Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Порто-Франко» про стягнення банківського вкладу, який обґрунтовує тим, що 30 липня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу [NUMBER] на суму 16 000, 00 дол. США строком дії до 29 вересня 2014 року з нарахуванням 12, 0 % річних за користування грошовими коштами. Також [PERSON] вказує, що він виконав умови вищевказаного договору належним чином, перечисливши на депозитний рахунок Банку вищевказані кошти. Однак, ПАТ АБ «Порто-Франко», в свою чергу, на офіційну вимогу позивача від 07 жовтня 2014 року про дострокове розірвання договору банківського вкладу не повернув вищевказані кошти, що стало приводом для звернення до суду з дійсним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ АБ «Порто-Франко» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2014 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Порто-Франко» був укладений договір банківського вкладу «Морський» [NUMBER] на суму 16 000, 00 дол. США строком дії до 29 вересня 2014 року з нарахуванням 12, 0 % річних за користування грошовими коштами. Позивач належним чином виконав умови вищевказаного договору, перечисливши на депозитний рахунок Банку грошові кошти у розмірі 16 000, 00 дол. США, що підтверджується відповідною квитанцією №337 від 30 липня 2014 року. Відповідно до п. 1.2 договору Банк відкриває вкладнику депозитний рахунок в іноземній валюті на строк до 29 вересня 2014 року. Згідно до п. 2.1.4 договору вкладник має право у відповідності до умов договору достроково отримати вклад, а згідно п. 3.4.1 повинен письмово повідомити Банк про дострокове розірвання договору банківського вкладу не менше, ніж за три робочих дня до дати розірвання договору. Судом також встановлено, що 07 жовтня 2014 року [PERSON] письмово звернувся до ПАТ АБ «Порто-Франко» з вимогою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та повернення грошових коштів у розмірі 16 000, 00 дол. США. Однак, ПАТ АБ «Порто-Франко» всупереч вищевказаним умовам договору не повернув позивачу вищевказані кошти. У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 р. № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Враховуючи вищевикладені норми, та зважаючи на те, що внесок, який перебуває на вищезазначеному рахунку у відповідача, належить [PERSON] на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 1060 ЦК України, тому ця сума вкладу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ч. 1 ст. 1075 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Таким чином, судом встановлено, що в порушення вищевикладених норм та п. 3.2.3 договору відповідач не повернув грошові кошти в розмірі 16 000, 00 дол. США, наявні на депозитному рахунку [PERSON] Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ АБ «Порто-Франко» на користь позивача грошові кошти у розмірі 16 000, 00 дол. США, що еквівалентно 191 803, 10 грн. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з несплатою позивачем судових витрат, суд на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved