Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення постійного місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що він 24 квітня 2004 року зареєстрував шлюб з відповідачкою у Антонівській сільській раді Шполянського району Кіровоградської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на життя та подружню зраду сторони повністю розірвали шлюбні стосунки, проживають у різних домоволодіннях. Їхній син проживає разом з позивачем у його домоволодінні. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо постійного місця проживання їхнього спільного сина [PERSON]. Відповідачка уникає вирішення даного питання, а також не виявляє ніякої цікавості до розвитку сина, його подальшої долі і подальшого виховання. Позивач вважає що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з матір'ю. Також зазначив що має постійний дохід та істотне домогосподарство, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, має можливість задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові моральної та матеріальної забезпеченості. При обговорюванні питання місця проживання, син не виявляє інтересу переїзду до відповідачки. Позивач вважає що така ситуація психологічно тяжка для дитини такого віку, а також вважає що вирішення даного питання позитивно вплине на розвиток дитини та успіхи у навчанні, просив суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою та визначити постійне місце проживання їхньої дитини біля нього. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду телефонограму про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення не згоден. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згодна. Також вказала, що не заперечує проти того щоб дитина проживала разом з позивачем, оскільки вона постійно їздить на заробітки, а тому не може постійно займатися дитиною. Відвідування дитини у неї з позивачем обумовлено. Представник третьої особи органу опіки та піклування Новоархангельської райдержадміністрації в судове засіданні не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між 24.04.2004 року між сторонами зареєстровано шлюб в Антонівській сільській раді Шполянського району Черкаської області за актовим записом № 3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Статтею 111 СК України на суд покладено обов'язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивачка на примирення не згодна, про що виклала свою позицію у заяві адресованій суду, а відповідач таку ж саму позицію виклав у телефонограмі. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених статей суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі як жінки (позивачки у справі) так і чоловіка (відповідача у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 24 березня 2016 року, [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] у власному будинку. Умови проживання задовільні, має власну кімнату. Батько матеріально забезпечений. Дитина має все необхідне для здорового та повноцінного розвитку. Сім'я [PERSON] складається з дружини [PERSON] 1989 року народження та сина [PERSON] 2005 року народження, про що свідчить довідка видана виконкомом Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області від 14.03.2016 року №457. Згідно довідки виданої Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області від 24.03.2016 року № 458 дитина знаходиться на повному утриманні батька. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору, щодо визначення місця проживання дитини судом враховуються обставини того, що підставою для припинення подружніх стосунків була аморальна поведінка самої відповідачки, а саме подружня зрада, нехтування почуттями як до позивача так і власної дитини, що виходить за межі моральних засад в правовому суспільстві так і в державі. Положеннями матеріального права визначено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Питання спілкування відповідачки з малолітньою дитиною вирішено сторонами в добровільному порядку (зазначено в заяві відповідачки). При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що умови проживання дитини разом з батьком є кращими. Крім того, малолітня дитина буде проживати разом з батьком і це буде відповідати її інтересам, оскільки мати перебуває постійно на заробітках і належним чином не зможе піклуватись про дитину та займатись її духовним та культурним розвитком у зв'язку з віддаленістю від населеного пункту в якому проживає їх спільна з позивачем малолітня дитина. З огляду матеріалів справи випливає, що малолітня дитина, яка проживає біля батька доглянута. Батько піклується про неї, проявляє батьківську турботу, займається вихованням та розвитком дитини, матеріально забезпечує. За постійним місцем проживання батька для дитини створені належні побутові умови для її нормального розвитку. З огляду на викладенні обставини та враховуючи визнання позову відповідачкою, суд знаходить всі правові підстави для задоволення позову, щодо визначення проживання малолітньої дитини біля позивача, насамперед приймає рішення тільки безпосередньо виходячи з інтересів дитини та Декларації прав дитини. Спору, щодо поділу майна у сторін не виникає, виходячи з обставин викладених у позовній заяві. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved