Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 1369538,00 грн., 3% річних за час прострочення сплати боргу в сумі 146427,56 грн., інфляційні втрати за час прострочення сплати боргу в сумі 263027,90 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.05.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 10000 доларів США 00 центів, які останній зобов'язався повернути у строк 01.06.2012, що підтверджується розпискою. Вказані кошти повернуті не були. 09.06.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений ще один договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 359550,00 грн., які останній зобов'язався повернути у строк 09.08.2012 року, що підтверджується розпискою. Однак, відповідач повернув лише 38000,00 грн. Інша сума 321550,00 грн. повернута відповідачем не була. 25.07.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений третій договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 28800 доларів США 00 центів, які останній зобов'язався повернути у строк 02.08.2012 року, що підтверджується розпискою. Зазначив, що вказані кошти були надані відповідачу на виконання договору безпроцентної позики грошей від 09.06.2012 року, який був втрачений. Отже, позивач виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти. Проте, відповідач у встановлені договорами строк не повернув кошти позивачу, що свідчить про невиконання зобов'язань за договором. У зв'язку з тим, що відповідач прострочив повернення сум позик, позивач вважає, що з нього слід стягнути суму боргу, а також 3% річних, які за договором позики від 23.05.2012 року становлять 30214,20 грн., за договором позики від 09.06.2012 року - 34119,54 грн., індекс інфляції в сумі 263027,90 грн., за договором позики від 25.07.2012 року - 82093,82 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заперечував проти задоволення вимог про стягнення суми боргу за договором позики від 23.05.2012 року в сумі 10000,00 доларів США та всіх нарахувань по ньому, просив застосувати строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 23.05.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 10000 доларів США 00 центів, які останній зобов'язався повернути у строк 01.06.2012, що підтверджується розпискою. 09.06.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений ще один договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 359550,00 грн., які останній зобов'язався повернути у строк 09.08.2012 року, що підтверджується розпискою. 25.07.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений третій договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 28800 доларів США 00 центів, які останній зобов'язався повернути у строк 02.08.2012 року, що підтверджується розпискою. Вказані кошти були надані відповідачу на виконання договору безпроцентної позики грошей від 09.06.2012 року, який був втрачений. Встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши [PERSON] грошові кошти за вищевказаними договорами позики. Однак, відповідач повернув лише 38000,00 грн. за договором позики від 09.06.2012 року. Інші суми у встановлені договорами строки повернуті відповідачем не були, тим самим порушивши умови надання позики, на що слід зазначити наступне. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 23.05.2012 року, 09.06.2012 року та 25.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув у встановлені договорами строки суми позик позивачу, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 09.06.2012 року в сумі 321550,00 грн., за договором позики від 25.07.2012 року заборгованість в сумі 28800 доларів США 00 центів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.02.2016 року (1 долар США = 27,01) становить 777888,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики від 23.05.2012 року в сумі 10000 доларів США 00 центів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.02.2016 року становить 270100,00 грн. та 3% річних по ньому в сумі 30214,20 грн., то в них слід відмовити, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановлено, що договір позики був укладений 23.05.2012 року відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 10000,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути у строк до 01.06.2012 року. Отже, позивач дізнався про порушення свого права 02.06.2012 року та мав звернутись до суду про стягнення вказаної заборгованості не пізніше 03.06.2015 року. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики від 23.05.2012 року більше ніж через три роки, а саме 27.07.2015 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача у справі є підставою для відмови у задоволенні вказаних позовних вимог, а тому вони задоволенню не підлягають. Позивач також просив стягнути 3% річних за договором позики від 09.06.2012 року в сумі 34119,54 грн. та індекс інфляції в сумі 263027,90 грн., за договором позики від 25.07.2012 року 3% річних в сумі 82093,82 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних за договором позики від 09.06.2012 року становить 34119,54 грн. та індекс інфляції становить 263027,90 грн., за договором позики від 25.07.2012 року 3% річних становить 82093,82 грн. Вказаний розрахунок сторонами у справі не оспорювався, а тому він може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за договором позики від 09.06.2012 року в сумі 34119,54 грн., індексу інфляції, що становить 263027,90 грн. та 3% річних за договором позики від 25.07.2012 року в сумі 82093,82 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 3654,00 грн.

Outcome: partial