Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 29 лютого 2016 року сума заборгованості відповідача складає 3327,17 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 29 лютого 2016 року становить 89999,95 грн., з яких: 2295,81 доларів США заборгованість за кредитом, 5166,26 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, яка залишається несплаченою. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 1400 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В наступному позивачем кредитний ліміт змінювався: 3000,00 долів США - 01 грудня 2007 року, 2500,00 долів США - 24 грудня 2008 року, 2300,00 долів США - 17 квітня 2009 року, 2300,00 долів США - 07 серпня 2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта, Тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві та отримав від позивача грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року у справі № 2-5044/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» присуджено до стягнення на користь позивача з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2007 року, що утворилась станом на 19 листопада 2010 року у розмірі 34773,76 грн.; солідарно з філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Заводському районі м. Дніпродзержинська та [PERSON] 200,00 грн. заборгованості за договором поруки № 019 від 20 жовтня 2010 року, укладеного з поручителем філією ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» Заводського району м. Дніпродзержинська в забезпечення виконані зобов'язань за кредитним договором №б/н від 20 вересня 2007 року; з [PERSON] 500,00 грн. - витрат за надання юридичних послуг та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців галузі права, судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. При цьому, заборгованість відповідача за кредитним договором, згідно описової та мотивувальної частин рішення суду станом на 19 листопада 2010 року складається з: 2287,55 доларів США заборгованості за кредитом, 1639,89 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 208,79 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 500, грн.. штрафу (фіксована частина), 206,81 долари США штрафу (процентна складова). Також, внаслідок несплати відповідачем суми заборгованості, станом на 29 лютого 2016 року сума заборгованості відповідача за розрахунками позивача складає 8880,61 доларів США, з яких: 2295,81 доларів США заборгованість за кредитом, 5166,26 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, з наданого суду розрахунку та поданих доказів вбачається задоволення судовим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року у справі № 2-5044/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2007 року, що утворилась станом на 19 листопада 2010 року та яка складається в тому числі і з 2287,55 доларів США заборгованості за кредитом, 1639,89 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивач у даній справі, у відповідності до поданого розрахунку, просить стягнути в суму в розмірі 8880,61 доларів США, з яких: 2295,81 доларів США заборгованість за кредитом (яка вже існувала станом на день ухвалення рішення у справі № 2-5044/10 та не змінювалась з 29 жовтня 2010 року) та 5166,26 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом (яка не повернута відповідачем та нарахована позивачем за період з 21 грудня 2007 року по 29 лютого 2016 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що до складу заборгованості, нарахованої позивачем та заявленої до стягнення з відповідача включено суму заборгованості, яка залишається не стягнутою за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року, внаслідок чого, враховуючи наявність у позивача [PERSON] ліцензії, якою підтверджено право здійснення валютних операцій у іноземній валюті, вбачається наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, що утворилась на 29 лютого 2016 року в розмірі 3534,62 доларів США, яка в цілому складається з: 8,25 доларів США (2295,81 2287,55) заборгованості за кредитом та 3526,37 доларів США (5166,26-1639,89) - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Водночас, враховуючи зміст позовних вимог, ст.11 ЦПК України та те, що позивач просить стягнути з відповідача саме суму в розмірі 3327,17 (8,26 заборгованості за кредитом та 3318,91 заборгованості за відсотками за користування кредитом) доларів США, яка відповідно до курсу НБУ станом на день проведення розрахунку (2705,4389 грн. за 100 доларів США) складає 90014,55 грн. суд вважає, що саме означена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 1378,00 грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved