Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до Щербанівської сільської ради Полтавського району, про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що у 1999 році позивач згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ААР №704752 отримав у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1481 га в . Розсошенці Полтавського району Полтавської області. На підставі даного договору позивач 13.09.1999 року отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1482. Пізніше, земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить [PERSON] , було присвоєно адресу - [ADDRESS] . Позивач на власній земельній ділянці побудував житловий будинок з господарськими будівлями та 08.05.2001 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, зареєстроване в КП БТІ «Інвентаризатор» за реєстровим № 541. Лише зараз, з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці для подальшого відчуження житлового будинку із земельною ділянкою, представником землевпорядної організації при проведенні обмірів було виявлено розбіжності в площі вищевказаної земельної ділянки, а саме, в державному акті площа земельної ділянки складає 0,15 га, а по фактичних обмірах її площа становить 0,1742 га. Така невідповідність є суттєвою і позбавляє можливості виготовити технічну документацію щодо погодження меж та внести ділянку до Державного земельного кадастру. Згідно з ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. У свою чергу, земельній ділянці, відомості про яку внесено до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша та друга ст. 16 Закону Про кадастр). Ст. 377 ЦК України тач. 6 ст. 120 ЗК України встановлено вимоги щодо обов`язковості зазначення в договорі, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, кадастрового номера земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. В даному випадку випадає одна складова права власності - право розпорядження своїм майном, що передбачене ст. 317 та ст. 319 ЦК України, де зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а також, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як установлено у ч. З ст. 79 ЗК України та ч, 3 ст. 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту, і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Отже, зважаючи на положення чинного законодавства, розміщені на земельній ділянці об`єкти нерухомості є складовою річчю земельної ділянки. В результаті таких обставин власник (позивач) позбавлений права розпоряджатися не тільки земельною ділянкою, але і житловим будинком, що знаходиться на цій ділянці. Підтвердженням того, що вищевказана земельна ділянка дійсно має площу 0,1742 га є лист КП і «Полтавського районного центру земельного кадастру» Полтавської районної ради від 12.08.2019 р. № 213 та кадастровий план земельної ділянки, що додаються до позовної заяви. Схема місця розташування земельної ділянки в [ADDRESS] з публічної кадастрової карти-підтверджує, що жодних накладок та перетинів з іншими суміжними ділянками не існує, земельна ділянка правильно розміщена і не порушує майнових прав третіх осіб. Це підтверджує те, що власник в жодному разі не збільшував площу ділянки шляхом перенесення огорожі. Отже, слід визнати, що похибка в понад 0,02 га в розрахунку площі земельної ділянки була помилково допущена в початкових документах при наділі земельної ділянки, так як фактичні обміри проводилися по давно встановленій межі та щодо якої жодних претензій ні суміжники ні орган місцевого самоврядування позивачу не пред`являли. В судове засідання позивач не з?явився, надіславши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та прохав задовольнити. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, поклались на розсуд суду при вирішенні позову. Суд,\~ дослідивши\~ докази, якими\~ обґрунтовується\~ позов, вважає,\~ що\~ позов\~ підлягає\~ до задоволення. Судом встановлено, що у 1999 році позивач згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ААР №704752 отримав у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1481 га в . Розсошенці Полтавського району Полтавської області. На підставі даного договору позивач 13.09.1999 року отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1482. Пізніше, земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить [PERSON] , було присвоєно адресу - [ADDRESS] . Позивач на власній земельній ділянці побудував житловий будинок з господарськими будівлями та 08.05.2001 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, зареєстроване в КП БТІ «Інвентаризатор» за реєстровим № 541. У вересні 2019 року представником землевпорядної організації при проведенні обмірів було виявлено розбіжності в площі вище вказаної земельної ділянки, а саме, в державному акті площа земельної ділянки складає 0,15 га, а по фактичних обмірах її площа становить 0,1742 га. Така невідповідність є суттєвою і позбавляє можливості виготовити технічну документацію щодо погодження меж та внести ділянку до Державного земельного кадастру. Згідно з ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. У свою чергу, земельній ділянці, відомості про яку внесено до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша та друга ст. 16 Закону Про кадастр). Ст. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України встановлено вимоги щодо обов`язковості зазначення в договорі, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, кадастрового номера земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. В даному випадку випадає одна складова права власності - право розпорядження своїм майном, що передбачене ст. 317 та ст. 319 ЦК України, де зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а також, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як установлено у ч. З ст. 79 ЗК України та ч, 3 ст. 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту, і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Отже, зважаючи на положення чинного законодавства, розміщені на земельній ділянці об`єкти нерухомості є складовою річчю земельної ділянки. В результаті таких обставин власник (позивач) позбавлений права розпоряджатися не тільки земельною ділянкою, але і житловим будинком, що знаходиться на цій ділянці. Підтвердженням того, що вище вказана земельна ділянка дійсно має площу 0,1742 га є лист КП і «Полтавського районного центру земельного кадастру» Полтавської районної ради від 12.08.2019 р. № 213 та кадастровий план земельної ділянки, що додаються до позовної заяви. Схема місця розташування земельної ділянки в [ADDRESS] з публічної кадастрової карти-підтверджує, що жодних накладок та перетинів з іншими суміжними ділянками не існує, земельна ділянка правильно розміщена і не порушує майнових прав третіх осіб. Це підтверджує те, що власник в жодному разі не збільшував площу ділянки шляхом перенесення огорожі. Отже, слід визнати, що похибка в понад 0,02 га в розрахунку площі земельної ділянки була помилково допущена в початкових документах при наділі земельної ділянки, так як фактичні обміри проводилися по давно встановленій межі та щодо якої жодних претензій ні суміжники ні орган місцевого самоврядування позивачу не пред`являли. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст. ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення дії, яка порушує право. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні \~\~та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved