Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17.09.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 550,00 доларів США. За досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 17.10.2017 року. Однак, у вказаний строк відповідач борг не повернув. На неодноразові прохання про добровільну сплату боргу відповідач не реагує. Тому просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у розмірі - 12958 грн. 00 коп., що еквівалентно 550 дол. США станом на 13.12.2019 р. (дату подачі позову), 3 % річних у розмірі - 838 грн. 19 коп.; суму індексу інфляції у розмірі - 2 096 грн. 60 коп., а також судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не надав. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, 17.09.2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 550,00 доларів США (а.с. 8). За досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 17.10.2017 року. Однак, у вказаний строк відповідач борг не повернув. На неодноразові прохання про добровільну сплату боргу відповідач не реагує. Дані обставини відповідачем [PERSON] не оспорювалися, доказів на їх спростування в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України суду надано не було. На день подання позову, тобто станом на 13.12.2019 року, заборгованість грошового зобов`язання становить: 12 958 грн. 00 коп. за курсом Національного банку України: 23,56 - 1 дол. США. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України: «За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками». Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлюється форма договору позики: усна або письмова. Якщо сума за договором позики, що укладається, перевищує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян - договір позики має укладатись у письмовій формі. В іншому випадку договір укладався усно і це хоч і є недотриманням форми укладання договору позики, проте не тягне за собою його недійсності. Договір є дійсним. Згідно ст.508 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Отже вимога про стягнення основної суми боргу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Крім цього, згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача ще і 3 % річних від простроченої суми, тобто 838 грн. 19 коп. Так, відповідачем ні сума боргу, ні розмір 3% річних від простроченої суми не оспорювалися. Що ж стосується позовної вимоги щодо стягнення суми установленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 2 096 грн. 60 коп., суд вважає, що вона є необґрунтованою і суперечить законодавству України. Так, офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, визначення в договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп. (а.с.11)

Outcome: partial