Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про втрату права користуванням [PERSON] житлом - будинком, який розташований в [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що відповідно до договору дарування від 11.01.2002 року право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], належить йому. В будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджується записами в домовій книзі та відміткою про реєстрацію в паспорті. 17 серпня 2014 року відповідач у справі [PERSON] з вищезазначеного жилого будинку вибув до іншого місця проживання і проживає за адресою - [ADDRESS], хоча по даний час зареєстрований за адресою у Хмільнику. Оскільки він не в змозі оформити субсидію на комунальні платежі та вільно користуватись належним йому на праві власності майном, вимушений звернутись до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та про проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно. Відповідач належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання, заперечення проти позову не подав. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин не прибуття у судове засідання не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі та про проведення заочного розгляду справи. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що підстав для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України не має, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Місце проживання відповідача у справі [PERSON] зареєстровано за адресою - [ADDRESS] з 28.02.1984 року, що пітдверджується копією паспорта [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з довідки № 1139 від 25.12.2014 року відповідач не проживає в будинку за місцем реєстрації з 17 серпня 2014 року , так як переїхав на нове місце проживання за адресою - [ADDRESS] (а.с.14). Дана обставина підтверджується також копією розписки [PERSON] від 17.08.2014 року, з якої вбачається, що він добровільно виселився з будинку і переїхав до нового місця проживання (а.с.15). При переїзді до нового місця проживання відповідач з місця реєстрації за попереднім місцем проживання [ADDRESS], добровільно не знявся. Будинок по [ADDRESS], належить на праві власності позивачу [PERSON] відповідно до договору дарування жилого будинку від 11.01.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 89. Будинок зареєстровано у Вінницькому ООБТІ за [PERSON] у реєстровій книзі № 10/37 за реєстровим № 23447 08.02.2002 року (а.с.9). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача, не має в цьому будинку права власності на частку, з ним не укладений договір про безоплатне чи платне користування жилим приміщенням. Реєстрація відповідача у будинку належному позивачу [PERSON], порушує його право вільно володіти, користуватися та розпоряжатися належним йому на праві власності майном, а саме - жилим будинком розташованим по [ADDRESS]. Реєстрація відповідача в житловому будинку, що належить позивачу, свідчать про порушення законних прав та інтересів позивача. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду для захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Згідно ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved