Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки № [NUMBER] кадастровий номер 4420987200:16:001:0071 площею 4,9700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної частки (паю) у землі, колишнього КСП ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Павлівка Білокуракинського району, що належало померлій в порядку спадкування після померлого [PERSON] на підставі Сертифікату серії ЛГ №0044289 виданого Білокуракинською РДА 27.12.1996 року і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 27.02.1997 року за № 463. На випадок своєї смерті за часів життя померла [PERSON] , яка доводилась позивачу тіткою, зробила розпорядження у вигляді заповіту, згідно з яким належне їй майно, а саме: земельну частку (пай) вона заповідала позивачу. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через те, що не знав про наявність складеного на його користь заповіту. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено через відсутність пропущеного строку, а також з огляду на неможливість оформлення спадкових прав через те, що після складення на позивача заповіту на земельну частку (пай) померла по заповіданому в ньому сертифікату зробила виділення земельної ділянки в натурі та за життя вже отримала державний акт. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало його, як єдиного та належного спадкоємця звернутися до суду з позовом, в якому\~\~позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання представник відповідача Павлівської сільської ради Білокуракинського району не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 80 років в селі Стативчине Білокуракинського району померла [PERSON] , [INFO] , про що виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області було складено відповідний актовий запис № 04 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.19), свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.21), свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.20) та свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є племінником померлої [PERSON] . Відповідно до довідки виконкому Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області № 1013 від 25.07.2016р. померла [PERSON] на момент смерті була зареєстрована та проживала сама (а.с.12). Із заповіту від 13.05.2002р. посвідченому секретарем виконкому Павлівської сільської ради Білокуракинського району реєстровий номер №28 вбачається, що [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] № 0044289 заповідала позивачу [PERSON] (а.с.13). Із відповіді Відділу у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області № 276/102-19 від 27.05.2019р. (а.с.15), сертифікату серії [NUMBER] , зареєстрованому у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №463 від 27.02.1997р. (а.с.14). та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №044864 від 13.05.2003, реєстраційний номер № 324 виданого на підставі рішення Павлівської сільської ради №4/2 від 25.12.2002р. (а.с.16) вбачається, що померла [PERSON] в порядку спадкування набула право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] , переоформила сертифікат на своє ім`я, але вже після складення заповіту здійснила виділ земельної ділянки по сертифікату в натурі та на підставі державного акту набула право власності на земельну ділянку. Із дослідженої в судовому засіданні копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 044864 від 13.05.2003, реєстраційний номер № 324 виданого згідно рішення Павлівської сільської ради №4/2 від 25.12.2002р. вбачається, що померлій [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка № [NUMBER] кадастровий номер 4420987200:16:001:0071 площею 4,9700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області (а.с.16). В судовому засіданні було встановлено, що після складення на користь позивача заповіту на сертифікат про передачу права на земельну частку (пай) померла здійснила виділ земельної ділянки в натурі та отримала по вказаному сертифікату Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 044864 від 13.05.2003, реєстраційний номер № 324 виданого згідно рішення Павлівської сільської ради №4/2 від 25.12.2002р. який було втрачено. Таким чином, позивач при винесенні окремого рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в будь-якому разі позбавлений можливості оформити свої спадкові права нотаріально. У зв`язку з чим, суд вважає можливим, визнавши причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визнати право власності на спадкове майно за позивачем. Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. На підставі ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач не знав про наявність складеного померлою тіткою за часів життя на його ім`я заповіту та про склад спадкового майна, який було заповідано. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved