Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до до «[PERSON] університету імені [PERSON]» про визнання недійсними записів в трудовій книжці, а саме- запису № 26 від 30.08.2014р. про те, що Східноукраїнський університет імені В.[PERSON] перетворений в [PERSON] університет імені В. [PERSON] та № 27 від 28.02.2015р. про звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 01.09.2006р. між ним та Східноукраїнським національним університетом ім. В. [PERSON] був укладений трудовий договір, про що зроблений відповідний запис в його трудову книжку, з 01.09.2010р. по 30.08.2010р. позивач займав посаду завідуючого кафедрою інженерії та загальноосвітніх дисциплін, а з 01.09.2010р. перебував на посаді доцента кафедри промислового транспорту. 14.08.2014р. позивач був змушений переїхати з м. Луганськ до м. Харкова та на той момент у зв*язку з проведенням АТО не мав змоги звільнитися, згодом йому стало відомо, що Східноукраїнський національний університет ім. В. [PERSON] був переведений в м. Сєвєродонецьк та трудова книжка залишилась на тимчасово окупованій території. В кінці квітня позивач отримав трудову книжку та виявив, що там були здійснені 2 вищевказані записи, які позивач вважає незаконними, оскільки з 14.08.2014р. він знаходиться в м. Харкові, в трудові відносини з [PERSON] університетом ім. В. [PERSON] не вступав, вказані записи перешкоджають позивачу отримувати пенсію на території м. Харкова в більшому розмірі, тому як він вважається таким, що перебуває у трудових відносинах з Східноукраїнський національний університет ім. В. [PERSON]. Відповідно до ч.2\~ст. 158 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в зв'язку з чим, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~\~має\~\~право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до копії трудової книжки 01.09.2006р. позивач був прийнятий на посаду завідуючого кафедрою інженерії та загальноосвітніх дисциплін Східноукраїнським національним університетом ім. В. [PERSON] факультет гірництва і транспорту на підставі Наказу № 35 від 01.09.2006р., про що зроблений відповідний запис в його трудову книжку. З 01.09.2010р. по 30.08.2010р. позивач займав посаду завідуючого кафедрою інженерії та загальноосвітніх дисциплін, а з 01.09.2010р. був переведений на посаду доцента кафедри промислового транспорту на підставі Наказу № 44-К від 01.09.2010р. З 15.12.2014р. позивач перемістився з тимчасово окупованої території до м. Харкова та мешкає за адресою - вул. 23 Серпня, б. 39, кв. 67, що підтверджується довідкою УПСЗН Дзержинського району ХМР № [NUMBER]. Згідно запису в трудовій книжці позивача № 26 від 30.08.2014р. Східноукраїнський університет імені В.[PERSON] перетворений в [PERSON] університет імені В. [PERSON] на підставі наказу № 1-Р від 30.08.2014р. та № 27 від 28.02.2015р. позивач звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП на підставі наказу № 2-01 від 28.02.2015р., даний запис посвідчено печаткою [PERSON] університету імені В. [PERSON] Народної Республіки. Відповідно до ч. 3\~ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до\~ст. 48 КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.2.3, 2.27 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої\~наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. У відповідності до п.п. 2.3., 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним Наказом Мінпраці, Мін'юсту України, Мінсоцзахисту населення України за № 58 від 17.08.1993 р. (з наступними змінами), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.\~\~Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу. Згідно п. 4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої\~наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до ч.ч.2,3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Як вбачається з матеріалів справи наказ про звільнення позивач не отримував, запис про його звільнення в трудову книжку був внесений 28.02.2015р. в той час як позивач з 15 грудня 2014р. знаходиться в м. Харкові. Окрім того, запис про звільнення був здійснений інспектором та засвідчений печаткою [PERSON] університету імені В. [PERSON] Народної Республіки. За таких обставин, суд вважає записи в трудовій книжці позивача № 26 від 30.08.2014р. про те, що Східноукраїнський університет імені В.[PERSON] перетворений в [PERSON] університет імені В. [PERSON] та № 27 від 28.02.2015р. про звільнення позивача за власним бажанням за ст.. 38 КЗпП недійсними. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved