Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Позов мотивує тим, що 05.11.2003року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що одруження виявилось невдалим, побудувати сімейні відносини з дружиною вони не змогли, так як протягом подружнього життя між ними постійно виникають непорозуміння. Не дивлячись на те, що він прикладав багато зусиль для того, щоб знаходити спільну мову з дружиною, але все виявилось марним. Останнім часом їх сімейне життя він вважає припиненим, сім'ї фактично не існує. Подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим і таким, що суперечить їх інтересам та унеможливлює примирення з відповідачкою. Спору щодо поділу майна не мають, а також сторони досягли згоди щодо місця проживання дітей. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі,позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка також подала заяву, де вказала, що позов визнає в повному обсязі. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO],що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що протягом подружнього життя між ними постійно виникають непорозуміння, в зв'язку з чим вони втратили взаєморозуміння. Сімейне життя фактично між ними припинено, спільного господарства вони не ведуть. Відповідач подала заяву, де вказала, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved