Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином в якому, просив стягнути з [PERSON] 52374 грн. 76 коп. матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] перебуваючи на посаді голови правління ЖБК-126, зловживаючи своїми повноваженнями перерахував належні ЖБК №126 кошти в сумі 100100,00 грн. на особистий депозитний рахунок, відкритий у Львівській філії ВАТ «Кредобанк», та депозитний рахунок, відкритий у АТ «Єврогазбанк», в результаті чого отримав дохід у вигляді виплати йому відсотків по депозитних договорах у сумі 30352,77 грн. та 22021, 99 грн. відповідно. Таким чином, відповідач отримав доходи у сумі 52374,76 грн., які за звичайних обставин міг отримати позивач, тому просить стягнути з [PERSON] 52374,76 грн упущеної вигоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним з позові, позов просила задовольнити. Відповідач позов заперечив, просив відмовити в його задоволенні, застосувати спеціальний строк позовної давності, встановлений ч.3 ст. 233 КЗпП України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, досліджені в судовому засіданні, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 25.06.2013 р. встановлено, що [PERSON], будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, перебуваючи на посаді голови житлово-будівельного кооперативу №126, зловживаючи своїми повноваженнями, умисно використовуючи свої службові повноваження всупереч інтересам ЖБК № 126, достовірно знаючи, що загальними зборами управління житлово-будівельного кооперативу № 126 не приймалось рішення про надання йому безвідсоткової позики грошових коштів, шляхом укладення між ЖБК-126 та собою як фізичною особою договору № 1/02 від 24.02.2009 про надання кооперативом безвідсоткової позики та надання вказаного договору у відділення Ощадного банку України, в якому відкритий обслуговуючий рахунок кооперативу, згідно платіжного доручення № 16 від 25.02.2009 року, перерахував кошти ЖБК № 126 на свій особистий депозитний рахунок, відкритий у Львівській філії ВАТ «Кредобанк» на суму 100100,00 грн., що заподіяло шкоду інтересам членів ЖБК № 126 на вищевказану суму. Після закінчення строку депозитного договору із ВАТ «Кредобанк» [PERSON] грошові кошти на суму 100100,00 грн. 25.08.2010р. та 07.06.2011р. перерахував на власний депозитний рахунок, відкритий у ПАТ «Єврогазбанк». Такі дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 2 ст.364-1 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, за кваліфікуючою ознакою - що спричинило тяжкі наслідки. [PERSON], в судовому засіданні свою вину визнав повністю, та пояснив, що перебуваючи на посаді голови житлово-будівельного кооперативу вчинив дії, які йому інкриміновані органами досудового слідстві, оскільки дійсно вчинив зловживання повноваженнями, що спричинило тяжкі наслідки, підроблення офіційних документів та їх використання. У вчиненому щиро кається, суму 100100грн. згідно квитанції №2/1 від 14.09.2011року перерахував ЖБК№126 . У зв'язку із закінченням строків давності, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності. З огляду на наведене суд приходить до висновку про встановлення факту вини [PERSON] у заподіяні шкоди Житлово-будівельному кооперативу №126 при виконанні ними своїх службових повноважень. Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно пункту 2 частини 2 статті 22 ЦК України, збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна поведінка чи бездіяльність іншої сторони є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої сторони, - наслідком такої протиправної поведінки (аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 30.05.2006 р. по справі № 42/266-6/492). Однак, представником позивача не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді «упущеної вигоди», не подано доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів. Крім цього, згідно ч.4 ст. 130 КЗпП України, на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за не одержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував в стані крайньої необхідності. Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як встановлено судом, позивач виявив заподіяння [PERSON] шкоди 02 вересня 2011 року згідно Акту інвентаризації, а безпосередньо до суду звернувся 23.08.2013 року., тобто з пропущенням спеціального строку позовної давності. Судом не встановлено, а представником позивача не наведено обставин зупинення чи переривання перебігу позовної давності щодо вимог позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed