Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за фактичне користування послугами та спонукання до укладання договору, в якому зазначив, що відповідно до додаткового договору №2 позивач прийняв в управління підземний паркінг, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 01.09.2012 року позивач розпочав експлуатацію підземного паркінгу, про що власників паркомісць було повідомлено відповідним оголошенням. Зазначений паркінг обладнано відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.3.-15:2007». Для обслуговування паркінгу та утримання його в належному стані, позивачем було укладено договори з постачальниками електроенергії, води, теплопостачання, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона автостоянки, та було складено калькуляцію вартості утримання одного паркомісця, вартість послуг по утриманню якого станом на 01.09.2012 року склала 420,00 грн. на місяць. Оскільки частина власників паркомісць скаржилась на завелику суму їх утримання, позивачем було зменшено суму вартості утримання паркомісця яка станом на 01.10.2012 року ця вартість становила 291,34 грн. на місяць. Відповідач є власником паркомісця [NUMBER] підземного паркінгу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідачу та іншим власникам паркомісць було запропоновано укласти з позивачем договір на технічне обслуговування підземної автостоянки, однак відповідач від укладання зазначеного договору відмовився. Відповідач регулярно користується послугами позивача, однак не оплачує їх, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2014 року складає 5 315,83 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 125,32 грн., втрати від інфляції в сумі 32,88 грн., зобов'язати відповідача укласти договір на технічне обслуговування підземної автостоянки та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що вартість утримання паркомісця, яку хоче отримувати позивач є завищеною та економічно необґрунтованою тому у відповідача немає обов'язку сплачувати кошти і саме з цих підстав, він не укладав договору з позивачем. Стверджував, що відповідач не відмовляється нести витрати по утримання свого паркомісця, але ці витрати повинні бути економічно обґрунтованими та затвердженими в установленому законом порядку. Вислухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно сертифікату відповідності серії КВ №16411014109 від 12.07.2011 року, підземний паркінг, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], було введено в експлуатацію (а.с.6). 13.07.2011 року між позивачем та ТОВ «Обіо», який є забудовником та балансоутримувачем зазначеного паркінгу, було укладено додатковий договір №2, відповідно до умов якого балансоутримувач делегує свої повноваження позивачу по утриманню площ третьої черги пускового комплексу (підземний паркінг) (а.с.7). Для обслуговування паркінгу, утримання його у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), позивач уклав відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, також надається цілий ряд інших послуг по обслуговуванню вказаної підземної автостоянки, відповідно до умов договорів та вимог правил, та склав калькуляцію вартості утримання одного паркомісця. Вартість послуг по утриманню одного паркомісця підземного паркінгу відповідно до розрахунку оплати щодо експлуатації паркомісця від 01.09.2012 року складає 420,00 грн. на місяць (а.с.16). У зв'язку з тим, що частина власників паркомісць не погоджувалась із визначеною сумою щодо оплати за користування своїм паркомісцем, позивачем було внесено зімни до умов договорів з підрядниками і проведено перерахунок вартості утримання одного паркомісця за рахунок зміни умов обслуговування та параметрів нарахування. Відповідно до розрахунку оплати щодо експлуатації паркомісця від 01.10.2012 року, вартість послуг по утриманню одного паркомісця підземного паркінгу склала 291,34 грн. на місяць (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 30.05.2012 року, відповідач є власником паркомісця [NUMBER], яке розташоване в підземному паркінгу по [ADDRESS] (а.с.18). Крім того, відповідачу та іншим власникам паркомісць було запропоновано укласти договір на технічне обслуговування підземної автостоянки (паркінгу). Відповідно до заяви від 04.10.2012 року, відповідач відмовився від укладання зазначеного договору, оплати компенсації витрат по його утриманню та зазначив, що просить видати йому перепустку для користування паркінгом (а.с.19). Відповідно до акту прийому-передачі від 04.10.2012 року, відповідач отримав паркінг-карту [NUMBER] (а.с.19). Відповідач користується послугами, які надає позивач, однак не сплачує їх вартість, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2014 року складає 5 315,83 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено лист за вих.№187 від 27.05.2013 року, згідно якого відповідача було повідомлено про існуючу заборгованість за користування належним йому на праві приватної власності паркомісцем та запропоновано відповідачу укласти договір на обслуговування зазначеного паркомісця. Вказаний лист був отриманий відповідачем 11.06.2013 року (а.с.21). Однак жодних оплат відповідачем здійснено не було, хоча відповідач продовжував користуватися належним йому паркомісцем. Після отримання відповідачем зазначеної вимоги та розрахунку вартості утримання паркомісця, жодних листів від відповідача з повідомленням про його незгоду сплачувати позивачу кошти на утримання паркомісця та відмови від укладення договору, на адресу позивача не надходило. Таким чином відповідач, будучи обізнаним з необхідністю сплачувати кошти на утримання належного йому майна, постійно користуючись ним, проігнорував вимогу позивача. Частиною 1 ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як було зазначено вище, відповідач постійно користується належним йому паркомісцем та ігнорує вимоги позивача на укладення договору. Враховуючи відсутність відмови відповідача на укладення з позивачем договору на утримання належного йому паркомісця, після направлення такої вимоги позивачем, суд приходить до висновку про те, що відповідач своїми діями прийняв пропозицію позивача. Крім цього суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, що свідчить про наявне у відповідача зобов'язання, нести витрати на утримання належного йому майна, чого він не робить. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Також суд звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про економічно обґрунтовані вимоги позивача на отримання компенсації від власників паркомісць витрат, які ним несуться на їх утримання. Посилання представника відповідача на те, що позивач ставить економічно необґрунтовану вимогу про сплату витрат на утримання належного позивачу паркомісця, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставне ухилення відповідача від компенсації позивачу витрат на утримання належного йому майна. Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умову визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача за технічне обслуговування належного йому на праві приватної власності паркомісця, оскільки відповідач за користування вказаними вище послугами не сплачував, у зв'язку з чим позивач змушений був самостійно оплачувати зазначені послуги підрядних організацій за рахунок власних коштів. Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача укласти договір на технічне обслуговування паркомісця задоволенню не підлягають у зв'язку з тим, що відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, рішенням суду не може бути зобов'язано сторони укласти договір, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: partial