Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № МL-300/276/2008 від 10 липня 2008 року, яка станом на 26 липня 2018 року складає 138837,53 грн та стягнути судовий збір. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-300/276/2008, за умовами якого останній отримав від банку кредит у розмірі 156680 грн на споживчі цілі. 10 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ними було укладено договір іпотеки № РМL-300/276/2008. Також на виконання умов кредитного договору між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №SR-300/276/2008 від 10 липня 2008 року. Зазначає, що датою остаточного повернення кредиту є 10 липня 2023 року. Після цього між ними було укладено декілька додаткових договорів. В порушення умов кредитного договору, станом на 26 липня 2018 року у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 138837,53 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08 листопада 2019 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] на позовну заяву, згідно якого він вважає, що позов задоволенню не підлягає. Підтвердив обставини, викладені у позовній заяві стосовно укладення кредитного договору та вказав, що не заперечує факт отримання ним досудової вимоги про повне погашення заборгованості, однак, на його думку, ця вимога не може братися судом до уваги. Наголошує на тому, що вручивши досудову вимогу позивач змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, після зміни позивачем строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, а тому положення абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України не підлягають застосуванню. Зазначив, що сторони строк дії договору окремо не визначали, а погодили термін кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Останній платіж за договором ним було зроблено 06 лютого 2018 року, а 14 березня 2018 року цей договір припинив свою дію, у той час як із позовом банк звернувся лише 13 вересня 2019 року. Таким чином, вважає, що банк після 14 березня 2018 року не мав права на нарахування відсотків, пені. В матеріалах справи відсутні докази надання йому кредиту, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує безспірність вимог позивача та розміру наявної заборгованості. Враховуючи викладене, вважає, що строк позовної давності сплинув. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року, в якій ухвалою суду від 13 листопада 2019 року виправлено описку, зобов`язано Акціонерне товариство «ОТП Банк» надати належним чином засвідчені копії наступних документів: - кредитної документації (справи) боржника [PERSON] (0826627) за кредитним договором №ML-300/276/2008 від 10 липня 2008 року; - виписки по особовому рахунку клієнта [PERSON] за період з 10 липня 2008 року до моменту звернення банком до суду, який використовувався позивачем для обліку операцій по кредитному договору №ML-300/276/2008 від 10 липня 2008 року та повинен містити записи про здійснення операції, зокрема зарахування банком позичальнику кредитних коштів, сплату чи несплату позичальником грошових коштів на виконання кредитного зобов`язання, віднесення банком на прострочку несплачених сум основної заборгованості по тілу кредиту, нарахування банком процентів за користування кредитними коштами, віднесення банком на прострочку нарахованих, але не сплачених позичальником процентів, нарахування банком пені тощо і є підтвердженням виконаних за день операцій, з деталізацією проведених операцій в розрізі дат; - виписки про рух коштів по поточному рахунку № [NUMBER] клієнта [PERSON] за період з 10 липня 2008 року по 26 липня 2018 року включно з даними про суми і дати операції, кореспонденцію рахунків, призначенням платежу, в т.ч. по аналітичних рахунках №1001, 1002, 2203, 2207, 2208, 2209, 2213, 2218, 2620, 2625, 2909, 3578, 3739 (окремо по кожному) стосовно платіжних операцій, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням заборгованості по кредитному договору №ML-300/276/2008 від 10 липня 2008 року; - детальний (розгорнутий) розрахунок помісячної суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML-300/276/2008 від 10 липня 2008 року за період з 10 липня 2008 року по 26 липня 2018 року включно з посиланням на вихідні дані (первинні документи), які використані при розрахунку із зазначенням: процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за строковим кредитом, суми нарахованих строкових процентів, суми простроченого кредиту, суми нарахованих прострочених процентів, суми нарахованої пені за ведення кредиту, сплачених сум залишку заборгованості за строковим кредитом, залишку заборгованості за простроченим кредитом, залишку заборгованості за строковими процентами, залишку заборгованості за простроченими процентами. 12 листопада 2019 року від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, аналогічні письмовим поясненням відповідача [PERSON] Е. У наданих суду відзивах просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі та про ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань не подавала. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено договір про відкриття банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб №300/1678/08, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок та здійснює його розрахунково-касове обслуговування (а.с.42-44). 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № МL-300/276/2008, згідно якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 156680 грн на споживчі цілі із датою повернення кредиту 10 липня 2023 року та плаваючою відсотковою ставкою за користування кредитом (а.с.45-60). Згідно п.1.5.1 частини №2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. Відповідно до п.9.1 частини №2 кредитного договору, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати направлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання ним відповідної вимоги. При цьому, сторони визначають, що реалізація цих положень не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов цього договору, а реалізація цих положень є одним із способів виконання боргових зобов`язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін. Пунктом 4.1.1 та 4.1.2 частини №2 кредитного договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, а за прострочення виконання зобов`язань понад 15 календарних днів, крім пені позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов`язань, але не менше 25 грн (а.с.47-52). Крім того, 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки №РМL-300/276/2008, згідно якого відповідач [PERSON] передає іпотекодержателю нерухоме майно, а саме садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] разом із земельною ділянкою, загальною площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу. Також,\~10\~липня 2008\~року між\~Закритим акціонерним\~товариством «ОТП\~Банк»,\~правонаступником якого\~є позивач,\~та відповідачем\~ [PERSON] \~було укладено\~договір поруки\~№ SR-300/276/2008,\~відповідно до\~умов якого\~остання зобов`язалася\~відповідати за\~повне і\~своєчасне погашення\~боржником [PERSON] \~його боргових\~зобов`язань за\~кредитним договором\~в повному\~обсязі;\~поручитель та\~боржник відповідають\~як солідарні\~боржники.\~Пунктом 4.1.\~даного договору\~передбачено,\~що \~він набирає\~чинності з\~дати його\~підписання сторонами\~і діє\~до повного\~виконання боргових\~зобов`язань за\~кредитним договором\~(а.с.32-33). 25 травня 2009 року між ЗАТ ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № МL-300/276/2008 від 10 липня 2008 року (а.с.61-71). 10 грудня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору № МL-300/276/2008 від 10 липня 2008 року, відповідно до умов якого сторони домовились, що на період з 10 грудня 2009 року по 10 травня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 8,5%, на період з 10 травня 2010 року до 10 листопада 2010 року ставка у розмірі 23,48% річних, а з 10 листопада 2010 року до повного виконання боргових зобов`язань буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а також викладено в новій редакції графік платежів (а.с.72-84). Додатковим договором №3 від 10 грудня 2010 року до кредитного договору № МL-300/276/2008 від 10 липня 2008 року було визначено, що на період з 10 грудня 2010 року по 10 березня 2011 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 10,5%, на період з березня 2011 року по 12 вересня 2011 року ставка у розмірі 24,75% річних, а з 12 вересня 2011 року до повного виконання боргових зобов`язань буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а також викладено в новій редакції графік платежів. Пунктом 2.1.5.1 зазначеного додаткового договору визначено, що у випадку невиконанння позичальником боргових зобов`язань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позивачем, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому понад 30 календарних днів, сторони домовилися, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв`язку із чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання у повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань (а.с.85-95). 25 травня 2009 року та 10 грудня 2009 року, 10 грудня 2010 року між ЗАТ ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено додаткові договори №1, №2,№3 до договору поруки № SR-300/276/2008 від 10 липня 2008 року (а.с.34-38). Відповідач [PERSON] виконував свої зобов`язання за кредитним договором та сплачував періодичні платежі, однак не у повному обсязі, у зв`язку із чим станом на 26 липня 2018 року його заборгованість перед позивачем складала 138837,53 грн, про що останній повідомив боржника та надав йому строк для дострокового погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з дати отримання та усунення порушення за кредитним договором № МL-300/276/2008 від 10 липня 2008 року. Крім того, банк повідомив, що буде ініціювати звернення стягнення на майно (а.с.27-31). В порядку ч.1 ст.82 ЦПК України, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав зазначену досудову вимогу 22 серпня 2018 року (а.с.28,135). Таким чином, заборгованість відповідачів перед банком станом на 26 липня 2018 року складала 138837,53 грн, з яких: заборгованість по кредиту 118534,15 грн, заборгованість по відсоткам нарахованим на строкове тіло 19312,49 грн, заборгованість по штрафним санкціям 990,89 грн (а.с.203-228). Вирішуючи позовні вимоги до відповідача [PERSON] , судом враховується наступне. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. За змістом статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Судом враховується, що позивач 10 серпня 2018 року направив на адресу позичальника вимогу, яку відповідач [PERSON] отримав 22 серпня 2018 року, згідно якої змінив строк виконання основного зобов`язання. Зокрема, у випадку не погашення позичальником усієї суми заборгованості протягом тридцяти днів, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково. Ураховуючи, що основний боржник зазначену вимогу не виконав, строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав 22 вересня 2018 року (враховуючи дату фактичного отримання досудової вимоги позичальником). Таким чином,\~позивач мав право пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після 22 вересня 2018 року, тобто до 22 березня 2019 року. Разом з тим, з позовом до позичальника та поручителя про\~стягнення заборгованості\~за\~кредитним договором\~від 10 липня 2008 року\~позивач\~звернувся лише 13 вересня 2019 року (а.с.1), тобто з пропуском встановленого частиною четвертою\~статті\~559 ЦК\~України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя. Судом враховується, що на час вирішення спору редакція частини 4 ст. 559 ЦК України зазнала змін та на даний час передбачено, що порука припиняється,\~якщо кредитор\~протягом трьох\~років з\~дня настання\~строку (терміну)\~виконання основного\~зобов`язання не\~пред`явить позову\~до поручителя.Однак, ні на час укладення договору поруки № SR-300/276/2008 від 10 липня 2008 року, ні на час пред`явлення банком до відповідача [PERSON] досудової вимоги норми ч.4 ст. 559 ЦК України ще не були змінені. Отже, в даному випадку підлягає застосуванню норма ч.2 ст. 5 ЦК України, оскільки норми ч.4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) скасовують цивільну відповідальність відповідача [PERSON] . Таким чином, у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги до відповідача [PERSON] судом враховується наступне. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, на підставі договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити\~проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 138837,53 грн, з яких: заборгованість по кредиту 118534,15 грн, заборгованість по відсоткам нарахованим на строкове тіло 19312,49 грн, заборгованість по штрафним санкціям 990,89 грн. Проте відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності до нарахованої заборгованості по штрафним санкціям. Пунктом 1 ч.2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Розмір заборгованості по штрафним санкціям у сумі 990,89 грн за період з 26 липня 2017 року по 14 липня 2018 року позивачем було нараховано відповідачу [PERSON] ще на час направлення 10 серпня 2018 року останньому досудової вимоги, до суду з позовом позивач звернувся 13 вересня 2019 року, тобто більше ніж через один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності в частині стягнення штрафних санкцій, позивач на такі поважні причини не посилається, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. За наведених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 990,89 грн слід відмовити. \~ \~ \~ \~Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 137846,64 грн, з яких: заборгованість по кредиту 118534,15 грн та заборгованість по відсоткам нарахованим на строкове тіло 19312,49 грн. Після спрямування відповідачу [PERSON] 10 липня 2018 року досудової вимоги заборгованість за кредитним договором SR-300/276/2008 від 10 липня 2008 року більше не нараховувалася. Сума заборгованості, яку позивач просить стягнути за даним позовом, ідентична сумі, що вказана в досудовій вимогі, а тому доводи відповідача [PERSON] щодо протиправності нарахування позивачем заборгованості після зміни строку виконання основного зобов`язання не знайшли свого підтвердження. Належних та допустимих доказів щодо спрямування позивачем відповідачу досудової вимоги 14 березня 2018 року суду не надано. Стосовно клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсоткам нарахованим на строкове тіло, судом враховується наступне. Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно положень ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача [PERSON] (а.с.203-225) вбачається, що відповідачем [PERSON] з 11 серпня 2008 року періодично здійснювалися платежі на виконання умов кредитного договору, останній з яких було здійснено 06 лютого 2018 року (а.с.225 на звороті), що він також підтверджує у своєму відзиві та письмових поясненнях. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 264 ЦК України, здійснення такого платежу є вчиненням відповідачем дії, яка свідчить про визнання ним свого боргу, отже з часу здійснення платежу на підставі ч. 3 ст. 264 ЦК України у зв`язку з перериванням перебіг позовної давності почався заново. З урахуванням викладеного, заявлена позивачем до стягнення заборгованість по кредиту у сумі 118534,15 грн та відсоткам нарахованим на строкове тіло у розмірі 19312,49 грн розрахована в межах строку позовної давності і відповідні посилання відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропущення строку позовної давності разом з відповідним розрахунком є необґрунтованими. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає\~стягненню сума судового збору у\~розмірі 2067,71 грн (2082,57*137846,64/138837,53).

Outcome: partial