Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, зазначивши, що після розірвання шлюбу з відповідачем їх сумісний син більшу частину часу проживає з ним. Позивач займається вихованням, а також фізичним розвитком дитини, а тому просить у судовому порядку визначити місце проживання дитини з ним. У судове засідання сторони подали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов, відповідач заявила про визнання позову в повному обсязі та просили розглядати справу за їх відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Полуніна Г.Д. надала висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідно до якого вважала за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] ? з батьком [PERSON] . Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17.06.2011 року заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було розірвано. Від шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Переважну більшість часу [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №64 від 10.11.2014 року, виданою ОСББ «Господарник», відповідно до якої з жовтня 2014 року [PERSON] проживає з батьком за вищевказаною адресою, довідкою від 04.12.2018 року, відповідно до якої [PERSON] перебуває на обліку в КНП «ДГП №2» за адресою: [ADDRESS], актом, складеним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які засвідчують факт проживання батька та сина. Відповідно до характеристики з місця навчання, [PERSON] , фактично проживає з батьком, який бере активну участь у вихованні та утримання дитини. Крім того, мати [PERSON] проживає окремо, активної участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до характеристики із спортивної секції футболу, вихованням дитини займається виключно батько. [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець за основним видом діяльності будівництво житлових і нежитлових будівель. Відповідач позов визнала, жодних заперечень або спростувань викладених у позові обставин не надавала. Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, на території якого фактично проживає малолітня дитина, було розглянуто питання щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] та 27.05.2019 року підготовлено висновок №01-05-3/199 вх., що був наданий представником третьої особи у судовому засіданні, згідно якого орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , за місцем його проживання: [ADDRESS] . Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Відповідно до ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Крім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, та про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні спору щодо місця проживання сина сторін, суд бере до уваги встановлені у судовому засіданні ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, перебування на обліку в дитячому лікарняному закладі з моменту народження, відвідування школи та спортивної секції, можливість розвитку додаткових здібностей у дитячих кружках, а також відсутність заперечень з боку матері щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved