.3.14 вказаного договору іпотеки, у разі проведення іпотекодавцями реконструкції, в результаті якої зміниться назва предмета іпотеки, функціональне призначення, загальна площа, правовстановлюючі документи на предмет іпотеки та інше, іпотекодавці зобов'язані повідомити про це іпотекодержателя в 5-денний строк з моменту проведення реконструкції та внести відповідні зміни до цього договору іпотеки, шляхом укладення з іпотекодержателем нотаріально посвідченого додаткового договору. Даних про укладання такого додаткового договору матеріали справи не містять. Не надано суду доказів і про існування будь-яких інших договорів, якими б вносилися відповідні зміни до договору іпотеки у зв'язку з виділенням окремих квартир у будинку [ADDRESS] в натурі, і реєстрації права власності на них, як на окремі об'єкти нерухомості. Отже, спірна квартира на час укладення договору №16/08-Б була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, і наразі не має правових підстав вважати, що ця квартира стала самостійним предметом іпотеки. Витяги з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14 травня 2012 року та в яких відображено, що об'єктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], не є належними доказами на підтвердження набуття спірною квартирою статусу самостійного предмету іпотеки,оскільки відповідні зміни до договору іпотеки сторонами договору не вносилися. Договір іпотеки, копія якого наявна у матеріалах справи передбачає право банку звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки (п.6.1 договору іпотеки), та не містить процедури звернення стягнення на квартиру, як складову частину предмета іпотеки. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, для вирішення спору та правильного застосування приписів ст.23 Закону України «Про іпотеку» необхідно встановити як співвідноситься предмет іпотеки з його частиною, та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю квартири, набутої відповідачами, про що було чітко зазначено Верховним Судом України при розгляді даної справи. При розгляді справи судом позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру, як на частину предмету іпотеки, у визначений позивачем спосіб, хоча надання таких доказів є процесуальним обов'язком позивача. Звіт про оцінку майна, що був наданий позивачем в якості доказу вартості спірної квартири, не дає відповіді на питання, що були порушені судами вищих інстанцій при скасуванні судових рішень в даній справі. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач при повторному розгляді справи судом першої інстанції - не надав. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, тягар доказування обґрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Без наявності доказів, які б встановлювали співвідношення предмету іпотеки зі спірною квартирою, яка є його частиною та вартості предмета іпотеки (будинку) з вартістю спірної квартири, суд позбавлений можливості правильно вирішити спір. Під час тривалого розгляду справи судом позивач, будучи обізнаним про дійсні обставини справи, змістом Постанови Верховного Суду України від 03.02.2016 року не виконав свого процесуального обов'язку та не надав належних і допустимих доказів для правильного вирішення спору, а тому суд ухвалює рішення про відмову у позові за його недоведеністю. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed