Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], який відповідно до свідоцтва про народження є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від громадянського шлюбу [PERSON] 1978 року народження та [PERSON] [INFO], [INFO] року народилася донька [PERSON]. У 2009 році батько [PERSON] створил другу сім'ю та проживає за адресою [ADDRESS].Дитина [PERSON] проживала з матір'ю.У теперішній час мати - [PERSON], постійно ухиляється від виконання батьківських обов'язків,зловживає спиртними напоями, не працює, веде аморальний спосіб життя. У зв'язку з цим з 21.10.2014 року малолітня дитина [PERSON] перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації вдруге. Батько дитини належним чином був повідомлений спеціалістами служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації про місце перебування дитини та надав письмову розписку в якої зобов'язався до 18.04.2015 року забрати дитину в свою сім'ю, але з моменту влаштування її до центру по теперішній час батько не відвідував дитину, не цікавився її утриманням, станом здоров'я, вихованням, успіхами у навчанні. Згідно довідки Дмитрівської сільської ради [PERSON] не працює,зловживає спиртними напоями,постійно в сім'ї виникають конфліктні ситуації, сім'я проживає за рахунок тимчасових заробітків.14.05.2015 року служба у справах дітей отримала клопотання служби у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітньої дитини [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Також відповідач зазначив, що у нього є нова сім'я у якій у нього є двоє малолітніх дітей. Також, відповідач письмово підтвердив, що визнає позовні вимоги добровільно, наслідки визнання позову йому зрозумілі, це рішення він прийняв з огляду на матеріальний стан, а також те, що поки що дружина не хоче, щоб він забирав свою дитину (а.с. 32). Представник органу опіки та піклування [PERSON] повідомила суду, що відповідно до висновку органу опіки і піклування Болградської районної державної адміністрації від 08.07.2015 року №01/01-34/1562 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що у даному випадку головним є інтереси малолітньої дитини [PERSON] і з огляду на фактичні обставини справи, позов може бути задоволеним.. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON], [INFO] року значиться [PERSON], а матір'ю [PERSON].(а.с. 11). Згідно висновку органу опіки і піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 08.07.2015 у 2009 році батько [PERSON] створив другу сім'ю та проживає за адресою [ADDRESS]. Дитина [PERSON] проживала з матір'ю.У теперішній час мати - [PERSON], постійно ухиляється від виконання батьківських обов'язків,зловживає спиртними напоями, не працює, веде аморальний спосіб життя. У зв'язку з цим з 21.10.2014 року малолітня дитина [PERSON] перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації вдруге. Батько дитини належним чином був повідомлений спеціалістами служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації про те , та надав письмову розписку в якої зобов'язався до 18.04.2015 року забрати дитину у свою сім'ю, але з моменту влаштування її до центру по теперішній час батько не відвідував дитину, не цікавився її утриманням , станом здоров'я, вихованням ,успіхами у навчанні. Згідно довідки Дмитрівської сільської ради [PERSON] не працює,зловживає спиртними напоями,постійно в сім'ї виникають конфліктні ситуації,сім'я проживає за рахунок тимчасових заробітків.14.05.2015 року служба у справах дітей отримала клопотання служби у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітньої дитини [PERSON] У зв'язку з чим, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 2). До позовної заяви долучено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача [PERSON], згідно з яким встановлено, що відповідач проживає в будинку своєї дружини з пічним опаленням (а.с. 15), довідка виконкому Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області, що підтверджує проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.12), характеристика на [PERSON] (а.с.12 ), довідки директора центра соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, згідно яких дитина вдруге перебуває у закладі з 21.10.2014 року у зв'язку з тим, що опинилась у складних життєвих обставинах, в яких зазначено, що за час перебування дитини у закладі батько [PERSON] жодного разу не відвідав її , не телефонував (а.с. 8, 13 ). Відповідно до характеристики, наданою виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради №101 від 15.06.2015 року, [PERSON] є жителем с. Дмитрівка, характеризується з задовільної сторони, авторитетом серед жителів села не користується, офіційно ніде не працює, конфліктний (а.с.14). Також, в матеріалах позовної заяви міститься розписка відповідача про те, що він зобов'язується нести відповідальність за виховання своєї доньки, не зловживати спиртними напоями тощо (а.с.16). Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава -відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). Отже, підтвердженням існування зазначених факторів суд визнав, що відповідач свідомо допустив ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює умов для навчання за місцем проживання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання донькою самоосвіти, тощо. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання та утримання свого доньки [PERSON], відповідач [PERSON] вказані обставини визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача про визнання позову та про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved