Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за користування послугами з теплопостачання, і в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що згідно з рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 528 від 27.10.2614 року ТОВ «Сумська паляниця» було визнано виконавцем послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Цим же рішенням було встановлено тариф на теплову енергію, що надається населенню ТОВ «Сумська паляниця» у розмірі 380,58 грн. за 1 Гкал з ПДВ. Послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії заявником надаються мешканцям будинку № 17 по вул. І. Кавалерідзе (9 Січня) в м. Суми. На сьогодні рахунки мешканцям видаються на підставі тарифу на теплову енергію, що затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.12.2016 року № 678. Таким чином, на даний час будинок обслуговується ТОВ «Сумська паляниця» і у товариства наявні всі правові підстави для стягнення повної заборгованості з мешканців будинку № 17 по вул. Івана Кавалерідзе м. Суми. У відповідності до договору № МІРЦ/Сумська паляниця від 20.10.2014 року, який заявник уклав з ТОВ «Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр», останнє взяло на себе зобовязання щодо нарахування населенню за послуги замовника (заявника) та організації приймання платежів від населення на користь замовника (заявника) за надані комунальні послуги. Боржник [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS]. За користування послугами із теплопостачання (централізованого опалення та гарячого водопостачання) боржник має заборгованість в розмірі 12 492,48 грн., яка виникла за період з 01.02.2015 року по 30.11.2017 року, що підтверджується карткою платника о/р 95059. ТОВ «Сумська паляниця» зверталось до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про стягнення боргу з [PERSON] в порядку наказного провадження. Судовий наказ у справі № 592/10543/17 було видано. Але [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього боргу. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2017 року судовий було скасовано. Основним доказом в запереченнях боржника було те, що він не укладав з ТОВ «Сумська паляниця» договору про надання комунальних послуг. Між позивачем, як надавачем послуг з теплопостачання (централізованого опалення та гарячого водопостачання), та відповідачем [PERSON], як споживачем таких послуг, існує усний договір, письмовий договір на надання вказаних послуг було запропоновано позивачем до укладення, але відповідач з 2014 року не підписав договір та не повернув екземпляри договору позивачу. Пояснень щодо підстав не повернення договору та його непідписання відповідач не надав. ТОВ «Сумська паляниця» вже зверталося в 2015 році до Ковпаківського районного суду м. Суми про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання. 24.03.2015 року було видано судовий наказ у справі № 592/1743/15-ц та відкрито виконавче провадження постановою відділу ДВС СМУЮ від 2904.2015 року. Борг на виконання зазначеного судового наказу стягувався через Державну виконавчу службу. Відповідно, божник ніяким чином не заперечував в той час проти стягнення з нього боргу за надані послуги з теплопостачання. Таким чином, послуги ТОВ «Сумська паляниця» надавалися вчасно та в повному обсязі. Боржником жодного разу не предявлялися претензії щодо якості надання цих послуг, проте оплачувати їх, як того вимагає чинне законодавство, відмовлявся. Тому позивач змушений звернутись до суду і просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання (централізованого опалення та гарячого водопостачання) у розмірі 12 492,48 грн. До початку судового засідання представниця позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи Зі згоди представниці позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 528 від 27.10.2614 року ТОВ «Сумська паляниця» було визнано виконавцем послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Цим же рішенням було встановлено тариф на теплову енергію, що надається населенню ТОВ «Сумська паляниця» у розмірі 380,58 грн. за 1 Гкал з ПДВ. Послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії заявником надаються мешканцям будинку № 17 по вул. І. Кавалерідзе (9 Січня) в м. Суми. На сьогодні рахунки мешканцям видаються на підставі тарифу на теплову енергію, що затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.12.2016 року № 678. Таким чином, на даний час будинок обслуговується ТОВ «Сумська паляниця» і у товариства наявні всі правові підстави для стягнення повної заборгованості з мешканців будинку № 17 по вул. Івана Кавалерідзе м. Суми. У відповідності до договору № МІРЦ/Сумська паляниця від 20.10.2014 року, який заявник уклав з ТОВ «Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр», останнє взяло на себе зобовязання щодо нарахування населенню за послуги замовника (заявника) та організації приймання платежів від населення на користь замовника (заявника) за надані комунальні послуги. Боржник [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS]. За користування послугами із теплопостачання (централізованого опалення та гарячого водопостачання) боржник має заборгованість в розмірі 12 492,48 грн., яка виникла за період з 01.02.2015 року по 30.11.2017 року, що підтверджується карткою платника о/р 95059. ТОВ «Сумська паляниця» зверталось до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про стягнення боргу з [PERSON] в порядку наказного провадження. Судовий наказ у справі № 592/10543/17 було видано. Але [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього боргу. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2017 року судовий було скасовано. Основним доказом в запереченнях боржника було те, що він не укладав з ТОВ «Сумська паляниця» договору про надання комунальних послуг. Між позивачем, як надавачем послуг з теплопостачання (централізованого опалення та гарячого водопостачання), та відповідачем [PERSON], як споживачем таких послуг, існує усний договір, письмовий договір на надання вказаних послуг було запропоновано позивачем до укладення, але відповідач з 2014 року не підписав договір та не повернув екземпляри договору позивачу. Пояснень щодо підстав не повернення договору та його непідписання відповідач не надав. ТОВ «Сумська паляниця» вже зверталося в 2015 році до Ковпаківського районного суду м. Суми про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання. 24.03.2015 року було видано судовий наказ у справі № 592/1743/15-ц та відкрито виконавче провадження постановою відділу ДВС СМУЮ від 2904.2015року. Борг на виконання зазначеного судового наказу стягувався через Державну виконавчу службу. Відповідно, божник ніяким чином не заперечував в той час проти стягнення з нього боргу за надані послуги з теплопостачання. Таким чином, послуги ТОВ «Сумська паляниця» надавалися вчасно та в повному обсязі. Боржником жодного разу не предявлялися претензії щодо якості надання цих послуг, проте оплачувати їх, як того вимагає чинне законодавство, відмовлявся. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання, відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань допускається, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Отже, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З Постанови Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13 та висновків Постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016 року по справі 6-295Іцс15 вбачається, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі ж висновки викладено і в Постанові Судової палати у господарських справах і Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 3- 184гс14. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість за надані послуги з теплопостачання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2015 року по 30.11.2017 року в сумі 12492,48 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 800,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved