Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.06.2017 року він був звільнений з роботи, за власним бажанням, на підставі п.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні з ним не був проведений остаточний розрахунок. Зазначає, що має на утримання шестеро дітей, а невиплата заробітної плати вплинула на їх нормальне харчування, довелося позичати гроші у друзів, не зміг купити дітям подарунки на дні народження, що призвело до сильних душевних страждань. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 19217,31грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 19734,60 грн., вихідну допомогу у сумі 20474,69 грн. та моральну шкоду у сумі 5000 грн. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, представник позивача надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив справу розглядати без його участі та участі позивача У судове засіданні представник відповідача не з`явився, про час на місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмові пояснення щодо позову, зазначивши, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача становить 351,14грн. (обчислена у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При обчисленні кількості робочих днів для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року №75 (понеділок, вівторок, середа), яка на 23.10.2017 року (дату розгляду судом справи) становить 56 робочих днів: червень - 8 робочих днів; липень - 13 робочих днів, серпень - 14 робочих днів, вересень - 12 робочих днів, жовтень - 9 робочих днів. Сума середньоденного заробітку позивача 351грн. 14коп. Таким чином, у разі задоволення судом позовних вимог позивача про стягнення з Товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає стягненню з Товариства 19663грн. 84коп. У відшкодуванні моральної шкоди просив відмовити, так як позивачем не надано жодного доказу на підтвердження даної обставини. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», та з 07.06.2017 року був звільнений з роботи, за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником умов колективного договору. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.4). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №16-07/1146 від 03.10.2017 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 39840грн. 73коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 39840грн.73коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 351грн.14коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, тобто з 08.06.2017 року по 23.10.2017 року становить 56 робочих днів (червень 8, липень 13, серпень 14, вересень 12, жовтень - 9), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 19663грн. 84коп. (351,14 х 56= 19663грн. 84коп.). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг страждань позивача, тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки внаслідок невиплати заробітної плати з вини відповідача протягом тривалого часу, невизначеність стосовно часу, коли позивач зможе отримати хоча б частковий розрахунок за виконану роботу на час звільнення, а також вихідну допомогу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 500грн. Суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 39840грн.73коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2017 року по 23.10.2017 року включно у сумі 19663грн. 84коп. та 500грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1280грн.

Outcome: partial