Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 08.10.2020 в групі соціальної мережі facebook «Сновська громада», адміністратором якої є [PERSON] , та на власній сторінці [PERSON] розміщено офіційне звернення до ЗМІ, правоохоронних органів поліції та їх вищого керівництва, про нібито вчинення [PERSON] , злочину передбаченого ст. 160 КК України, а саме, підкуп виборця. [PERSON], створивши «фейкове», завідомо неправдиве повідомлення, яке містить штучний доказ, а саме відеоролик відзнятий ним, використовуючи «чорний піар» і уводячи правоохоронні органи та громадян в оману, намагався такими протиправними діями дискредитувати позивача, як діючого голову Сновської міської ради та кандидата на цю ж посаду. Також, [PERSON] на вказаних сторінках соціальної мережі було розміщено витяг про реєстрацію можливого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 160 КК України. В селі Гвоздиківка Сновського району, дійсно, 14 вересня 2020 року відбулася робоча зустріч, ініційована жителями села, за участю в.о. старости і позивача, як міського голови. Інформація про це була розміщена на офіційному веб-сайті Сновської міської ради. На той час передвиборча кампанія ще не розпочалася. Предвиборчі перегони, у відповідності до вимог виборчого законодавства, зокрема агітаційні заходи, були розпочаті з 26.09.2020. В ході зустрічі вирішувалися поточні питання життєдіяльності та благоустрою села, а саме мова йшла про відсутність у селі фельдшера, ліквідацію стихійного сміттєзвалища, вивозу твердих побутових відходів, а також облаштування та чистку громадських колодязів. Щодо останнього питання, вирішено було зібрати гроші і найняти робітника, який зможе власними силами почистити колодязь. Позивач також взяв участь у зборі коштів і разом з в.о. старости, [PERSON] склалися по 100грн. Про це чули всі присутні, а також відповідач, який був на цій зустрічі, знав про що йде мова, проводив відеозйомку, але виклав цей факт майже через місяць, забарвивши його під злочин - підкуп позивачем членів комісії та виборців. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує [PERSON] , права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розміщену в соціальній мережі facebook адміністратором групи «Сновська громада» [PERSON] та на його особистій сторінці; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом публічного спростування неправдивої інформації в соціальній мережі facebook у групі «Сновська громада» та на його особистій сторінці [PERSON] . Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 03.11.2020 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації передано за підсудність до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2021 відкрито провадження по справі. 11.03.2021 до суду надійшов відзив від [PERSON] відповідно до якого зазначено, що з 2012 року відповідач має дачний будинок в Чернігівській області, село Гвоздиківка. Відповідач громадський діяч, правозахисник, начальник Центру Громадських зв`язків ВГО «Українська Служба Порятунку» Police 911. Діючий голова [PERSON] систематично порушує права відповідача, як громадянина України, члена громадської організації, забороняючи відповідачу проводити відео зйомку сесій, доносити важливу інформацію до громади, роблячи різні перешкоди, та переслідуючи відповідача. 13.09.2020 о 18:00 год. в с. Гвоздиківка відповідача зустріли три місцеві жителі, які попросили відповідача прийти до клубу в с.Гвоздиківка, оскільки приїжджає Сновський міський голова [PERSON] і вони хочуть, щоб відповідач був присутнім. При чому раніше про дану зустріч відповідач не знав, та вона ніде не оголошувалася. 14.09.2020 о 12:00 приїхав [PERSON] , на даній зустрічі було присутні приблизно 10 осіб в тому числі в.о. старости [PERSON] та майбутні члени виборчої комісії виборчої дільниці. В приміщенні де знаходиться дільнична виборча комісія №740915 в [ADDRESS] , [PERSON] спілкувався про наявні проблеми, де постало питання про чищення колодязя, біля сільського клубу, в даний момент відповідач дістав свій мобільний телефон та розпочав відео зйомку, [PERSON] не побачивши, що відповідач веду відео зйомку, передав грошові кошти в розмірі двісті гривень однією купюрою. Про що сам зазначає в своєму позові. Таким чином відповідач вважає, що [PERSON] у період розпочатої виборчої компанії, будучи на посаді міського голови, у робочий час здійснив кримінальне правопорушення, передбачене ст.160 ККУ, а саме надав неправомірну грошову винагороду, в.о. старості села, та майбутнім членам виборчої комісії. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. Представник позивача - адвокат Руденко П.С. 11.08.2021 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 28.09.2021 до суду надійшли пояснення від представника позивача - адвоката Руденка П.С. відповідно до яких зазначив, що просить суд розглядати справу за відсутності позивача та його представника, заявлені вимоги підтримують та просять суд задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, 11.03.2021 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого заперечував проти позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві. 27.09.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] є діючим головою Сновської міської об`єднаної територіальної громади (Сновської ОТГ). 08.10.2020 в групі соціальної мережі facebook «Сновська громада», адміністратором якої є [PERSON] , та на власній сторінці [PERSON] розміщено офіційне звернення до ЗМІ, правоохоронних органів поліції та їх вищого керівництва, про нібито вчинення [PERSON] , злочину передбаченого ст. 160 КК України, а саме, підкуп виборця. 09.10.2020 [PERSON] звернувся до Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з заявою відповідно до якої просив вжити дієвих заходів щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.383 КК України. 13.10.2020 до Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшла колективна заява від в.о. старости с. Старі Боровичи [PERSON] , про те що [PERSON] розповсюдив в соціальній мережі Фейсбук не правдиву інформацію про чинного мера [PERSON] 16.10.2020 Сновське відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надали відповідь на запит відповідно до якого повідомили, що проводиться перевірка по даному факту. Також, Сновське відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області повідомили, що Сновським відділом Менської місцевої прокуратури зареєстроване кримінальне провадження №42020271170000142 від 09.10.2020 за ч.2 ст. 160 КК України, щодо виявлення у соціальній мережі Фейсбук інформації та відеоролика, викладеного користувачем [PERSON] , про те, що в с. Гвоздиківка Сновського району особа схожа на мера Сновської громади [PERSON] , роздає предмети, схожі на грошові купюри, як допомогу до своїх обіцянок. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 21.10.2020, скаргу [PERSON] на бездіяльність посадових осіб Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою задоволено частково; зобов`язано службову особу Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою [PERSON] від 09 жовтня 2020 року. 22.10.2020 відомості за заявою [PERSON] від 09.10.2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020270280000270 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України. 06.11.2020 [PERSON] в межах вищезазначеного кримінального провадження подано клопотання про залучення його у кримінальному провадженні №12020270280000270 від 22.10.2020 в якості потерпілого. Постановою слідчого Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 12.11.2020 відмовлено у клопотанні [PERSON] про залучення його у кримінальному провадженні №12020270280000270 від 22.10.2020 в якості потерпілого. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 24.11.2020, скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області задоволено частково; зобов`язано старшого слідчого Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Сахуту Павла Володимировича залучити [PERSON] в якості потерпілого у кримінальному провадженні №12020270280000270 від 22.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 383 КК України. 25.11.2020 постановою старшого слідчого Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Сахути Павла Володимировича залучено [PERSON] в якості потерпілого у кримінальному провадженні №12020270280000270 від 22.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 383 КК України. 31.12.2020 постановою старшого слідчого Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Сахути Павла Володимировича кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020270280000270 від 22.11.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 10.03.2021 постановою В.о. керівника Менської місцевої прокуратури Клюй Івана Івановича, постанову слідчого Сновського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про закриття кримінального провадження №12020270280000270 від 22.10.2020 скасовано. Разом з цим, враховуючи норми КПК України та принципу презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, суд приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому з зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Так, зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить суд, зокрема: визнати недостовірними, такими що не відповідають дійсності, порушують права позивача інформація, розміщена в соціальній мережі Facebook адміністратором групи «Сновська громада» [PERSON] та на його особистій сторінці. Як убачається із відзиву відповідача, ним визнається факт розміщення відео у мережі Інтернет, на своїй офіційній сторінці у мережі Facebook посту, який містив висловлювання: «… про передачу коштів в розмірі 200грн однією купюрою та зверненням до ЗМІ, правоохоронних органів поліції про нібито вчинення злочину передбаченого ст. 160 КК України, а саме [PERSON] надав неправомірну грошову винагороду». Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28 Конституції України). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно із частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно із ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосував практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні «Нова Газета» та Бродянський проти Росії від 28 березня 2013 року Європейський суд зазначив, що предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки поглядів не можна перевірити на відповідність їх дійсності. Суд зазначив три можливі варіанти, на яких людина може побудувати свою суб`єктивну оцінку: факти що вважаються загальновідомими, підтверджування висловлювання яким-небудь джерелом і посилання на незалежне дослідження. Водночас Верховний суд України при розгляді справи про захист честі гідності, ділової репутації у своєму рішенні у справі № 725/5585/16-ц від 11 лютого 2019 року зазначив, що положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що ці судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством право на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості, думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода, політичних дебатів перебуває у самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. У відповідності до положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, маючи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. У відповідності до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховної Суду, викладеної у Огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах про захист гідності, честі та ділової репутації від 02 вересня 2019 року, суспільство також має право на отримання інформації яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яповський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. За змістом частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Національне законодавство не містить визначення понять брутальної, принизливої чи непристойної форми висловлення суб`єктивної думки, позаяк це є морально-етичними категоріями, які визначаються судом в кожній справі окремо із врахуванням всіх обставин справи, таких як: час, місце, інтонація, характер висловленої інформації, щодо кого та ким така інформація висловлена тощо. Водночас, враховуючи зазначені вище вимоги законодавства, положення Декларації та Резолюції, практику Європейського суду з прав людини, позиція національних судів під час розгляду таких справ полягає у необхідності відмови у задоволенні позову про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди при застосуванні таких висловів як: «організована банда», «організований бандит», «організована банда при владі», «отморозки», «ворують, зламують», «знищують бізнес», «не діє як чиновник», «він вкрав», «злодійський спосіб» (постанова Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц); «ублюдок» та «свинство» (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №591/3667/16-ц) тощо. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що викладені у відеозаписі, розміщеному на сторінці відповідача у соціальній мережі «Fасеbооk» у мережі Інтернет, висловлювання за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки відповідача, його припущеннями щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними доказами своїх вимог, а тому позов не підлягає задоволенню повністю. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду та інші понесені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, у тому числі судовий збір, покладається на позивача.

Outcome: dismissed