Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наступними підставами. Як вказує позивач, 24.02.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено кредитний договір, який складався з заяви відповідача (позичальника) та Умов отримання кредиту. У подальшому, 26.06.2019 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компаній «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір про відступлення права вимоги №20190626. Таким чином, позивач набув право вимоги виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 24.02.2017 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем. Також позивач зазначає про те, щ за вказаним кредитним договором у відповідача створилася заборгованість у розмірі 51286,67 гривень, з яких: 23557,52 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3,68 гривень - сума заборгованості за відсотками; 15796,09 - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 11929,38 гривень - сума заборгованості за пенею. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1231691783 від 24.02.2017 року у розмірі 51286,67 гривень, з яких: 23557,52 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3,68 гривень - сума заборгованості за відсотками; 15796,09 - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 11929,38 гривень - сума заборгованості за пенею, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 18.05.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 599, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, судом встановлено, що дійсно 24.02.2017 року відповідачем було подано заяву до ТОВ «Фінансова компанія «центр фінансових рішень» заяву про отримання кредиту у сумі 30030,96 гривень. На підтвердження цього факту позивачем було надано належним чином завірену копію заяви [PERSON] (а.с. 5) Однак, у цій заяві у графі «Доручення» вбачається, що [PERSON] надала доручення ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати за рахунок отримуваного відповідачем кредиту отримувачеві ТОВ «ФК «ЦФР» 22400,12 гривень з призначенням «погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором №5291311074 від 25.08.2016 року», та отримувачеві ПАТ «Страхова компанія ТАС 7660,84 з призначенням «оплата страхового платежу за договором страхування №1231691783-С від 24.02.2017 року». При цьому, у довідці з графіком руху коштів по кредиту, наданої позивачем (а.с. 14), вбачається, що сума 30080,96 гривень нібито була видана відповідачеві. Крім того, позивач посилається на те, що заявою (а.с. 5) відповідачка підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір. Проте, позивачем надано роздруківку таких умов (а.с. 12-13) у якості, за якої неможливо встановити їх зміст, а також ці умови жодним чином не затверджені ні підписом, ні печаткою відповідальної особи, тому немає жодних даних про те, що саме ці умови були дійсними під час підписання відповідачем заяви та саме з цими умовами була ознайомлена [PERSON] . З огляду на наведене, у суду відсутня об`єктивна можливість достовірно встановити умови кредитного договору, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] від 24.02.2017 року, на який посилається позивач. Крім того, у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Також судом приймкається до уваги те, що, у відповідності до довідки за вих. № 3482017-SG від м16.07.2019 року (а.с. 14), наданої ФК «ЦФР», сума, заявлена позивачем - 51286,67 гривень зазначена як сума для дострокового погашення, проте жодних підстав при цьому для дострокового погашення позивачем не зазначається, а вказана сума і у позові і у повідомленні про відступлення права вимоги (а.с. 17) зазначена як сума заборгованості за кредитним договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що розрахунок, наданий позивачем (а.с. 16), неможна вважати належним та допустимим доказом обставин, викладених позивачем у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів розміру заборгованості за кредитним договором №1231691783 від 24.02.2017 року, у суду відсутня можливість перевірити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також встановити факт відповідного руху коштів по кредитному рахунку відповідача. Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed