Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати протиправними дії відповідачів по відмові у вирішенні заяви про передачу земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні, у власність [PERSON], зобов'язати відповідачів передати йому у власність земельну ділянку площею 0,2213, розташовану у с.Нагоряни Пустомитівського району Львівської області, яка перебуває у його постійному користуванні, для ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно державного акту на право постійного користування землею від 23.03.1999 року, виданого Пустомитівською міською радою в його користуванні перебуває вищезазначена земельна ділянка. У відповідності до п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, ч.1,2,11 ст.118, ст..122 ЗК України громадяни, що одержали у користування земельну ділянку мають право на одержання її у приватну власність у встановленому законом порядку. Обов'язок щодо передачі земельної ділянки у власність покладається на органи місцевого самоврядування. Відповідачі відмовляються передати земельну ділянку у власність покликаючись на те, що така перебуває за межами населеного пункту. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Пустомитівської міської та виконкому Пустомитівської міської ради позовні вимоги позивача заперечила, подала письмові заперечення, які підтримала та суть, яких полягає в тому, що вказана позивачем земельна ділянка розташована за межами населених пунктів, а тому розпорядження нею не входить до компетенції Пустомитівської міської ради і є виключною компетенцією органів Держземагенства. Представник відповідача - Головного управління Держземагенства у Львівській області неодноразово у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про день і час слухання справи, причин неявки не повідомили. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Пустомитівському районі у судовому засіданні ствердив, що земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні [PERSON] знаходиться за межами населених пунктів і питання про її передачу у власність повинно вирішувати Головне управління Держземагенства у Львівській області, однак чому останнє відмовляється це робити пояснити не може. Представник третьої особи - Пустомитівської районної державної адміністрації неодноразово у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про день і час слухання справи, причин неявки не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до переконання про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області № 75 від 15 жовтня 1998 року [PERSON] було надано у постійне користування земельну ділянку, розташована на території с. Нагоряни Пустомитівської міської ради, Пустомитівського району, площею 0,2213 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-ЛВ № 005364 від 23.03.1999 року. З Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-ЛВ № 005364 від 23.03.1999 року убачається, що згідно плану зовнішніх меж землекористування під позначками «від Б до А» - «землі гр.- [PERSON].», а під позначками «від А до Б» зазначено - « землі Пустомитівської міськ.Ради». З листа відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області №01-14/06-298 від 05.08.2014 року вбачається, що земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні [PERSON] знаходиться за межами населених пунктів. Згідно заяви [PERSON] до Головного управління Держземагенства у Львівській області від 31.03.2014 року вбачається, що позивач звертався з заявою, згідно якої просив у встановлені законом терміни вирішити питання про передачу йому - [PERSON] у власність для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки площею 0,2213 га в с.Нагоряни, яка перебуває у його постійному користуванні на підставі рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради 3 75 від 15.10.1998 року та відповідного державного акту від 23.03.1999 року серії ЛВ № 005354. Проте відповіді на вказану заяву позивачем не одержано з невідомих йому причин. Згідно п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у користування земельну ділянку у розмірах, що було передбачено раніше діючим законодавством, зберігають право на ці ділянки. Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. А згідно ч.2 ст.118 ЗК України - рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України - Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. ч. 11 ст.118 ЗК України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні позивача, знаходиться за межами населеного пункту, а отже саме відповідач - Головне управління Держземагенства у Львівській області зобов'язане вирішити питання щодо передачі у власність зазначеної земельної ділянки позивачу. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - згідно зі статтею 118 ЗК питання про безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення фермерського господарства в межах норм за заявою громадянина із зазначенням бажаного розміру та мети одержання землі вирішується районною, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями щодо земель державної власності, а стосовно земель комунальної власності - сільською, селищною, міською радою. У судовому порядку це питання вирішується в разі відмови зазначених органів у передачі земельної ділянки у власність для цієї мети в бажаному розмірі чи місці або в разі нерозгляду ними заяви. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом (ст. 328 ч. 2 ЦК України). Виходячи з дослідженних доказів та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що обов'язок щодо передачі земельної ділянки у власність позивачу, у якого ця земельна ділянка перебуває у постійному користуванні, слід покласти на відповідача - Головне управління Держземагенства у Львівській області.

Outcome: dismissed