Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути з [PERSON] та ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» на свою користь грошові кошти у розмірі 558450,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2016 року між ТОВ «ФК «ТОЛОКА» та [PERSON] був укладений договір про участь у фонді фінансування будівництва № 22-3 відповідно до якого довіритель на підставі повного визнання ним правил фонду фінансування будівництва, надав свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А. Відповідно до п. З договору про участь у ФФБ № 22-3 Управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до правил фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів залишається в управлінні управителя. Згідно із п. 4 договору після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає довірителю свідоцтво про участь у фонді. 22 січня 2016 року [PERSON] видала довіреність на ім`я [PERSON] на підставі якої 25 січня 2016 року він здійснив оплату грошових коштів у розмірі 558450,00 грн. відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 22-3 від 22 січня 2016 року за [PERSON] . Вищезазначена оплата була здійснена за рахунок власних коштів [PERSON] , однак [PERSON] не повернула кошти [PERSON] , які були сплачені на рахунок ТОВ «ФК «ТОЛОКА». 21.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 21/11-п відповідно до якого [PERSON] зобов`язався відповідати перед кредитором, за виконання [PERSON] , своїх зобов`язань, що виникли у позичальника перед кредитором у зв`язку з виконанням [PERSON] зобов`язань [PERSON] за договором про участь у фонді фінансування будівництва № 22-3 від 22 січня 2016 року, укладеним між ТОВ «ФК «ТОЛОКА» та [PERSON] на підставі довіреності від 22 січня 2016 року посвідченої Поваровою Л.В., приватним нотаріусом КМНО за реєстровим № 17. Згідно із положеннями розділу 2 договору поруки № 21/11-п [PERSON] цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за зобов`язанням у повному обсязі у розмірі 558450,00 грн. Отримавши вимогу кредитора від 01 квітня 2020 року, з метою уникнення порушення договору поруки №21/11-п, 13 квітня 2020 року позивач уклав з ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» договір про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № КД-ФЗ11. Відповідно до вказаного договору ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» 13 квітня 2020 року перерахувало надані [PERSON] за кредитом кошти у розмірі 558450,00 грн. на банківський рахунок [PERSON] . Відповідно до п. 4.6 договору поруки у випадку виконання поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1., 4.3. даного договору, до поручителя, згідно положень ст. ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять права кредитора, які виникли за зобов`язанням. Позивач є новим кредитором [PERSON] за зобов`язанням у зв`язку із виконанням ним як поручителем своїх зобов`язань за договором поруки № 21/11-п. З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач направив на адресу [PERSON] вимогу від 13 квітня 2020 року, в якій вимагав протягом 10 банківських днів сплатити заборгованість у розмірі 558 450,00 грн., однак вказана вимога залишена без уваги. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року у справі відкрито провадження на призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. 22.07.2020 року від представника ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» надійшла заява про визнання позовних вимог. 12.08.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів та заява про застосування строків позовної давності. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. 01.09.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про виклик свідків. 01.09.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 05.10.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. 06.10.2020 року від представника позивача та третьої особи надійшли пояснення. 06.10.2020 року у судовому засіданні відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про допит свідків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено. У судовому засіданні представник позивача, який також представляє інтереси третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що [PERSON] виконував зобов`язання від імені [PERSON] за основним договором на підставі довіреності і за рахунок коштів, переданих йому саме [PERSON] . На підтвердження отримання грошей [PERSON] надав [PERSON] розписку, засвідчену підписами самого [PERSON] , а також двох свідків передачі коштів - [PERSON] та [PERSON] . Вказаною розпискою було передбачено, що після виконання доручення щодо внесення коштів на рахунок ТОВ «ФК «ТОЛОКА» її оригінал підлягає поверненню [PERSON] . Оскільки [PERSON] вніс кошти на рахунок ТОВ «ФК «ТОЛОКА», відповідач [PERSON] повернула йому оригінал розписки одразу після отримання відповідного підтвердження, а тому, у [PERSON] наявна лише копія цієї розписки. Таким чином, [PERSON] не використовував власні кошти для виконання зобов`язань від імені [PERSON] за основним договором. Також зазначив, що довіреність регулює питання представництва та не створює грошових зобов`язань між довірителем та представником, а тому на його думку твердження про те, що у [PERSON] на підставі довіреності виникли зобов`язання перед [PERSON] не може бути юридично обґрунтованим, адже договір доручення (який би міг створити такі зобов`язання) між ними не укладався та жодних зобов`язань, окрім представництва інтересів, між сторонами не виникло Право вимоги до [PERSON] виникло у момент внесення позивачем відповідних коштів за основним договором, тобто 26.01.2016 р. і саме з цієї дати, на думку представника відповідача, розпочався перебіг строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності за таким зобов`язанням сплив 27.01.2019 р., що є ще однією підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Від представника відповідача ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» в матеріалах справи міститься заява про визнання позовних вимог в якій він також просив розгляд справи здійснювати без його участі. Третя особа ТОВ «ФК «ТОЛОКА» в судове засідання свого представника не направила, що не є перешкодою для розгляду даної справи по суті. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 22.01.2016 року між ТОВ «ФК «ТОЛОКА» (управитель) та [PERSON] (довіритель) був укладений договір про участь у фонді фінансування будівництва № 22-3 відповідно до якого довіритель на підставі повного визнання ним правил фонду фінансування будівництва, надав свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А. Відповідно до п. З договору про участь у ФФБ № 22-3, управитель ТОВ «ФК «ТОЛОКА» приймає від довірителя [PERSON] кошти в управління та відповідно до правил фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів залишається в управлінні управителя ТОВ. Згідно із п. 4 договору після отримання від довірителя [PERSON] коштів управитель ТОВ «ФК «ТОЛОКА» закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає довірителю свідоцтво про участь у фонді. 22 січня 2016 року [PERSON] видала довіреність на ім`я [PERSON] , що посвідчена Поваровою Л.В., приватним нотаріусом КМНО за реєстровим № 17 (Витяг № 41312203 з Єдиного реєстру довіреностей від 11 лютого 2020 року), на підставі якої 25 січня 2016 року позивач здійснив оплату грошових коштів у розмірі 558450,00 грн. відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 22-3 від 22 січня 2016 року за [PERSON] . Вказане підтверджується випискою по рахунку від 25.01.2016 року. Представник відповідача [PERSON] заперечуючи проти вказаних обставин зазначив, що [PERSON] виконував зобов`язання від імені [PERSON] за основним договором на підставі довіреності і за рахунок коштів, переданих йому саме [PERSON] на підтвердження чого надав копію розписки. Оскільки вказаною розпискою було передбачено, що після виконання доручення щодо внесення коштів на рахунок ТОВ «ФК «ТОЛОКА» її оригінал підлягає поверненню [PERSON] , відповідач [PERSON] повернула йому оригінал розписки та у неї збереглась лише копія. При цьому, в матеріалах справи міститься копія заяви-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення подана третьою особою [PERSON] в якій, зокрема, зазначено, що [PERSON] до відзиву на позов [PERSON] долучено копію розписки від 22.01.2016 року, відповідно до якої [PERSON] нібито отримав від неї кошти у розмірі 20740 доларів США. Вказана розписка на думку [PERSON] є підробною у зв`язку з чим просив внести відомості до ЄРДР. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, суд не приймає до уваги копію розписки від 22.01.2016 року надану представником відповідача, оскільки вона є неналежним доказом у справі та факт її наявності є під сумнівом, оскільки оригіналу розписки в судовому засіданні не надано та по даному факту [PERSON] подано заяву-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, суд вважає, що оплата в сумі 558450,00 грн. була здійснена за рахунок коштів [PERSON] 21 листопада 2017 року між [PERSON] (кредитор) та [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки № 21/11-п відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором, за виконання [PERSON] , своїх зобов`язань, що виникли у неї перед кредитором у зв`язку з виконанням [PERSON] зобов`язань [PERSON] за договором про участь у фонді фінансування будівництва № 22-3 від 22 січня 2016 року, укладеним між ТОВ «ФК «ТОЛОКА» та [PERSON] на підставі довіреності від 22 січня 2016 року посвідченої Поваровою Л.В., приватним нотаріусом КМНО за реєстровим № 17. Згідно з положеннями розділу 2 договору поруки № 21/11-п поручитель [PERSON] цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за зобов`язанням у повному обсязі у розмірі 558450,00 грн. У випадку невиконання позичальником свого зобов`язання, поручитель несе відповідальність перед кредитором як солідарний боржник. В будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпечення зобов`язання, визначеного у п. 2.1. цього договору. Відповідно до п. 4.3 договору поруки поручитель протягом 15-ти банківських днів, наступних за днем отримання від кредитора передбаченого у п. 4.1. даного договору повідомлення, зобов`язується перерахувати на поточний рахунок кредитора суму, визначену останнім у розрахунку заборгованості позичальника, але не більше суми встановленої у п. 2.1 цього договору. Встановлено, що отримавши вимогу кредитора [PERSON] від 01 квітня 2020 року, з метою уникнення порушення договору поруки №21/11-п, 13 квітня 2020 року позивач [PERSON] уклав з ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» договір про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № КД-ФЗ11 відповідно до якого ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» 13 квітня 2020 року перерахувало надані [PERSON] за кредитом кошти у розмірі 558450,00 грн. на банківський рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №605 від 13.04.2020 року. Відповідно до п. 4.6 договору поруки у випадку виконання поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1., 4.3. даного договору, до поручителя, згідно положень ст. ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять права кредитора, які виникли за зобов`язанням. Таким чином, позивач [PERSON] є новим кредитором відповідача [PERSON] за зобов`язанням у зв`язку із виконанням позивачем як поручителем своїх зобов`язань за договором поруки № 21/11-п. З матеріалів справи вбачається, що позивач направив на адресу [PERSON] вимогу від 13 квітня 2020 року, в якій вимагав протягом 10 банківських днів сплатити заборгованість у розмірі 558450,00 грн. Однак, [PERSON] залишила вказану вимогу без уваги. Представник відповідача [PERSON] вважає, що на підставі довіреності у [PERSON] не виникли зобов`язання перед [PERSON] , оскільки договір доручення (який би міг створити такі зобов`язання) між ними не укладався, а тому жодних зобов`язань, окрім представництва інтересів, між сторонами не виникло. Видана [PERSON] довіреність надала [PERSON] саме право діяти в її інтересах, а не встановила грошове зобов`язання, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 244 Цивільного кодексу України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Так, позивачем були надані суду докази здійснення [PERSON] оплати грошових коштів у розмірі 558450,00 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «ФК «ТОЛОКА» відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва №22-3 від 22.01.2016 р. за [PERSON] , що підтверджується банківською випискою, а тому твердження представника [PERSON] є необґрунтованими. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки [PERSON] порушила свої зобов`язання перед [PERSON] , позивач як поручитель відповідно до договору поруки № 21/11-п погасив дану заборгованість перед [PERSON] . Відповідно до п. 4.6 договору поруки № 21/11-п від 21.11.2017 року у випадку виконання поручителем [PERSON] своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1., 4.3 даного договору, до поручителя, згідно положень ст. ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять права кредитора, які виникли за зобов`язанням, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання. Згідно із нормами статті 514 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до приписів частини 3 статті 556 ЦК України до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Отже, виконавши умови договору поруки № 22/11-п від 21.11.2017 року до позивача перейшло право вимоги за зобов`язанням до відповідача [PERSON] у розмірі 558450,00 грн. Також встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» був укладений договір поруки № 22/11-п1 відповідно до якого ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» як поручитель зобов`язалося відповідати перед [PERSON] як солідарний боржник, за виконання [PERSON] , своїх зобов`язань, що виникли у неї перед [PERSON] у зв`язку з виконанням останнім зобов`язань [PERSON] за договором про участь у фонді фінансування будівництва № 22-3 від 22 січня 2016 року, укладеним між ТОВ «ФК «ТОЛОКА» та [PERSON] на підставі довіреності від 22 січня 2016 року посвідченої Поваровою Л.В., приватним нотаріусом КМНО за реєстровим № 17. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів [PERSON] та ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ», як солідарних боржників, на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 558450,00 грн. Що стосується строку позовної давності, про який заявив представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, то слід зазначити наступне. Ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким поручитель здійснив погашення заборгованості, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Згідно із частиною шостою статті 261 ЦК України за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Враховуючи викладене, строк позовної давності для поручителя, що виконав основне зобов`язання починає відраховуватись з дати погашення основного зобов`язання (дати, коли він дізнався про порушення свого права, та коли у нього виникло право регресної вимоги) та є таким що не сплив на дату подачі позовної заяви. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі 447/2157/15-ц від 5 квітня 2017 року. З огляду на викладене, строк позовної давності для позивача починається з 13 квітня 2020 року та є таким, що не порушений на момент звернення з позовною заявою до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 5584,50 грн.

Outcome: approved