Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у лютому 2019 року йому стало відомо, що 18.02.2015 постановою відділу державної виконавчої служби Знамянського МРУЮ на усе належне йому рухоме майно накладено арешт. При зверненні до Знамянського міськрайонного відділу ДВС з метою зняття арешту йому було відмовлено та повідомлено, що на примусовому виконанні у зазначеному відділі державної виконавчої служби знаходився виконавчий документ про стягнення з нього на користь держави штрафу в сумі 680 грн., з метою забезпечення виконання якого державним виконавцем було накладено арешт на його майно. Однак, у зв'язку з тим, що 20.05.2015 виконавчий документ повернуто стягувачу, тому підстав для зняття арешту не вбачається. Оскільки накладення арешту на рухоме майно перешкоджає йому, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Знам'янської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Представник відповідача Знам'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій просила вирішення питання віднести на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з відомостями з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №58504188 від 26.02.2019 на все рухоме майно позивача накладено арешт із забороною відчуження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Знамянського МРУЮ №46593325 від 18.02.2015 у зв'язку зі стягненням з позивача штрафу в сумі 680 грн. на користь держави, накладеного згідно з постановою ВДАІ серії ПС1 №359367 від 10.07.2014. Реєстраційний номер обтяження 15212980 від 04.03.2015. Відповідно до інформації, наданої Знам'янським МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області за №2589 від 11.01.2019, на примусовому виконанні у зазначеному відділі перебував виконавчий документ про стягнення з позивача на користь держави штрафу в сумі 680 грн., для забезпечення виконання якого державним виконавцем накладено арешт на майно позивача та заборона на його відчуження. 20.05.2015 виконавчий документ був повернутий стягувачу згідно з вимогами ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону станом на 20.05.2015) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред'явив виконавчий документ до виконання. З акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 25.01.2017 вбачається, що Знам'янським МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа, а саме постанови ВДАІ серії ПС1 №359367 від 10.07.2014 про стягнення з позивача штрафу на користь держави знищено у зв'язку із закінченням строків його зберігання. Згідно зі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст.321 ЦК України. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Листом Знам'янського МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області за №2589 від 11.01.2019 позивачу роз'яснено, що підстав для зняття арешту з його майна не вбачається, він може бути знятий лише за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як встановлено судом, арешт на рухоме майно позивача порушує його право власності, оскільки він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На час розгляду справи на примусовому виконанні у державній виконавчій службі виконавче провадження стосовно позивача, в рамках якого було накладено арешт, не перебуває, отже на теперішній час не існує підстав для арешту майна боржника. З огляду на викладене та враховуючи, що виконавчий документ, де боржником виступає позивач та в рамках виконання якого було накладено арешт, повернутий стягувачу згідно з ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону станом на 20.05.2015), будь-яких інших виконавчих проваджень стосовно нього на виконанні у виконавчій службі не перебуває, отже на теперішній час відсутні підстави для арешту майна боржника, при цьому накладення арешту на майно позбавляє позивача вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому суд дійшов висновку про наявність та достатність підстав для зняття арешту з майна та заборони на його відчуження. На підставі викладеного,

Outcome: approved