Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Президента України [PERSON] про захист честі та гідності, в якому просив: просить зобов'язати Президента України спростувати поширену ним недостовірну, як вважає [PERSON], інформацію такого змісту: «Сьогодні абсолютний історичний день для моєї країни, для моєї нації, для 45 мільйонів українців. Я абсолютно переконаний, що сьогодні історичний день для ЄС, Україна повертається в європейську сім'ю. Україна прощається востаннє з радянською та російською імперіями» - у такий же спосіб, в який вона була поширена, а саме, особисто заявити в публічному виступі: «Спростовую недостовірну інформацію, поширену мною, щодо історичності для підписання рішення з Європейським союзом про лібералізацію візового режиму для 45 мільйонів українців». Позовні вимоги мотивовані тим, що поширена відповідачами інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача. Згідно заперечень, які за змістом являються відзивом на позов, представник відповідача, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не наводить обґрунтувань, яким саме чином порушено його особисті немайнові права внаслідок поширення вказаної інформації, у чому полягає приниження його честі чи гідності, ділової репутації, чому ця інформація є негативною. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилися, оскільки зазначені клопотання заявлені не були. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити позовні вимоги з наведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив подав заперечення проти позову (відзив). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що у позовній заяві позивач вказує про порушення його ділової репутації внаслідок поширення відповідачем інформації, яку позивач вважає недостовірною. Згідно п. 4 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Разом з тим, ні позовна заява, ні надані позивачем докази, ні пояснення позивача в судовому засіданні не свідчать про те, що мав місце факт порушення особистих немайнових прав позивача, з боку відповідача. Також не має даних у чому виражається таке порушення ділової репутації. Більше того, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що особисті майнові права позивача були порушена та існує причинно-наслідковий зв'язок між поширенням нібито недостовірної інформації та порушеним правом позивача. Не наводить позивач і обґрунтувань, яким саме чином порушено його особисті немайнові права внаслідок поширення вказаної інформації, у чому полягає приниження його честі чи гідності, ділової репутації, чому ця інформація є негативною. У позовній заяві міститься лише посилання на ua.censor.net.ua, жодних належних та допустимих доказів поширення інформації до позовної заяви не додано. Також, позивачем не доведено факт поширення Президентом України недостовірної негативної інформації стосовно самого позивача - тобто, позов фактично ґрунтується на припущеннях та здогадках позивача. Наведене дає підстави для беззаперечного висновку про безпідставні твердження позивача про порушення його особистих немайнових прав, внаслідок нібито поширення недостовірних відомостей з боку відповідача. Системний аналіз положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути поданий особою виключно для захисту порушеного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке порушене право. При цьому, слід зазначити, що позовна заява не містить жодного конкретного факту про те, яким чином відповідач порушив права позивача, за захистом яких позивач звернувся із даним позовом до суду. Відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способ) поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Положеннями ст. 277 ЦК України визначений загальний порядок доказування у такій категорії справ. Законодавцем було виключено з вказаної статті частину третю, яка покладала обов'язок на особу доказувати правдивість негативної інформації, поширеної такою особою. Поруч з наведеним, відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про інформацію», передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу матеріальних збитків, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів та представником в судовому засіданні не було доведено наявність матеріальної чи моральної шкоди, протиправності діяння чи без діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, позивачем не було доведено того, що було порушено їх право та ділову репутацію, що воно порушене саме внаслідок дій відповідача і такі дії є протиправними, що відповідач вчинив якесь діяння, яке порушило права позивача на ділову репутацію, за захистом яких подано позов, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed