Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором кредиту №б-н від 17 лютого 2010 року у розмірі 10452,46 гривень та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] 17 лютого 2010 року отримала кредит у розмірі 4200,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору відповідачка належним чином не виконала, у звязку із чим утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 30 червня 2015 становить 10452,46 гривень. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, одночасно в заяві міститься прохання про ухвалення заочного рішення у звязку з повторною неявкою відповідачки. Відповідачка у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідачки, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, не є поважними, у звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитор) зобовязується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно зі ст.1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на основі поданої останньою заяви було укладено кредитний договір № б-н від 17 лютого 2010 року, відповідно до якого клієнт отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Невідємною частиною договору є Умови та Правила надання банківських послуг, з якими відповідачка погодилася під підпис, однак належним чином не виконала. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №б/н від17 лютого 2010 року, заборгованість позивачки перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.06.2015 року становить 10452,46 гривень та складається з: 3918,61 гривень заборгованість за кредитом; 4212,32 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1347,60 гривень заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 473,93 гривень штраф (процентна складова). Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч.1 ст.61 Конституції України\~та ч.3\~ст.509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобовязання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевказану норму закону, суд не може стягнути з боржника штраф у вигляді фіксованої частини. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.530 ЦК України зобовязання підлягає виконанню у встановлений договором строк. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що відповідачка не виконала взяте на себе грошове зобовязання, що порушує право позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Суд приходить до висновку, що позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити, та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б-н від 17 лютого 2010 року у розмірі 9952,46 гривень (10452,46 гривень мінус фіксована сума штрафу у розмірі 500,00 гривень). Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша\~статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 243,60 гривень, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 9952,46 гривень х 100% / гривень ціни позову = 95%), тобто 95% від ціни позову (95% х 243,60 гривень / 100% = 231,42 гривень), що складає 231,42 гривень.

Outcome: partial