Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що йому на праві власності після смерті батька належить земельна ділянка площею 5,1684 га, розташована на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER] . Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ «Верес» на підставі договору оренди землі, укладеного із попереднім власником - покійним батьком позивача. Знаючи, що такий договір існує та не володіючи інформацією щодо строку його дії, позивач як новий власник земельної ділянки отримував орендну плату за її використання до 2017 року включно, однак, жодних договорів щодо надання в користування відповідачу земельної ділянки позивач не укладав. А на початку 2018 року йому стало відомо, що існує договір оренди землі, начебто підписаний між ним та відповідачем 04 грудня 2015 року строком дії на 16 років, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.03.2016 року, номер запису 13875155, відповідно до умов якого він нібито передав в оренду відповідачу належну йому земельну ділянку. Однак, позивач вказує на те, що не укладав ніякого договору з відповідачем та не підписував договору, тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного договору оренди земельної ділянки недійсним та про повернення земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» в судовому засіданні позов не визнав, подав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд заслухавши сторони, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що позивачу на праві власності після смерті батька належить земельна ділянка площею 5,1684 га, розташована на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER] . Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ «Верес» на підставі договору оренди землі, укладеного із попереднім власником - покійним батьком позивача. Знаючи, що такий договір існує та не володіючи інформацією щодо строку його дії, позивач як новий власник земельної ділянки отримував орендну плату за її використання до 2017 року включно, однак, жодних договорів щодо надання в користування відповідачу земельної ділянки позивач не укладав. А на початку 2018 року йому стало відомо, що існує договір оренди землі, начебто підписаний між ним та відповідачем 04 грудня 2015 року строком дії на 16 років, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.03.2016 року, номер запису 13875155, відповідно до умов якого він нібито передав в оренду відповідачу належну йому земельну ділянку. Однак, позивач вказує на те, що не укладав ніякого договору з відповідачем і не підписував його. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. На підставі ст. 203 ЦК України визначено,що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України,нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В ході судового розгляду справи за клопотанням позивача ухвалою суду від 24.10.2018 року, було призначено та проведено судово - почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком вказаної судово - почеркознавчої експертизи №4752/4753/18-27 від 27.12.2018 року, п ідпис, від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 04.12.2015 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Верес», який міститься на шостій сторінці в графі « ___/[PERSON]/», виконаний рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів та підпис, від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 04.12.2015 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Верес», який міститься на шостій сторінці в графі « ___/[PERSON]/», виконаний не самим[PERSON] , а іншою особою. Цей підпис виконаний з деяким наслідуванням якогось зі справжніх підписів [PERSON] . Тобто, підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним, що передбачено ст.ст. 203, 215 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як зазначено в ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бутипідтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобамидоказування. Суд вважає, що позивач довів те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки з відповідачем і останній безпідставно та самовільно використовував земельну ділянку позивача. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність вирішення питання про розподіл судових витрат. Як вбачається з квитанції від 03.08.2018 року, позивач [PERSON] при подачі до суду позову сплатив судовий збір в розмірі 1420 гривень 17 копійок, які необхідно стягнути з відповідача - ТОВ «Верес». Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 203, 207, 208, 215, 216, 236, 261, 638 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 78, 141 ЦПК України та Законом України «Про оренду землі».

Outcome: approved