overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Однак він не має можливості в повному обсязі на власний розсуд користуватися та розпоряджатися власною квартирою, оскільки в ній зареєстрований відповідач по справі, який фактично в квартирі не проживав. У зв*язку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою та зняти відповідача з реєстрації. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. В судовому засіданні встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу ( згідно свідоцтва про право власності на житло р. №5-09-489 від 24.03.2009 року ). Відповідно до довідки КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» дільниця № 34 від 28.11.2014 року № 1973 відповідач зареєстрований за спірною адресою. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт непроживання відповідача за спірною адресою більше одного року. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Матеріалами справи встановлено, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, що свідчить про те, що відповідач втратив інтерес до спірної квартири та відмовився від проживання та користування нею. За таких обставин суд задовольняє позов, визнає відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та знімає його з реєстрації. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку в м. Сторожинець по вул. Амурській 57, Чернівецької області. У зазначеному вище житловому будинку зареєстроване місце проживання [PERSON]. Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, що в м. Сторожинець по вул. Амурській 57, Чернівецької області, посилаючись на те, що вона не проживає у будинку більше одного року, та у добровільному порядку не виписується з будинку. В судове засідання позивач не зявився, однак направив заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак направила заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності позовні вимоги визнала. Справа до суду надійшла 10.12.2018 року та була призначена до судового засідання на14 грудня 2018 р. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку в м. Сторожинець по вул. Амурській 57, Чернівецької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28748451 від 21.01.2011 року (а.с.9) та технічним паспортом (а.с.10-20). За вказаною адресою, згідно довідки Сторожинецького ЖКГ, від 10.12.2018 р. (а.с.6), зареєстрована [PERSON]. Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована у житлі позивача, але проживає в іншому житлі, тобто змінила місце проживання. Згідно статті 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а відповідно до ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідач змінила місце проживання вибувши з житлового будинку позивача і вже більше одного року в цьому житлі не проживає, а позивач згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право проживання в будинку позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 64, 107 ЖК України, ст.ст.391, 405 ЦК України ст.ст.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 31.03.2008 року. В позовній заяві позивач пояснив, що 31.03.2008 року між ним та Компаніївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Компаніївському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 31.03.2008 року за № 040837300001. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-3505164752017 земельна ділянка має кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до п. 2. Договору в оренду передана земельна ділянка загальною площею 28,96 га, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до п. 8 Договору, його було укладено на 10 (десять) років. 31.03.2018 року закінчився строк дії Договору оренди від 31.03.2008 року. За умовами Договору - орендар має переважне право на його поновлення за умови повідомлення Орендодавця про намір скористатися таким правом. Вирішивши поновити дію Договору на той же строк та на тих же умовах, у відповідності до умов передбачених п.8 Договору, діючи у спосіб передбачений ст.33 ЗУ «Про оренду землі», не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору, 15.01.2018 року він письмово звернувся з відповідним листом-повідомленням до Орендодавця (на теперішній час - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - надалі - відповідач) про намір продовжити дію Договору.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 31.03.2008 року. В позовній заяві позивач пояснив, що 31.03.2008 року між ним та Компаніївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Компаніївському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 31.03.2008 року за № 040837300001. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-3505164752017 земельна ділянка має кадастровий номер [NUMBER] Відповідно до п. 2. Договору в оренду передана земельна ділянка загальною площею 28,96 га, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до п. 8 Договору, його було укладено на 10 (десять) років. 31.03.2018 року закінчився строк дії Договору оренди від 31.03.2008 року. За умовами Договору - орендар має переважне право на його поновлення за умови повідомлення Орендодавця про намір скористатися таким правом. Вирішивши поновити дію Договору на той же строк та на тих же умовах, у відповідності до умов передбачених п.8 Договору, діючи у спосіб передбачений ст.33 ЗУ «Про оренду землі», не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору, 15.01.2018 року він письмово звернувся з відповідним листом-повідомленням до Орендодавця (на теперішній час - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - надалі - відповідач) про намір продовжити дію Договору.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання поруки припиненою в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України. У судове засідання представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання з'явився, заперечила проти позовних вимог. Судом встановлено, що 05 травня 2008 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Укргазбанк» укладено кредитний договір №83/2008 та укладено договір поруки між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк», в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Після настання першої заборгованості за кредитом в подальшому заборгованість періодично сплачувалася боржником. Вимогами ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що представником позивача у судовому засіданні не доведено та не наведено аргументів, які стали б підставою для припинення поруки в порядку ч.4 ст.559 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання поруки припиненою посилаючись на те, що додатковими угодами до кредитного договору внесено зміни до його умов чим збільшено обсяг відповідальності поручителя тому в силу вимог ст.559 ЦК України договір поруки є припиненим. У судове засідання представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають їх змісту. Представник відповідача у судове засідання з'явилася, заперечила проти позову, просить відмовити в задоволенні позову у звязку з тим, що порука за договором не є припинена. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу суд вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні тому підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 19 травня 2005 року між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» укладено договір поруки №011/8711/82/9182 в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №014/8711/82/9181 від 19 травня 2005 року. Після укладення кредитного договору між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» укладено додаткові угоди №1 від 15 червня 2007 року згідно якої збільшено кредитний ліміт до 45000 дол. США та додаткову угоду №2 від 12 липня 2007 року за якою збільшений кредитний ліміт до 50000 дол. США. Суд вважає, що укладенням даних додаткових угод до кредитного договору відбулась зміна зобовязання без згоди поручителя шляхом внесення змін до умов кредитного договору. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згідно ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самі формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором. Договір поруки №011/8711/82/9182 від 19 травня 2005 року не передбачає можливості його зміни в односторонньому порядку відповідачем, в тому числі щодо збільшення зобов'язань позичальника без узгодження з поручителем відповідних змін до договорів, і такі зміни до оспорюваного договору поруки, укладеного між сторонами, не вносились. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 487,20 грн. сплачені позивачем і підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання поруки припиненою посилаючись на те, що додатковими угодами до кредитного договору внесено зміни до його умов чим збільшено обсяг відповідальності поручителя тому в силу вимог ст.559 ЦК України договір поруки є припиненим. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву у якій підтримав позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце слухання справи у судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини неявки. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце слухання справи у судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини неявки. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні тому підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 19 жовтня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №19/10/2006/840-К/355 за яким останній отримав кредит у розмірі 65000 дол.США на підставі відсоткової ставки 9% річних строком до 18.02.2021 року. Того ж дня, між [PERSON], [PERSON] та банком укладено договора поруки в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором. Після укладення кредитного договору між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено додаткові угоди №2 від 22 травня 2012 року згідно якої збільшено відсоткову ставку та явились нові умови відповідальності. Суд вважає, що укладенням даної додаткової угоди до кредитного договору відбулась зміна зобовязання без згоди поручителя шляхом внесення змін до умов кредитного договору. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згідно ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самі формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором. Договір поруки від 19 жовтня 2006 року не передбачає можливості його зміни в односторонньому порядку відповідачем, в тому числі щодо збільшення зобов'язань позичальника без узгодження з поручителем відповідних змін до договорів, і такі зміни до оспорюваного договору поруки, укладеного між сторонами, не вносились. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім цього, рішенням Хмельницького міськрайонного суду по справі №686/22229/16-ц, що набрало законної сили 03 лютого 2017 року визнано припиненою поруку, передбачену договором поруки від 19.10.2006 року , що укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра». За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] померла матір довірителя, [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все майно, до складу якого також входить і будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем всього майна померлого є позивач. [PERSON] за життя не оформила правовстановлюючих документів на будинок, а тому позивач не має змоги оформити спадщину після померлої. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Вільнянської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви представника позивача, представника відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та про можливість ухвалення рішення. Судом встановлено, що 13.06.13 року померла мати довірителя, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцем всього майна є позивач, який вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно. Згідно довідки № 371 від 28.10.2014р., виданої КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.12). Згідно довідки №371 від 28.10.2014р. виданої КП «Житомирське ОМ БТІ» Житомирської ОДА, вартість вказаного житлового будинку з надвірними будівлями складає 34 475 грн. (а.с.11). Відповідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Виходячи з наведеного, за позивачем, як спадкоємцем за заповітом на майно, заповідане йому відповідно до положень ст.1235 ЦК України, належить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.328,1216,1217,1233,1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, вказуючи на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,1751 га, кадастровий номер - 1423982200:000:0017. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку померлої [INFO] [PERSON], яка складається з земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Маріупольської міської ради Юдін О.С. у письмовій заяві не заперечував проти задоволення позову, просив суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа: Друга маріупольська державна нотаріальна контора до суду не з,явилися, просили суд розглянути справу за їх відсутності. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно, ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, якій постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підглядають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте, постановою державного нотаріуса Другої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] від 07.08.2014 р. за № 1036/01-31 було відмовлено позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON], яке складається з земельної ділянки яка розташована по [ADDRESS]. Згідно довідки наданої Управлянням держземагентства м. Маріуполя від 30.09.2013 р., № 2013/4023 земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] до постанови Верховної Ради України від 20.12.2011 р. № 4179-IV «Про зміну і встановлення меж міста Маріуполь, Володарського, Новоазовського і Першотравневого районів Донецької області» територіально знаходиться в Приморському районі м. Маріуполя. (а.с. 11) Однак, позивач не має можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме - свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відсутнє.

Outcome: approved