Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, до початку розгляду справи збільшив позовні вимоги та просив поділити майно придбане під час шлюбу, залишивши у власності [PERSON] автомобіль марки MITSUBISHI, модель СOLT 1.3 AT, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, та ? частини земельної ділянки площею 0,1012 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а у власності [PERSON] залишити ? частини згаданої земельної ділянки. Свої вимоги аргументував тим, що між ним та [PERSON] 25.01.1997 укладено шлюб, від шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON]. 15.07.2014 рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Під час спільного життя з відповідачкою нажито спільне майно: земельна ділянка площею 0,1012 (кадастровий номер [NUMBER]), автомобіль марки MITSUBISHI, модель KOLT 1.3 AT, а також інші побутові речі. У 2008 році вони спільно прийняли рішення про придбання в кредит автомобілю. 13.03.2008 укладено кредитний договір № 490058790 із ЗАТ «Альфа-Банк», платежі по вказаному договору погашалися саме ним, завдяки коштам, які він брав у борг. Тому вважає автомобіль своєю особистою приватною власністю. У звязку із чим, він звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що є матірю [PERSON]. Її донька дійсно проживала у шлюбі із [PERSON] із 1997 року. 08.12.2010 її донька поїхала за кордон, де працевлаштувалася. Зароблені кошти вона передавала майже щомісяця їй автобусами, які здійснювали міжнародні перевезення. А вона ці гроші надавала [PERSON] або самостійно сплачувала платежі по кредиту за автомобіль. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, зазначивши, що в позові відсутня вимога визнати майно, придбане за час шлюбу, спільною сумісною власністю, а тому підстави задовольняти позов відсутні. Свідок [PERSON] пояснив суду, що із [PERSON] підтримує дружні відносини, а також позивач працює на його фірмах. [PERSON] знає як дружину останнього. Йому відомо, що подружжя [PERSON] взяло в кредит автомобіль. Коли [PERSON] виїздила на роботу за кордон, то він порадив їм віддати автомобіль до банку та припинити договір кредиту. Кожного місяця по кредиту за автомобіль [PERSON] необхідно було платити приблизно по 2800-2900 грн.. Оскільки йому була відома заробітна плата [PERSON] та він бачив його моральний стан, то він запропонував останньому взяти у нього гроші, щоб закрити кредит. [PERSON] проживав із своєю донькою, його хрещеницею, та тещею у однокімнатній квартирі. В подальшому він зняв квартиру, щоб [PERSON] проживав один. В 2013 році він щомісяця надавав [PERSON] приблизно по 8000 гривень для погашення кредиту, також він разом із ним їздив до установи банку, де здійснював погашення кредиту. Наскільки йому відомо, то [PERSON] та [PERSON] домовилися, що відповідач буде збирати зароблені кошти на житло, а позивач буде погашати заборгованість за автомобіль. Всі заощадження [PERSON] йшли на погашення кредиту. [PERSON] перераховували кошти доньці [PERSON], а [PERSON] від неї коштів не отримував. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. В судовому засіданні встановлено наступне. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.07.2014 (а.с. 21). Згідно із рішенням Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 1314 від 11.02.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам для ведення індивідуального садівництва» [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,1012 га для ведення індивідуального садівництва зі земель сільськогосподарського призначення (земель запасу) в [ADDRESS] (а.с. 190-193). 26.05.2010 [PERSON] отримала державний акт серії [NUMBER] на вказану земельну ділянку (а.с.\~10). У звіті про експертну грошову оцінку ринкова (оціночна) вартість вказаної земельної ділянки становить 159\~188 грн. (а.с.6-9). [PERSON] 13.03.2008 уклала кредитний договір № 490058790 із ЗАТ «Альфа-Банк», за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит та прийняв в заставу, в якості забезпечення виконання зобовязання, предмет застави автомобіль MITSUBISHI, модель СOLT 1.3 AT, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску. Сукупна вартість кредиту склала 97\~370 грн. (а.с. 20). Вказаний автомобіль застрахований згідно із договором добровільного страхування наземного транспорту від 12.03.2008 (а.с.126-127). У звіті про визначення ринкової вартості зазначено, що ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI, модель СOLT 1.3 AT, державний реєстраційний номер [NUMBER], на дату оцінки складає 188353 грн. 97 коп. (а.с.12-17). У висновку експерта №690 від 23.04.2015 зазначено, що ринкова вартість цього ж транспортного засобу станом на 23.04.2015 складає 169039 грн. 33 к. (а.с.208-215). Відповідно до розписок від 02.01.2013, 01.02.2013, 01.03.2013, 04.04.2013, 03.05.2013, 05.06.2013, 01.07.2013, 02.08.2013, 06.09.2013, 01.10.2013, 05.11.2013, 02.12.2013 [PERSON] отримав кошти в борг від [PERSON] на загальну суму 96000 грн. (а.с. 104-115). Згідно із інформації Державної прикордонної служби України від 25.12.2014 [PERSON] перетинала державний кордон України 10.12.2010 (виїзд), 09.12.2013 (вїзд), 28.03.2014 (виїзд), 14.07.2014 (вїзд), 25.07.2014 (виїзд), 08.12.2014 (вїзд), 19.12.2014 (виїзд) (а.с. 136). Відповідно до довідки ДФС України вих. № 3078/10/11-23-11-01 від 31.01.2015 сума доходу [PERSON] в період з 01.01.2010 по 30.09.2014 склала 67905,07 грн. (а.с.154), а [PERSON] в період з 01.01.2010 по 30.09.2014 384\~146,36 грн. (а.с.155). В ст. 60 Сімейного кодексу України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, факт набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, разом з тим заінтересована особа може довести, що майно було придбане у шлюбі, але за її особисті кошти. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 22, 23, 24 постанови N\~11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя. Згідно із ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вбачається із рішення Соколівської сільської ради Кіровоградського району № 1314 від 11.02.2010 та державного акту на спірну земельну ділянку, саме відповідач [PERSON] скористалася своїм особистим правом на безоплатне отримання земельної ділянки. Тому вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] і не підлягає поділу. Оскільки спірний автомобіль набутий подружжям за час шлюбу, то є спільною сумісною власністю подружжя, а тому [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання вказаним автомобілем. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо присудження одному із них грошової компенсації, то слід визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? частину спірного автомобілю за кожним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, із відповідача на користь позивача слід стягнути 591 грн. 77 к. На підставі ст. ст. 57, 63, 69-72 СК України,

Outcome: partial