Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що він є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру. Відповідач зареєстрований в квартирі, але фактично за вказаною адресою не проживає з 31.03.2013 року та не з'являється без поважних причин понад рік. Оскільки у позивача як у власника квартири виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, вважає, що порушуються його права, тому він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судові засідання на неодноразові виклики не з'являвся, причини його неявки суду не відомі, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала сторона позивача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 17.11.1997 року №454-С, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 19.11.1997 року за реєстровим №40202 (а.с.4). Згідно довідки ЖЕК №318 від 06.02.2015 року № 397, на теперішній час у спірній квартирі зареєстровані позивач - [PERSON] як власник, його дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], зять - [PERSON], онука - [PERSON] та відповідач - [PERSON], зазначений як чоловік онуки (а.с.6). Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.07.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволені, рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 06.08.2013 року. В зазначеному рішенні вказано, що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2012 року однією сім'єю не проживають. Отже, відповідач в спірній квартирі не проживає тривалий час. Факт непроживання останнього на спірній житловій площі також підтверджується актами непроживання відповідача ЖЕК №318 від 02.02.2015 року, 17.04.2015 року. Судом встановлено, що відповідач знаходиться на медичному обліку Поліклініки №2 Деснянського району міста Києва з 28.03.2013 року та відповідно до витягу із медичної карти амбулаторного хворого за місцем проживання за час обслуговування не звертався. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин тривалий строк. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначена квартира є особистою власністю позивача. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі тривалий час з поважних причин. Він виїхав зі спірної квартири добровільно, забравши свої особисті речі, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача відповідачу не чинилося. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач не проживає в спірній квартирі, але залишається зареєстрованим в ній, чим чинить перешкоди позивачу в користуванні власністю, що йому належить, оскільки у нього виникають ускладнення з користуванням майном. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., На підставі викладеного,

Outcome: approved