Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та відповідачем 25 травня 2007 року було укладено договір №б/н. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 250,00 грн., а відповідач [PERSON] взяв зобов'язання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобов'язання не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 78309,88 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву з проханням справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились, з ухваленням заочного рішення. Під час розгляду справи клопотання від сторін не надходили. З метою встановлення всіх обставин у справі судом витребувано у позивача докази щодо терміну дії картки, виданої на ім'я відповідача згідно договору б/н від 25 травня 2007 року. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2007 року між сторонами по справі укладено кредитний договір №б/н. За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% річних. Відповідач зобов'язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має викоуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. Станом на 31 липня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 8153,56 грн. Заборгованість по процентам за користування кредитом позивач обраховує у розмірі 62690,18 грн., що не відповідає умовам кредитного договору від 25 травня 2007 року. Зокрема, при заборгованості за тілом кредиту в сумі 8153,56 грн., за процентною ставкою -43,20% річних за період з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2016 року (254 днів) позивач нарахував проценти за користування кредитом у розмірі 21934,37 грн. (37505,03 грн. - 15570,66 грн.), при цьому реальна відсоткова ставка склала 387% річних, з 01 січня 2017 року по 31 липня 2017 року (212 днів) - 25185,15 грн. (62690,18 грн. - 37505,03 грн.), відповідно, реальна відсоткова ставка склала 531,81%. Тобто реальна відсоткова ставка згідно вказаного нарахування склала значно більше 100% річних. Зазначене нарахування відсотків суперечить умовам договору від 25 травня 2007 року, що укладений між сторонами, а тому не приймається до уваги судом. Розмір заборгованості за відсотками, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача суд обраховує за наступним розрахунком: станом на 30 квітня 2016 року заборгованість за відсотками - 15570,66 грн., з 01 травня по 31 жовтня 2016 року (184 дні), заборгованість за кредитом - 8153,56 грн., відсоткова ставка - 43,20% річних, заборгованість за відсотками - 1775,64 грн.: 8153,56 грн. / 100 х 43,20 / 365 х 184. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, що нарахована після закінчення строку дії картки, суд виходить з наступного. Як вбачається з довідки, наданої суду позивачем, термін дії картки, виданої на ім'я [PERSON] - по жовтень 2016 року (а.с.40). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 01 серпня 2017 року при розгляді цивільної справи № 6-2322цс16. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В матеріалах справи відсутні докази, що б підтверджували узгодженість між сторонами, у встановленій законом формі, права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору у розмірі, передбаченому договором. Тому за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2017 року проценти, які підлягають до стягнення з відповідача, необхідно розрахувати, виходячи з облікової ставки НБУ, яка у була встановлена вказаний період (з 28.10.2016 року -14%, з 14.04.2017 року - 13%, з 26.05.2017 року - 12,5%). Вказані проценти суд обраховує у розмірі 821,95 грн. Таким чином загальна сума відсотків, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 15570,66 грн. + 1775,64 грн. + 821,95 грн. = 18168,25 грн. Також згідно п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 250 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 3770,14 грн. (процентна складова). Крім того, позивачем нараховано відповідачу заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3499,00 грн. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Нарахування позивачем пені та комісії на умовах договору не ґрунтуються. Окрім цього, в розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач. В силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що нарахування пені та комісії кредитним договором не передбачено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із позивача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на вказане з відповідача підлягає стягненню 250 грн. фіксованої частини штрафу. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 8153,56 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18168,25 грн. заборгованості за відсотками, штраф у розмірі 250 грн., а всього 26571,81 грн. заборгованості по кредитному договору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено на 34%, тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 544 грн.

Outcome: partial