Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві посилався на те, що [INFO] року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину. Але у зв'язку з тим, що частка спадкодавця в праві власності на нерухоме майно змінилася, а також через наявність в спадковому домоволодінні [ADDRESS] у м.Полтаві об'єктів самовільного будівництва, він позасудовим порядком не може одержати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Тому позивач просив суд визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], становить 1/5, визнати за ним право власності на спадкове майно: 1/5 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м.Полтаві по [ADDRESS], а також на самочинні прибудови в 1/5 частині даного домоволодіння: прибудову «а-7», прибудову «а-1», ганок «а-9», сарай М, погреб М1. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представники відповідачів Київської районної у м.Полтаві ради та Територіальної громади м.Полтави та третьої особи Другої полтавської державної нотаріальної контори, а також треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 1992 року, посвідченого нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] у м.Полтаві з відповідною частиною господарських споруд, що складає 1/10 частину від усього будинку (а.с.39-40) На підставі наведеного договору купівлі-продажу Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/10 частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] у м.Полтаві (а.с.20). У зв'язку з розподілом зазначеного домоволодіння на два окремих, який відбувся на підставі рішень виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 13.05.2003 року №211 «Про розподіл домоволодіння по [ADDRESS]», та від 22.07.2003 року №366 «Про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS] та [ADDRESS], частки співвласників змінились, і частка [PERSON] склала 1/5 (а.с.14,15). Але зміна розміру частки у праві спільної власності на домоволодіння за життя [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку не була. [INFO] року [PERSON] помер (а.с.38). Після його смерті відкрилася спадщина. До спадкової маси крім іншого майна включається і належна йому 1/5 частина жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м.Полтаві по [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - [PERSON], що підтверджується даними довідки Другої полтавської держнотконтори від 09 липня 2014 року №1397/01-16 (а.с.16, 67-68). Але оскільки у встановленому законом порядку зміна частки спадкодавця у праві спільної власності на нерухоме майно зареєстрована не була, спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадкове майно позасудовим порядком. [PERSON] згідно заповіту, посвідченого 31 жовтня 2000 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори, все належне йому на час смерті майно повністю заповідав синові - [PERSON]. На час смерті спадкодавця даний заповіт залишався чинним (а.с.16, 68). У зв'язку з цим спадкування відбувається за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] на час смерті батька проживав разом з ним, у зв'язку з чим на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред'явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позивач позбавлений можливості іншим чином одержати свідоцтво про право на спадщину, що зумовило його звернення до суду, за [PERSON] необхідно визнати право власності на спадкове майно - 1/5 частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] у м.Полтаві. Як встановлено судом, частка спадкодавця в праві спільної власності була змінена рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 22.07.2003 року №366 «Про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS] та [ADDRESS] на 1/5. У зв'язку з цим підстав для визначення частки спадкодавця ще і судовим рішенням немає. Тому в задоволенні вимоги про визначення частки померлого [PERSON] необхідно відмовити. Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на об'єкти самочинного будівництва, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що в даному домоволодінні здійснено самочинні добудови: прибудова «а-7», прибудова «а-1», ганок «а-9», самочинно збудовано сарай М, погреб М1. Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 ст.376 ЦК України також передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частина 5 наведеної статті також передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином наведеними нормами закону не передбачено можливості визнання права власності на самочинно перебудоване або переобладнане нерухоме майно, в тому числі на самочинно добудовані приміщення. На цю обставину звернув увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй Постанові №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (надалі в тексті рішення - Постанова №6). Так, в п.3 Постанови №6 зазначено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Також пунктом 7 Постанови №6 Пленум ВССУ звернув увагу, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Позивач же просить визнати за ним право власності на об'єкти самочинного будівництва - прибудови, ганок, сарай, погреб, що не передбачено чинним законодавством. Крім того, як вбачається з даних технічного паспорту на спірне домоволодіння, із загальної (фактичної) площі земельної ділянки в 740 мІ, на якій розташовано домоволодіння, 75 мІ є такими, що зайняті самовільно. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджувалось позивачем в судовому засіданні, сарай М розташований на земельній ділянці, що була зайнята самовільно. Зазначена обставина також є перешкодою для визнання за позивачем права власності на об'єкти самочинного будівництва. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Але з жодного доказу у справі не вбачається, що відповідач - Київська районна у м.Полтаві рада не визнав, оспорив або порушив право позивача. Тому в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва необхідно відмовити. На підставі викладеного позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення - в частині визнання права власності на спадкове майно. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial