Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору №1100005762 від 15.06.2019, укладеного в електронній формі. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15.06.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір №1100005762, згідно якого позивачем отримано позику у розмірі 2000 грн. Проте позивач вказує, що він не підписував вказаний договір, йому не було надано всієї інформації передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів», а також інформації щодо сукупної вартості кредиту та відсоткової ставки. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним кредитний договір №1100005762 від 15.06.2019, укладений в електронній формі. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його та представника відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 15.06.2019 [PERSON] уклала з ТОВ «Ізі Кредит» кредитний договір №1100005762 на підставі прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) кредитодавцю, яка опублікована на його офіційному сайті, та шляхом оформлення заяви на укладення кредитного договору №1100005762 від 15.06.2019, за умовами якого відповідач надав позивачу грошові кошти в розмірі 2000 грн., а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п.п.2.2-2.6 договору кредит позичальнику надався на умовах кредитного продукту «Lucky Start», на строк 30 днів на період з 15.06.2019 по 15.07.2019, з фіксованою відсотковою ставкою 1,65% на день, реальною річною процентною ставкою 594%. Згідно п.2.10 договору загальна вартість кредиту станом на дату укладення договору становить 2990 грн. Пунктом п.3.1 договору передбачено, що кредит надається позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на його платіжну карту, зареєстровану в особистому кабінеті на сайті товариства та вказану у заяві. Згідно п.3.5 договору позичальник зобов`язаний повністю повернути суму отриманого кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом відповідно до умов, що встановлені цим договором та графіком платежів, та сплатити нараховану неустойку, якщо вона була нарахована відповідно до умов цього договору. За змістом п.5 договору позичальник зобов`язався, зокрема, повернути кредитодавцю кредит у дату закінчення строку кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом, нести відповідальність за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, забезпечити своєчасне та належне виконання зобов`язань відповідно до умов цього договору. Відповідно до п.8.5 договору у випадку прострочення повернення кредиту та сплати нарахованих процентів (несплата належної суми грошових коштів в дату закінчення строку кредиту), на наступний календарний день після належної дати платежу кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю неустойку у сумі 40 грн. за кожен день такого прострочення. Сукупна сума нарахованої неустойки не може перевищувати половини суми кредиту. Як обумовлено п.п.10.1.2-10.1.5 договору, позичальник засвідчив, що він в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію передбачену ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та підтверджує, що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається кредитодавцем, він повідомлений про свої права та обов`язки згідно чинного законодавства, надав згоду на збір, обробку, накопичення, зберігання, оновлення та використання своїх персональних даних, а також ознайомлений з умовами цього договору, договір відповідає його намірам та позичальник повністю розуміє предмет та зміст цього договору, а інформація надана кредитодавцем забезпечує правильне розуміння фінансової послуги без нав`язування її придбання та користування нею. З заяви на укладення кредитного договору, що є додатком 1 до кредитного договору №1100005762 від 15.06.2019, убачається, що позивач надав свою особисту інформацію, в т.ч. мобільний номер телефону, адресу електронної пошти та номер картки банківського рахунку для зарахування кредитних коштів, яку було оформлено на офіційному сайті товариства verocash.com.ua. Заява містить посилання на те, що її підписання здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем позичальнику засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації на сайті товариства шляхом направлення електронного листа на адресу електронної пошти, яка зазначена у даній заяві, або вказана у особистому кабінеті заявника/позичальника, та/або СМС-повідомлення на мобільний телефон, вказаний у заяві або вказаний у особистому кабінеті заявника/позичальника. Крім того, підписанням цієї заяви позивач засвідчив, що надав згоду на використання його персональних даних, згоду на отримання, передачу, використання та поширення через доступні бюро кредитних історій інформації щодо нього, згоду на використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором у якості аналога власноручного підпису для підписання кредитного договору від його імені. При цьому заява містить посилання на те, що доступ до заповнення від імені позивача заяви на сайті verocash.com.ua належить лише позивачу, ніякі інші особи не мають можливості скористатися від його імені можливістю отримання кредиту в товаристві. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором під засвідченням - «kvs9lx3m», електронний підпис одноразовим ідентифікатором під заявою - «b8xkwqty». Судом встановлено, що зобов`язання відповідачем з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Електронний договір повинен містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Позивач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором («b8xkwqty», мобільний номер [NUMBER] ). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача. Стороною позивача не доведено, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] йому не належить, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Натомість, позивачем під час звернення до суду з вказаним позовом зазначено цей номер у позовній заяві. Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 у справі № 6-94цс13). За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав. Як встановлено в ході розгляду справи та не було спростовано позивачем, погоджену суму коштів ним отримано, згоду на укладення договору ним протягом 14 днів після укладення спірного договору у розумінні ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відкликано не було. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності оспорюваного кредитного договору в цілому. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаного кредитного договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доводів, які б спростували висновки суду, матеріали справи не місять. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed