Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 11.10.2005 року померла його баба по лінії матері [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок №12 по пров.Михайлівському с.Васьковичі Коростенського району, присадибну ділянку розміром 0,42 га. Правовстановлюючих документів на майно померла не оформила. Його мати [PERSON] померла 16.05.1992 року, тому він є спадкоємцем [PERSON] за правом представлення. З померлою він постійно проживав та продовжує проживати в спадковому будинку. Просив встановити факт належності житлового будинку №12 по пров.Михайлівському в с.Васьковичі Коростенського району Житомирської області та присадибної земельної ділянки розміром 0,42 га [PERSON], яка померла 11.10.2005 року; встановити, що [PERSON] була матір'ю [PERSON] та його бабою; визнати за ним право власності на спадкове майно у виді житлового будинку та земельної ділянки. Позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що 11.10.2005 року померла [PERSON], якій за життя належав житловий будинок №12 по пров.Михайлівському с.Васьковичі Коростенського району Житомирської області. Разом з померлою в належному їй будинку проживав позивач. 16.05.1992 року померла [PERSON], дошлюбне прізвище якої [PERSON] (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00016940972 від 02.08.2016 року). Матір'ю [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00017144152 від 27.09.2016 року була [PERSON]. [PERSON] являлась матір'ю [PERSON], [INFO]. Позивач проживав та продовжує проживати в спадковому будинку померлої [PERSON] як її онук. Вищезазначене дає можливість зробити висновок про те, що померла [PERSON] доводилась матір'ю [PERSON] та бабою по лінії матері позивачеві. Позивачеві нотаріусом відмовлено в оформленні прав на спадкове майно через розбіжності в його найменуванні та найменуванні померлих баби та матері, відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Право власності на будинок спадкодавцем позивача за життя не було оформлено та не зареєстровано, на час розгляду справи така можливість втрачена, що перешкоджає позивачеві, який є спадкоємцем померлої [PERSON] оформити свої спадкові права. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від їх державної реєстрації. Державна реєстрація права власності померлого спадкодавця на житловий будинок не можлива, нотаріусом в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказане спадкове майно. За таких обставин відсутня можливість оформлення позивачем свого права на спадкове майно у виді житлового будинку в позасудовому порядку. Доказів того, що померлій [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,42 га позивачем не подано. Згідно законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини (ст.125 ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації цього права. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст.118 ЗК України. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до п.1 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку (п.3.5 Постанови Пленуму ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Після смерті [PERSON] спадщину за правом представлення відповідно до ст.1268,ч.3 ЦК України прийняв позивач. Іншими особами спадщина не прийнята. Враховуючи вищевказане, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial