Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та, уточнивши позовні вимоги просив стягнути з нього на свою користь 139 403 грн. матеріального збитку та 30 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову покликався на те, що 28.09.2015 р. близько 19 год. 20 хв. на 616 км. автодороги сполученням «Київ - Чоп» [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108» р.н. [NUMBER], порушив вимоги ПДР України, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок даної ДТП автомобіль [NUMBER] зазнав значних пошкоджень технічного характеру. Вироком Стрийського міськрайонного суду від 27 грудня 2016р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 4736 від 09.02.2016р. вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу через пошкодження його автомобіля [NUMBER], складає 139 403 грн. Цю суму просив стягнути в судовому порядку. На момент ДТП транспортний засіб [PERSON] марки «ВАЗ - 2108» р.н. [NUMBER] був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який виданий «СК» [PERSON]. Позивач зазначив, що йому також було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у хвилюваннях через пошкодження автомобіля та неможливістю протягом тривалого часу користуватись ним, необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Завдану моральну шкоду оцінює в 30 000 грн. В добровільному порядку [PERSON] відшкодувати шкоду відмовився. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що ПАТ «НСК «Оранта» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування, про що додав лист від 30.03.2017р., тому просив позов задоволити, стягнувши всі матеріальні збитки з відповідача. В обґрунтування моральної шкоди зазначив, що через пошкодження автомобіля, завдані з вини відповідача, не мав можливості користуватися ним приблизно протягом півроку, але доказів того, що автомобіль знаходився протягом зазначеног часу на штраф майданчику, не надав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, подала заперечення на позов за підписом довірителя, в якому останній зазначив, що визнає позов в частині відшкодування матеріальної шкоди за мінусом вартості пошкодженого автомобіля [NUMBER] після ДТП, яка згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 4736 від 09.02.2016р. становить 43156 грн., та за мінусом 50 000 грн., які на його думку зобовязане відшкодувати ПАТ «НАСК «Оранта», тобто в розмірі 46 247 грн. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, розмір компенсації за заподіяння такої - 30000 грн. суперечить вимогам розумності і справедливості. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як зазначено у ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1,2,5 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 26 жовтня 2016 року Верховний Суд України зробив правовий висновок в справі № 6-954цс16, відповідно до якого потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. При розгляді справи №6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно із ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч.4 ст 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалив постанову від 01.03.2013 р. №4, «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів Про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної безпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує\~його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30\~Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8\~ЦК\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди». Згідно з вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2016р. в справі №456/1837/16-к [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.286 КК України в тому, що він 28.09.2016р. близько 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер [NUMBER], в стані алкогольного спяніння, рухаючись автодорогою Київ-Чоп (в районі її проїзду 616 км), перед її перехрещенням із вулицею [PERSON] в місті Стрий Львівської області, здійснив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем марки «Нуndai Accent», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Даний вирок в силу ст.61 ЦПК України має преюдиціальне значення з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4736 від 09.02.2016р., вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу через пошкодження його автомобіля [NUMBER] у ДТП 28.09.2015р. складає 139 403 грн.; вартість пошкодженого автомобіля на дату ДТП 43 156 грн. Згідно з абз. 3 розділу 1.3 даного висновку досліджуваний автомобіль відновлювати економічно невигідно, оскільки вартість його відновлювального ремонту значно перевищує вартість до пошкодження. Отже, [PERSON], вчинивши 28.09.2015р. ДТП, заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду обєктом підвищеної небезпеки, яку зобов'язаний відшкодувати в повному обсязі. На підставі ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль [NUMBER] оскільки відновлення автомобіля є економічно невигідним, то він вважається знищеним. За такої умови відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно листа ПАТ «НАСК «Оранта» від 30.03.2017р. №09-02-12/3172, страхова компанія відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, зазначивши, що не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб марки «Hyndai Accent» р.н. [NUMBER]. Суд не бере до уваги заперечення відповідача проти стягнення 50 000 грн., які на його думку повинна відшкодувати страхова компанія ПАТ «НАСК «Оранта», оскільки Страховиком ці кошти позивачу не виплачено, а право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тому не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Вимог про відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди позивачем не заявлено; вартість транспортного засобу до ДТП згідно з висновком експерта становить 139403 грн., його вартість після ДТП 43156 грн. Отже, підсумовуючи наведене - підлягає до стягнення різниця між цими сумами майнова шкода в розмірі 96 247 грн. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем зазначено, що заподіяна йому моральна шкода полягає в пошкодженні автомобіля та неможливості тривалий час користуватись ним, хвилювання у зв'язку з необхідністю перелаштувати налагоджений ритм життя, користування таксі є коштовним, а користування громадським транспортом потребує значно більше зусиль і часу. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування моральної шкоди, тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial