Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] визнати за [PERSON] право спільної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.1991 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Зазначає, що 26.06.2004 року ним спільно з відповідачем, під час перебування у шлюбі, було придбано квартиру загальною площею 89,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також зазначив, що з метою спрощення процедури реєстрації, покупцем зазначеного майна в договорі є його дружина [PERSON] Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на квартиру, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками, проте позивач та відповідач не можуть досягнути згоди щодо поділу зазначеної квартири. Вважає, що як позивач так і відповідач мають право власності на квартиру у рівних частках, розмір яких становить 1/2. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Суд, врахувавши заяви представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 13.09.1991 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017873771 від 04.04.2017 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2004 року укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продавці продали та передали у власність, а відповідач купила та прийняла у власність належну продавцям квартиру [ADDRESS]. Згідно з витягом про реєстрацію в державному реєстрі правочинів №127768 від 21.09.2004 року набувачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] Встановлено, що зазначена квартира була придбана під час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. У відповідності з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 3500,00 грн.

Outcome: approved