Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23 вересня 2013 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 7607 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 31.12.2013 р., про що було складено розписку. Позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов'язання з повернення коштів, тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 7607грн., а також покласти на відповідача судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 7607 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 31 грудня 2013 року. Позивач виконав свої зобов'язання за договором позики та надав відповідачу обумовлену договором суму позики, що підтверджується розпискою. Відповідач не виконав зобов'язання з повернення коштів. Згідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач повинен був повернути суму позики не пізніше 31.12.2013 року, проте не виконав умов договору позики щодо повернення коштів, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу підлягають задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved