Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на його користь заборгованість по оплаті заробітної плати у розмірі 18536, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.04.2019 між ним та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір № 6, згідно якого він зобов`язався виконувати роботу водія транспортних засобів, а саме міжнародні перевезення за маршрутом з м. Грушів (Україна) до м. Щецін (Польща), а [PERSON] зобов`язався оплачувати його працю у розмірі 28 грн. за кожну відпрацьовану годину за підсумованим обліком робочого часу, згідно табеля обліку робочого часу. 17.04.2019 було видано наказ №6-П про прийняття його на роботу. Зазначив, що за період з 17.04.2019 по 20.04.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 56 год. 45 хв.; з 24.04.2019 по 27.04.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 54 год. 30 хв.; з 03.05.2019 по 06.05.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 52 год. 45 хв.; з 21.05.2019 по 24.05.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 54 год. 55 хв.; з 28.05.2019 по 31.05.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 53 год. 20 хв.; з 05.06.2019 по 08.06.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 56 год. 15 хв.; з 08.06.2019 по 11.06.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 54 год. 42 хв.; з 15.06.2019 по 18.06.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 55 год. 03 хв.; з 30.06.2019 по 03.07.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 54 год. 30 хв.; з 09.07.2019 по 12.07.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 57 год. 10 хв. Звернув увагу, що фактичні трудові відносини між ними виникли ще до підписання трудового договору, примірник якого він отримав 17.04.2019, а саме 31.03.2019, однак роботодавець раніше не підготував трудовий договір. Зазначив, що з 31.03.2019 по 03.04.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 56 год. 45 хв.; з 06.04.2019 по 09.04.2019 він знаходився у рейсі та відпрацював 53 год. 40 хв. Отже, загальна кількість відпрацьованого робочого часу складає 661 год. 50 хв., що підлягає оплаті у сумі 18536, 00 грн. Зазначив, що заробітна плата з початку виконання робіт по липень 2019 року не була йому виплачена. 31.10.2019 та 12.12.2019 він звертався до Управління Держпраці в Івано-Франківській області із заявою, з метою проведення перевірки з приводу діяльності ФОП [PERSON] . Згідно листа № 15-10/7678 від 19.12.2019 Управління Держплаці в Івано-Франківській області - управління зверталось з вимогою про проведення інспекційного відвідування до [PERSON] , однак останній документів проведення перевірки не надав, про що було складено акт. Зазначив, що 12.12.2019 він звертався в Калуський ВП ГУНП в Івано-Франківській області про вчинення кримінального правопорушення, однак відповіді не отримав. Звернув увагу, що на момент звернення до суду, відповідач не надав йому копію наказу про звільнення з роботи. У зв`язку з вищенаведеним, він змушений звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, однак 16.06.2020 подав до суду заяву, згідно якої просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 30.03.2020, 30.04.2020, 25.05.2020, 19.06.2020, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернулись на адресу суду 24.04.2020, 16.04.2020, 19.05.2020, 10.06.2020 з відміткою «вручено, особисто». Окрім цього, відповідач повідомлявся про розгляд справи на 19.06.2020 оголошенням на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідача в судове засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4\~ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 12\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~76, ч.1,\~2\~ст.77, ч.2 ст.\~78, ч.1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено\~Кодексом законів про працю України. \~Кодекс законів про працю України\~регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Статтею 43 Конституції України\~закріплено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] (працівник) 17.04.2019 було укладено трудовий договір № 6, згідно з умовами якого працівник зобов`язався виконувати роботу водія автотранспортних засобів, а фізична особа оплачувати працю працівника у розмірі 28 грн. за кожну відпрацьовану годину за підсумовуваним обліком робочого часу згідно табелю обліку робочого часу./а.с.5/ Згідно наказу № 6 П від 17.04.2019, [PERSON] на підставі трудового договору № 6 та заяви про прийом на роботу від 17.04.2019 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів з 17.04.2019 з оплатою праці у розмірі 28 грн. за кожну відпрацьовану годинну за підсумованим обліком робочого часу згідно табелю обліку робочого часу. /а.с.6/. Відповідно до повідомлення про прийняття працівника на роботу від 17.04.2019, [PERSON] , прийнято на роботу 17.04.2019, на підставі наказу 6-П від 17.04.2019 /а.с.7/. Як вбачається з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] та копії бланків підтвердження діяльності з відміткою показників пристрою тахографу на якому відображена швидкість транспорту, відстань, яку він проїхав, а також режим роботи водія, позивач у період з 31.03.2019 по 03.04.2019, з 06.04.2019 по 09.04.2019, 17.04.2019 по 20.04.2019, 24.04.2019 по 27.04.2019, 03.05.2019 по 06.05.2019, 21.05.2019 по 24.05.2019, 28.05.2019 по 31.05.2019, 05.06.2019 по 08.06.2019, 08.06.2019 по 11.06.2019, 15.06.2019 по 18.06.2019, 30.06.2019 по 03.07.2019, з 09.07.2019 по 12.07.2019 перебував у рейсах, загальною кількістю відпрацьованих годин 661 год. 50 хв. /а.с. 8-9, 11-22/. Позивач намагався вирішити питання про виплату заробітної плати у позасудовому порядку, скерувавши на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням заяву відповідного змісту, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви та квитанцією Укрпошти від 11.09.2019./а.с.23-24/. Окрім того, позивач звертався з відповідним звернення до управління Держпраці у Івано Франківській області щодо порушень вимог законодавства про працю ФОП [PERSON] . Як вбачається з відповіді № 15-10/7678 від 19.12.2019, 04.12.2019 управлінням Держпраці в Івано Франківській області було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування по причині ненадання інформації, необхідної для проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю. У зв`язку з цим, щодо ФОП [PERSON] керівництвом управління Держпраці в Івано Франківській області буде розглядатись питання про накладення фінансових санкцій./а.с.26/. Також позивач звертався у Калуський ВП ГУ НП у Івано Франківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення ФОП [PERSON] щодо умисної безпідставної невиплати йому заробітної плати./а.с.27-28/. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Відповідно до\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структуру заробітної плати визначено у\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно з частиною першою\~статті 115 КЗпП України\~та\~статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й «Конвенцією про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована 31.01.1961. Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, її метою є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ст.12 Конвенції, вона застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата, через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Статтею 233 КЗпП України, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З долучених до позовної заяви доказів, судом встановлено, що позивач відпрацював згідно трудового договору № 6, який був укладений між сторонами у загальній кількості 661 год. 50 хв. Згідно п. 3 вказаного трудового договору кожна відпрацьована година працівником оплачується у розмірі 28 грн. З урахуванням вказаних умов договору та фактичних обставин справи, відпрацьовані години повинні бути оплачені у розмірі 18536, 00 грн. Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що позивач намагався вирішити питання про виплату заробітної плати у позасудовому порядку, скерувавши на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням заяву відповідного змісту, однак відповіді так і не отримав. Будь - яких належних, достовірних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України на підтвердження меншого розміру заробітної плати, яка повинна бути виплачена позивачу або ж на спростування такої заборгованості відповідачем до суду не надано та таких у судовому засіданні не здобуто. Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване\~Конституцією України\~(ст.43),\~Законом України «Про оплату праці»\~та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позивачем доведено факт невиплати заробітної плати, у зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 18536, 00 грн., тобто заборгованість по заробітній платі, яка в порушення вимог чинного законодавства та\~прав позивача, залишилась невиплаченою відповідачем в добровільному порядку.\~ Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 840, 80 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати такого на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011.

Outcome: approved