Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником вказаного вище домоволодіння на підставі свідоцтва на право власності виданого 27.11.2000 року Покровською селищною радою. У вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач, з яким донька позивача перебувала у шлюбі, на підставі чого [PERSON] і був зареєстрований за вказаною адресою. Шлюб між відповідачем та донькою позивача було розірвано рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року. [PERSON] не проживає у домоволодінні з 2008 року. Позивач перебуває на пенсії і за браком коштів не в змозі сплачувати передбачені обов'язкові платежі за комунальні послуги за відповідача, який вже тривалий час не має потреби в користуванні домоволодінням, не є членом сім'ї, що і є причиною звернення до суду. У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати [PERSON], 1969 р.н., таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS]. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача та представника третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити. Представник третьої особи рішення просить винести на розсуд суду. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва на право власності від 27.11.2000 року, [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з копії Домової книги, у житловому будинку за адресою: с [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] З копії акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] однак, з 2008 року за даною адресою не проживає (а.с.9,10,11). За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Члени сім'ї власника житлового приміщення мають право на проживання з власником та користування житловим приміщенням на підставі сервітуту. Сервітут - це договір на обмежене користування, а обмеження щодо користування житлом встановлюються законом. Законодавство пов'язує такий сервітут з спільним веденням господарства членами однієї сім'ї при умові, що його ведення не можливе без спільного проживання членів сім'ї. Згідно ст. 64, 156 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, підставами виникнення у члена сім'ї власника права на прописку та проживання в житловому приміщенні являється наявність сімейних відносин, ведення спільно господарства, яке не можливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов'язки з власником. У разі якщо член сім'ї власника з правомірних підстав не проживає спільно з власником, він не набуває права користуватися житловим приміщенням власника (сервітуту). На підставі з п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту. Отже при припиненні сімейних відносин та ведення господарства спільно припиняється дія сервітуту. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на даний час членом сім'ї позивача не являється, та з 2008 року у житловому будинку, що розташований у [ADDRESS] однак не проживає, а тому він не має права на проживання та користування вказаним вище житловим будинком. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved