Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить визнати незаконною купівлю-продаж квартири [ADDRESS] від 10.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати незаконним вселення та використання квартири у корисних цілях громадянкою [PERSON]; вселити його в квартиру [ADDRESS] (а.с. 7) При цьому позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS], де він і зареєстрований. У березні 2009 року, перебуваючи у відряджанні, групою шахраїв на чолі з його сусідкою з квартири № 3 [PERSON], було проведено шахрайське дійство з продажу його житла. [PERSON] 10 березня 2009 року незаконно стає власником його квартири, яка також у шахрайський спосіб, незаконно, 03.04.2009 року перепродала його квартиру родичу свого чоловіка - [PERSON], який є громадянином Росії, та живе у м. Москві. Таким чином, [PERSON] намагалась сховатись від скоєного нею злочину та зберегти володіння над його квартирою, та отримує грошовий доход з квартири, здаючи його житло у найом невідомим особам. В зв'язку з чим він просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1999 р., яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 7-15642, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], площею 28,6 кв.м. Право власності [PERSON] було зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 17.01.2000 р. (а.с. 13) 10.03.2009 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Чорною С.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 4-2451. (а.с. 12) Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2014 р. було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсною довіреність, видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчену 20 лютого 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], що зареєстрована в реєстрі за № 243. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 10 березня 2009 року, укладений між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Чорною С.Г., що зареєстрований за № 4-2451. (а.с. 3) Таким чином, вимого позивача щодо визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в м.Одесі від 10.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] вже судом була вирішена, тому в цій частині позову слід відмовити. Як вбачається з мотивувальної частини Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2014 р. - 03.04.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Чорною С.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 4-3328. Отже на теперішній час власником спірної квартири є [PERSON] В ході розгляду справи представнику позивача роз'яснювалася можливість уточнення позову та заявлення вимоги до [PERSON], разом з тим, цього зроблено не було. (а.с.3 - 4) Таким чином судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] При цьому право власності на вказану квартиру [PERSON] поновлено судом, а [PERSON] є власником цієї квартири за договором, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 03.04.2009 р. В матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили, що [PERSON] вселилася та користується спірною квартирою, тому ці вимоги позивача є також не доведеними, отже в частині вимог щодо визнання незаконним вселення та використання спірної квартири [PERSON] слід відмовити. Позивачем, на обґрунтування вимоги щодо його вселення в квартиру [ADDRESS] також не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що останній позбавлений можливості вселитися в цю квартиру з вини [PERSON] тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Суд вважає, що позивач не позбавлений можливості заявити позовні вимоги щодо вселення в квартиру [ADDRESS] разом з іншими вимогами, які суд роз'яснював у своєму рішенні від 02.12.2014 р. до останнього власника квартири тобто [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed