Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної ради Дніпропетровської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши відповідні письмові заяви у яких підтримали та визнали позовні вимоги у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 30.08.2012 року помер чоловік позивачки - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №467613 від 31.08.2012 року), який на день смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: [INFO], ж/м Тополя-2[ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину квартири №50 розташованої в м. Дніпро, ж/м Тополя-3, буд. №12, корп. №2, земельної ділянки №89А, розташованої у с/т «Гібрид», Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області та гаражу із земельною ділянкою що розташовані у Дніпропетровській області, Дніпровський район, с. Дослідне, вул. Тополина, №338. З метою оформлення спадкових прав [PERSON] звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. В результаті чого, нотаріальною конторою на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру та земельну ділянку у с/т «Гібрид». Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж їй було відмовлено та винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж №338, розташований в Дніпропетровській області, Дніпровський район, с. Дослідне, вул. Тополина, у зв'язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказаний гараж, у звязку з чим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Як встановлено судом, спірний гараж було побудовано спадкодавцем [PERSON] у 1980 році, який в свою чергу, у 2009 році з метою узаконення замовив інвентаризацію побудованого гаражу, на його ім'я був виготовлений технічний паспорт на зазначений гараж, що підтверджується технічним паспортом, в якому зазначено технічний опис конструктивних елементів гаражу, та висновком про технічний стан від 09.12.2009 року. Так, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, земельна ділянка на якій розташований вказаний гараж належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №945477. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються Державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лиш офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 8011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Зокрема документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. ст. 25, ЗО, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Таким чином вказаний гараж розташований на земельній ділянці що належала [PERSON], цільове призначення якої - для будівництва індивідуального гаражу. Таким чином, у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не встиг отримати та зареєструвати свідоцтво про право власності на вказаний гараж позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved