overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . На час відкриття спадщини разом з ним проживала дружина [PERSON] , яка прийняла його спадщину своєчасно шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном з моменту смерті спадкодавця. Проте, [PERSON] померла [INFO] , не оформивши нотаріально своїх спадкових прав на майно [PERSON] . За життя, 23 серпня 1994 року, [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповіла йому, своєму внуку [PERSON] . Спадщину після смерті бабусі він прийняв своєчасно, так як проживав разом з нею у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Він володіє та користується будинком, проводить ремонт, сплачує страхові та інші платежі, що підтверджується довідками Мирогощанської сільської ради. Проте, нотаріально оформити свої спадкові права на вищевказаний житловий будинок не може через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Будинок рахується за дідом [PERSON] , який за життя не виготовив правовстановлюючих документів на нього. [PERSON] хоча і прийняла спадщину після смерті діда, проте померла нотаріально її не оформивши. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, про що зазначив у позовній заяві. Представник відповідача Мирогощанської сільської ради в судове засідання також не з`явився, попередньо подавши до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають повністю. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Михайло-Лукашевської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її мати [PERSON] померла 15.11.2002 року. За життя вона мала у власності земельну ділянку у виді сертифікату на земельну частку (пай) розміром 6,43 умовних кадастрових гектарів серії ЗП №0180802. За відсутності оригіналів правовстановлюючих документів позивач позбавлена можливості оформити спадщину, яку прийняла після померлої [PERSON] Представник позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи суд встановив наступні обставини: [PERSON] померла 15.11.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС №227800 виданим Михайло-Лукашевської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 16.11.2002, актовий запис №37. Згідно з витягом №31-28-0.3-6608/2-16 від 11.10.2016 власником права на земельну частку (пай) розміром 6,43 умовних кадастрових гектарів серії ЗП №0180802, виданий члену КСП «Зоря» на підставі рішення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області №589 від 20.04.1995 була [PERSON] Донька померлої [PERSON]- [PERSON], відповідно до довідки Михайло-Лукашевської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №798 від 27.07.2016 на день відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, [PERSON] прийняла спадщину, фактично вступивши в володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 524ЦК Української РСР (1963 р. в редакції на час відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За визначенням ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач після смерті спадкодавця прийняла спадщину шляхом фактично вступу в володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Оскільки позивачем реалізовано право на отримання спадщини у порядку ст. 549 ЦК Української РСР (1963р.), за встановлених вищезазначених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому зазначив, що він працював у МКП «Херсонелектротранс» на посаді водія пасажирського тролейбусу, про що було укладено трудовий договір та видано наказ №67-П від 09.04.1997 року. 30.04.2013 року позивача звільнено за власним бажанням, згідно ст.38 КЗоТ України. До 2010 року позивач вчасно отримував заробітну плату, проте за 2013 рік заробітну плату МКП «Херсонелектротранс» йому не виплачено без повідомлення причин. Відповідач посилається на фінансові труднощі підприємства по сплаті заробітної плати. Загальний розмір заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01.01.2013 року по 01.05.2013 року складає: 15578,85 гривень. Проте, як зазначає позивач, такі обставини не є підставою для невиплати/затримки у виплаті заробітної плати. У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив виплату заробітної плати за 2013 рік позивач просить суд стягнути на свою користь середній заробіток за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 18094,76 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив зменшити розмір позовних вимог до суми 1987,78 гривень та справу просив розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач з 10.04.1997 року по 30.04.2013 року працював у відповідача на посаді водія пасажирського тролейбуса першого класу. Наказом №44-л від 11.04.2013 року його було звільнено за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Під час звільнення відповідач з позивачем повного розрахунку не провів. Згідно розрахунку станом на 30.04.2013 року сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 1987,78 гривень (19 днів х 104,62 гривень). Також в порядку ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 243,60 гривень. Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Мостозакону № 2 ПАТ «Мостобуд» про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він в період з 17.01.1973 р. працював в Мостозагоні № 2, що є структурним підрозділом ПАТ «Мостобуд». Позивач посилається на те, що підприємство несвоєчасно виплачує заробітну плату, в зв»язку з чим за період з серпня 2012 р. по 31.03.2015 р. виникла заборгованість в розмірі 27977,51 гривні. На підставі положень ст..115 КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та індексацію в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати. Позивач в ході розгляду справи підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, стягнувши з підприємства заборгованість по заробітній платі станом на 22.04.2015 р. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає. що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.01.1973 р. і по 05.03.2015 р. працював в Мостозагоні № 2 ПАТ «Мостобуд». Відповідно до Звіту про виплату заробітної плати [PERSON] станом на 22.04.2015 підприємство не виплатило позивачу заробітну плату на суму 27977,51 гривень за період з серпня 2012 р. по березень 2015 р. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов»язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення незаконним, зобов?язання вчинити дії та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 07.07.2016 позивач був безпідставно звільнений з посади виконувача обов'язків вченого секретаря, відповідно до ст. 7 КЗпП України. В зв'язку з чим просить визнати звільнення позивача на підставі наказу № 31-к «Про звільнення [PERSON].» від 07.07.2016, на підставі ст. 7 КЗпП України незаконним; зобов'язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення позивача, здійснивши запис до трудової книжки, що позивач звільнена у зв'язку з реорганізацією, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 01.08.2007 позивача було переведено на посаду виконуючого обов'язки наукового співробітника відділу регіональної політики. З того часу позивача також неодноразово переводили на різні посади як виконувача обов'язки. Останнього разу позивача було переведено на посаду виконувача обов'язків вченого секретаря. 03.12.2015 позивача було письмово повідомлено про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення незаконним, зобов'язання вчинити дії та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 07.07.2016 позивач був безпідставно звільнений з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності, відповідно до ст. 7 КЗпП України. В зв'язку з чим просить визнати звільнення позивача на підставі наказу № 29-к «Про звільнення [PERSON].» від 07.07.2016, на підставі ст. 7 КЗпП України незаконним; зобов'язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення позивача, здійснивши запис до трудової книжки, що позивач звільнена у зв'язку з реорганізацією, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В ході розгляду справи, позивач збільшила позовні вимоги та простила, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46572,66 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 01.08.2007 позивача було переведено на посаду виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу регуляторної політики та реформування відносин власності. Після чого, позивача неодноразово переводили на різні посади, як виконуючого обов'язки. Останнього разу позивача було переведено на посаду виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності. Відповідно до розпорядження КМУ від 28.10.2015 № 1118-р НДЕІ підлягає реорганізації шляхом перетворення його у державне підприємство «Науково дослідний економічний інститут». Мініекономрозвитку наказом від 23.11.2015 № 1489 «Про реорганізацію Науково дослідного економічного інституту шляхом його перетворення» розпочало реорганізацію НДЕІ в державне підприємство. 03.12.2015 позивача було письмово повідомлено про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення незаконним, зобов?язання вчинити дії та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 07.07.2016 позивач був безпідставно звільнений з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника сектору структурних зрушень відділу моделювання та прогнозування економічного розвитку НДЕІ, відповідно до ст. 7 КЗпП України. В зв'язку з чим просить визнати звільнення позивача на підставі наказу № 29-к «Про звільнення [PERSON]» від 07.07.2016, на підставі ст. 7 КЗпП України незаконним; зобов'язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення позивача, здійснивши запис до трудової книжки, що позивач звільнена у зв'язку з реорганізацією, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В ході розгляду справи, позивач збільшив позовні вимоги та простив, в тому числі, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 02.10.2015 позивача було переведено на посаду виконувача обов'язків старшого наукового співробітника сектору структурних зрушень відділу моделювання та прогнозування економічного розвитку НДЕІ. Відповідно до розпорядження КМУ від 28.10.2015 № 1118-р НДЕІ підлягає реорганізації шляхом перетворення його у державне підприємство «Науково дослідний економічний інститут». Мініекономрозвитку наказом від 23.11.2015 № 1489 «Про реорганізацію Науково дослідного економічного інституту шляхом його перетворення» розпочало реорганізацію НДЕІ в державне підприємство. 03.12.2015 позивача було письмово повідомлено про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного музею історії України, у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Національного музею історії України від 06 вересня 2018 року № 99 «Про надання поточних звітів», визнати незаконним та скасувати Наказ Національного музею історії України № 340 від 05 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач перебуває у трудових відносинах із Національним музеєм історії України (далі - НМІУ) та працює на посаді завідувача відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу з 01 серпня 2016 року. Наказом Генерального директора Національного музею історії України від 05 жовтня 2018 року №340 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що полягала в невиконанні трудових обов'язків, передбачених пунктом 2.18, 7.1.1, 1.5, 5.3, 5.7 посадової інструкції. Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки вважає, що покладення на нього додаткових обов'язків у вигляді щоденного звітування з приводу виконаної роботи, не узгоджується ані з трудовим договором, ані з трудовим законодавством. За таких обставин, позивач вважає, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності неправомірно, крім того, такими діями відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди, на підставі чого звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної акціонерної компанії «Надра України» Дочірнє підприємство «Західукргеологія», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 5232,33 гривень, мотивуючи позов тим, що він обіймав посаду сторожа в Національній акціонерній компанії «Надра України» Дочірнє підприємство «Західукргеологія» з 01.07.2012 року по 30.11.2013 року. На момент звільнення з Національної акціонерної компанії «Надра України» Дочірнє підприємство «Західукргеологія» заборгованість по заробітній платі йому не виплатили, на його вимоги погасити заборгованість керівництво підприємства не реагує. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та слухати справу у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності, на підставі наявних матеріалів справи з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.07.2012 року по 30.11.2013 року обіймав посаду сторожа в Національній акціонерній компанії «Надра України» Дочірнє підприємство «Західукргеологія», що стверджується копією трудової книжки [PERSON] /а.с.4-7/. Судом також встановлено, що заборгованості по заробітній платі Національної акціонерної компанії «Надра України» Дочірнє підприємство «Західукргеологія» перед [PERSON] становить 5232,33 гривні, що підтверджується довідкою №199 від 06.03.2014 року /а.с.3/. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки дійсно відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі позивачу, представник відповідача в судове засідання не з'явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог та доводів позивача, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved