Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позовом до відповідача про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що арешт на дане майно було накладено державним виконавцем при виконанні виконавчого листа. Виконавче провадження було завершене у зв'язку з повним виконанням, однак арешт з майна не знятий. У грудні 2014 року позивач звернулась до нотаріуса з заявою з питання посвідчення договору купівлі - продажу нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності позивачу, однак під час звернення до нотаріуса йому стало відомо, що на його квартиру накладено арешт на підставі постанови ВДВС Мінського(Оболонського) РУЮ в м. Києві від 16.10.2003 року. Посилаючись на те, що позивач не має можливості розпоряджатись власним нерухомим майном, у зв'язку із неправомірними діями відповідача, просить суд скасувати постанову державного виконавця ВДВС Мінського( Оболонського) районного управління юстиції у м. Києві за № 83/8 від 16.10.2003 року про накладення арешту на об'єкт обтяження невизначене майно, все майно, власника [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, звернувсь до суд з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримавши заявлені вимоги та не заперечивши проти розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав. Третя особа в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 16.10.2003року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Мінського (Оболонського) районного управління юстиції м. Києва було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі виконавчого листа № 1176/2002 від 02.07.2002року про стягнення з [PERSON] 1947р.н. на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.02.2000 року до його повноліття. На підставі даної постанови накладено арешт на об'єкт обтяження невизначене майна, все майно боржника. На звернення позивача [PERSON] до відділу ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві отримано відповідь про те, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист, виданий Оболонським районним судом м.Києва 02.07.2002 року по справі №2-1176 про стягнення з [PERSON] 1947р.н. на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.02.2000 року до його повноліття. 22.12.2003 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з повним та фактичним виконанням. У зв'язку зі спливом трирічного строку вказане виконавче провадження знищено. У звільненні майна з-під арешту відмовлено. Згідно ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішення суду, яке виконано в 2003 році, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved