Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 20 лютого 2019 року [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США. Про отримання у позику вищезазначених грошових коштів відповідачем [PERSON] 20 лютого 2019 року було власноручно складено письмову боргову розписку. Відповідно до умов розписки відповідач зобов`язався повернути йому отриману ним позику у строк до кінця травня 2019 року. Однак у порушення умов даного договору в строк до кінця травня 2019 року відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, та боргу не повернув, стверджуючи, що у нього на даний час немає грошей. Хоча законом не визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання даного спору, з метою врегулювання спору, він неодноразово звертався до відповідача [PERSON] , однак відповідач від виконання взятих на себе зобов`язань ухиляєся. А тому просила стягнути з відповідача суму боргу, 3 % річних та судові витрати по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи, те що ціна позову становить 20466,85 доларів США 15 вересня 2020 року судом постановлено ухвалу про здійснення розгляду справи за правилами загального провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся з письмовою заявою в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 20 лютого 2019 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США та зобов`язався повернути до кінця травня 2019 року (а.с.3). [INFO] позивач [PERSON] помер (а.с.49). Ухвалою суду від 04.10.2021 р. допущено заміну померлого позивача [PERSON] на його правонаступника - [PERSON] , залучивши її до участі в розгляді справи в якості позивача. Обов`язок який передбачений розпискою до сьогоднішнього часу не виконано. Відповідності до вимог ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст. 1049 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23.09.1994 року. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічна позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення повернення позики, за договором позики грошових коштів, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% відсотків річних від простроченої суми відповідає чинному законодавству і не суперечить статті 61 Конституції України, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних від прострочених сум боргу по договору від 20.02.2019 року в розмірі 466, 85 (чотириста шістдесят шість доларів 85 центів) доларів США грн. Таким чином враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також умови договору позики грошей, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість, яка складається з основної суми боргу за договором позики від 20 лютого 2019 року в розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 466, 85 (чотириста шістдесят шість доларів 85 центів) доларів США. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5244 (п`ять тисяч двісті сорок чотири) грн. 42 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved