Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Токмацької міської ради, Запорізької області в якому просить визнати за [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] який належав [PERSON]. Позов обґрунтовує наступним. За життя власником житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються рішенням - народного суду м. Токмака від 28.10.1977 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2005 року, технічним паспортом на будинок індивідуального житлового фонду. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується довідкою комітету мікрорайону «Калінінський» та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, до складу якої увійшло і право власності на житловий будинок. Позивачу відомо, що спадщину після смерті [PERSON] ніхто у встановленому порядку не прийняв. Таким чином, після смерті [PERSON] ніхто з спадкоємців житловий будинок не успадкував, відумерлою спадщина судом не визнавалась. Таким чином, відповідно до ст.335 Цивільного кодексу України, після смерті [PERSON] житловий будинок не має власника, адже, відповідно до ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність [PERSON] припинена у момент її смерті. Позивач набув право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] який належав [PERSON], що підтверджується наступним. З 2002 року позивач добросовісно заволодів та володіє спірними житловим будинком, позивач постійно ним користуюється, у нього відсутній власник, адже після смерті спадкодавця [PERSON] ніхто з її спадкоємців спірний житловий будинок не успадкував, відумерлою спадщина судом не визнавалась. Позивач не приховує факту володіння житловим будинком, який належав [PERSON], адже з 2002 року позивач постійно проживає в зазначеному житловому будинку, утримує житло. Позивач постійно утримує та користується житловим будинком з 2002 року і до теперішнього часу, а тому безперервно володіє спірним житловим будинком понад 15 років, що підтверджується довідкою комітету мікрорайону «Калінінський». Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, відзив на позовну заяву не надав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили те, що позивач доглядає за будинком з 2002 року, більше 10 років. Заслухавши пояснення учасників процессу, суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за життя власником житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються рішенням - народного суду м. Токмака від 28.10.1977 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2005 року, технічним паспортом на будинок індивідуального житлового фонду. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується довідкою комітету мікрорайону «Калінінський» та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, до складу якої увійшло і право власності на житловий будинок. Позивачу відомо, що спадщину після смерті [PERSON] ніхто у встановленому порядку не прийняв. Таким чином, після смерті [PERSON] ніхто з спадкоємців житловий будинок не успадкував, відумерлою спадщина судом не визнавалась. Таким чином, відповідно до ст.335 Цивільного кодексу України, після смерті [PERSON] житловий будинок не має власника, адже, відповідно до ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність [PERSON] припинена у момент її смерті. Позивач набув право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] який належав [PERSON], що підтверджується наступним. З 2002 року позивач добросовісно заволодів та володіє спірними житловим будинком, позивач постійно ним користуюється, у нього відсутній власник, адже після смерті спадкодавця [PERSON] ніхто з її спадкоємців спірний житловий будинок не успадкував, відумерлою спадщина судом не визнавалась. Позивач не приховує факту володіння житловим будинком, який належав [PERSON], адже з 2002 року позивач постійно проживає в зазначеному житловому будинку, утримує житло. Позивач постійно утримує та користується житловим будинком з 2002 року і до теперішнього часу, а тому безперервно володіє спірним житловим будинком понад 15 років, що підтверджується довідкою комітету мікрорайону «Калінінський». Відповідно до листа - відповіді Токмацької державної нотаріальної контори від 10.01.2019 року №04/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] померлої [INFO] року, не відкривалася. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Такий спосіб виникнення права власності, як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Враховуючи положення ст.335 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Виходячи із наведеного, суд вважає, позовні вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувалою давністю, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved