Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі. Відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 2016 року по теперішній час. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла відповідачі приймати не збираються. Крім того, факт реєстрації відповідачів у даному житловому приміщені перешкоджає йому розпоряджатися на свій власний розсуд та оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно впливає на його майновий стан, що є порушенням його прав як власника. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити. Відповідачі, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно, надали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа на боці позивача про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 року, № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 р., № 2147-VIII) у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши письмові матеріали цивільної справи вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного: Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва на житло від 31 липня 2015 року (а.с.9-11) позивачу належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с.18) відповідачі прописані за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 18 квітня 2018 року (а.с.19) [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS], з січня 2016 року по теперішній час. Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР член сім'ї наймача має такі ж права у тому числі - право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 1ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що відповідачі квартиру звільнили добровільно та не проживають в ній з 2016 року. Наявність реєстрації у будинку відповідачів перешкоджає позивачу у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, та він несе додаткові витрати за комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право відповідачів користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. Судові витрати за клопотанням позивача суд залишає за ним. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК Української РСР, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved