Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2180, право власності зареєстроване Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №195, запис №35488 позивач [PERSON] та [PERSON], є власниками квартири № 67, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний будинок 13. Оскільки протягом більш ніж один рік відповідачі не проживають у зазначеній квартирі, але самостійно не знялися з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача, як співвласника квартири, та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним приміщенням. У звязку з чим, просить суд, визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, б.13 кв.67. Ухвалою судді від 25.07.2018 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та залучено у якості 3-ої особи на стороні позивача [PERSON] В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали письмові заяви, в яких просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, відзивів на позову не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, проти позовної заяви не заперечує, просить її задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280\~ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його заяві, який не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2180, право власності зареєстроване Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №195, запис №35488 позивач [PERSON] та третя особа [PERSON], є власниками квартири № 67, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний будинок 13. Встановлено, що відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, б.13 кв.67 з 27.11.2001 року по теперішній час, що підтверджено інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23.07.2018 року, проте не проживають за вказаною адресою з вересня 2016 року, що підтверджується довідкою від 27.06.2018 року наданою головою правління ОСББ «Центральний 13». Також встановлено, відповідно до довідки № 10814/11 від 16 червня 2015 року наданої [PERSON], яка є законним представником [PERSON] та [PERSON] про те, що зазначені особи перебували на обліку в УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя та отримували пенсію за віком по 31.03.2015 року. На виконання Угоди між Україною та [PERSON] про соціальне забезпечення, пенсійні справи та довідки атестати було направлено до Головного управління ПФУ в Запорізькій області для організації переказу пенсії за місцем постійного проживання на території Договірної Сторони. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України. Статтею 319ЦК\~України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», розяснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачі у добровільному порядку не знялися з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користуються без поважних причин протягом тривалого часу, не беруть участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.

Outcome: approved