Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач\~ звернувся до\~ суду\~ з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Слобіцького ВП ГУНП України в Харківській області, \~ Державної казначейської служби України, третя особа Міністр внутрішній справ України [PERSON] про\~ відшкодування\~ моральної шкоди, в якому просить визнати безконтрольність Головного управління Національної поліції України в Харківській області, яка призвела до бездіяльності та незаконним діям Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні кримінальних проваджень № 12104220540002634 від 08.10.2014 року, № 12014220540002975 від 18.11.2014 року, № 12014220540003294 від 17.12.2014 року, № 12016220540000632 від 26.03.2016 року , які були о*єднані в одне провадження № 1214220540002634 від 08.10.2014 за період з 08.10.2014 року по день постановлення рішення судом, яка спричинила йому моральну шкоду та стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 3 000 000,00 грн. як компенсацію за моральну та матеріальну шкоду , завдану йому внаслідок злочинної бездіяльності посадових осіб Слобідського ВП ГУНП України в Харківської області при проведенні перевірки в рамках кримінального провадження №12014220540002634 від 08.10.2014 року за період з 08.10.2014 року по день винесення рішення судом та зобовязати Державну казначейську службу України перерахувати 3000000,00 грн як компенсацію за моральну шкоду спричинену [PERSON] Д.В.. внаслідок злочинної бездіяльності та неоднарозових порушень законодавства України посадовими особами Слобідського ВП ГУНП України в Харківської області при проведенні перевірки в рамках кримінального провадження № 12014220540002634 від 08.10.2014 року за період з 08.10.2014 року по день винесення рішення судом на рахунок [PERSON] ( інд.№ [NUMBER] на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», код ОКПО отримувача 14360570, МФО банку 305299, розрахунковий рахунок отримувача 29244825509100 ) , надавши йому на руки оригінал платіжної квитанції, яка буде свідчити про виконання даної позовної вимоги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 08.10.2014 року Слобідським ВП ГУНП України в Харківській області повинні були проводитися перевірки по кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР України за його заявами № 12104220540002634 від 08.10.2014 року, № 12014220540002975 від 18.11.2014 року, № 12014220540003294 від 17.12.2014 року , № 12016220540000632 від 26.03.2016 року. За заявами № 12104220540002634 від 08.10.2014 року, № 12014220540002975 від 18.11.2014 року, № 12014220540003294 від 17.12.2014 року провадження проводилося слідчим Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області [PERSON] Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2014 року була встановлена її бездіяльність в частині нездійснення відповідних процесуальних дій у відповідності до КПК України Заява [PERSON] про визнання його потерпілим по кримінальному провадженню № 12014220540002975 від 18.11.2014 року була безпідставно відхилена постановою цього слідчого від 17.12.2014 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2015 року зазначена постанова була скасована , та суд зобов*язав слідчого Логвіненко Н.І. провести слідчі дії, зазначені в клопотанні [PERSON] від 15.12.2014 року. Всупереч ухвали суду слідчий Логвіненко Н.І. намагалась закрити кримінальне провадження № 12014220540003294 від 17.12.2014 року своєю постановою від 31.03.2015 року. Однак, ця незаконна спроба була зупинена постановою прокуратури Комінтернівського району м. Харкова - постанова про закриття кримінального провадження від 17.04.2015 року була скасована . 17.04.2015 року позивач , як потерпіла особа по кримінальному провадженню, звернувся до слідчого Логвіненко Н.І. з клопотанням про видачу копії постанови про призначення групи прокурорів по кримінальному провадженню № 12014220540002975 від 18.11.2014 року , але постановою від 17.04.2017 року йому було незаконно відмовлено в цьому. Ця постанова також була скасована ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.06.2015 року. Крім цього, слідчий Логвінова Н.І. постійно допускала бездіяльність відмовлялася знайомити [PERSON] з матеріалами провадження № 12014220540003294 від 17.12.2014 року, не виконувала ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2014 року, не ознайомила [PERSON] з правами потерпілого, що було припинено ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.06.2015 року. В подальшому зазначені вище кримінальні провадження у Слобідському ВП ГУПН України в Харківській області продовжували «тягнути» слідчі Прядкіна Я.С. та Рижа Ю.О. Бездіяльність слідчого Прядкіна Я.С. тричі визнавалася ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2016 року, 02.12.2016 року та від 29.12.2016 року. А бездіяльність слідчого Рижої Ю.О. двічі була визнана ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року та від 22.12.2016 року. В подальшому справа перейшла в провадження слідчого Слобідського ВП ГУПН України в Харківській області [PERSON], але він також по справі нічого не робив, та його бездіяльність була визнана ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року. Слідчий Лапко В.В. незаконно закрив провадження по справі, та в порушення норм КПК України не надійслав [PERSON] копії цієї постанови.Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.05.2017 року ця постанова була скасована. Позивач зазначив, що слідчим Лапко В.В. спричинена йому значна моральна шкода, так як він взагалі ігронував його як потерпілого по справі , натомість особі яка взяла у борг у нього гроші, надавав переваги декілько раз опитав [PERSON] та [PERSON], який був представником [PERSON] при розгляді цивільної справи про стягнення боргу та у відповідності до п.2 п.п.1 ст. 65 КПК України взагалі не міг бути допитаний як свідок. Позивач зазначив, що він є інвалідом 3 групи. Через систематичну бездіяльність посадових осіб Слобідському ВП ГУПН України в Харківській області при проведенні перевірки в рамках кримінальних провадженнь № 12104220540002634 від 08.10.2014 року, № 12014220540002975 від 18.11.2014 року, № 12014220540003294 від 17.12.2014 року , № 12016220540000632 від 26.03.2016 року, що виражається в не реагуванні ГУПН України в Харківській області на бездіяльність Слобідського ВП ГУПН України в Харківській області , не відновлені його порушені права, порушення Закону не припинені, особи, які вчинили правопорушення, до відповідальності не притягнуті. Позивач протягом тривалого періоду часу, щоб відновити свої порушені права, захистити свою честь і гідність, ділову репутацію, змусити відповідачів по данній справі виконувати покладені на них КПК України дії та обов*язки. Був змушений ініціювати судові слухання, що забирають у нього багато часу, завдає шкоди здоров'ю, порушує життєві ритми і зв'язки, для відновлення яких йому необхідні додатковий час і зусилля чим йому наноситься відповідачами моральна шкода. Дана інформація підтверджується доданими судовими рішеннями, які набрали законної сили. Позивач позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності та верховенства права. Спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює у 3\~000\~000 грн., хоча вона є значно більшою, так як у зв*язку з бездіяльністью ГУПН України в Харківській області він вимушений був переуступити борг у сумі 102\~870 долларів США інший особі . Крім того, за розрахунком , проведеним за методом [PERSON], спричинена моральна шкода складає 921\~600 грн. Моральна шкода виразилась в наступному: з вини відповідача на протязі 5 років він був вимушений викривати відповідача у прийнятті незаконних рішень та неправомірній бездіяльності у звязку з чим переносив глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, з вини відповідача применшений авторитет правоохоронних органів, позивач позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, з вини відповідача протягом тривалого часу він змушений витрачати свій особистий час і звертатися за захистом своїх прав, гарантованих йому Конституцією України, навмисне грубо, цинічно і нахабно порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжувати активне особисте і суспільне життя. Позивач в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив її задовольнити. Представник відповідача - ГУПН України в Харківській області заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що Слобідський ВП ГУПН в Харківський області не є окремою юридичною особою, а є відділом поліції юридичної особи ГУНП в Харківський області . Постановою Кабінету Міністрів України від № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовані всі територіальні органи МВС України та створена Національна поліція України. Закон набрав чинності 07.11.2015 року. Жодним нормативним актом не передбачено правонаступництво органів Національної поліції після органів внутрішніх справ, а тому ГУНП в Харківській області не є правонаступником ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. У зв*язку з тим, що ГУНП в Харківський області створено з 07.11.2015 року , а події, на які посилається позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, відбулися з 08.10.2014 року.З 16.09.2015 року у правовідносинах, що склалися між [PERSON] та ГУПН України в Харківській області взагалі відсутня моральна шкода, оскільки законодавець обовязковою умовою для відшкодування моральної шкоди встановлює саме наявність вини особи, що її заподіяла. В даному випадку саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У своєму позові [PERSON], як на підставу відшкодування моральної шкоди, окрім іншого, вказує на те, що він бачив безкарність працівників органів поліції і начебто втратив довіру до правосуддя, на його думку, знижено авторитет правоохоронних органів, тощо. Ці посилання позивача є безпідставними, оскільки вони будь-якими доказами не підтверджені та не може бути моральною шкодою у розумінні ст.23 ЦК України. Разом із цим, посадовими особами органів поліції будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, що проведено у відповідності до вимог КПК України, позивачем не надано. Так, відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, якими було б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обовязків уповноваженими особами поліції під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні. Жодну посадову особу не притягнуто до відповідальності (дисциплінарної\\ адміністративної чи кримінальної) за доводами позивача. [PERSON] має безперешкодний доступ до правосуддя, про що свідчать його звернення зі скаргами на рішення слідчих до слідчих суддів місцевого суду в порядку ст.ст.303-307 КПК України. Прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування, оскарження їх [PERSON] до суду у порядку КПК України, скасування судом певних процесуальних рішень, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої шкоди, а лише вказує на їх правову позицію. Будь-яких обмежень свобод або особистих прав [PERSON] при проведенні досудового розслідування не допущено, а ним не надано доказів спричинення йому будь-якої шкоди, оскільки лише сам факт звернення позивача з заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про порушення його прав, а не погоджуючись з процесуальними рішеннями, він реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя. Представники відповідачів- Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області, \~ Державної казначейської служби України та третя особа Міністр внутрішній справ України [PERSON]Б в судове засідання не з*явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ГУПН України в Харківській області , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 14.11.2014 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова частково задоволена скарга [PERSON] та зобов*язано слідчого СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] здійснити слідчі дії за клопотанням [PERSON] у відповідності до КПК України ( а.с. 25-26) 02.03.2015 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та скасована постанова слідчого СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 17.12.2014 року про відмову в задоволенні клопотання по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 12014220540002975 від 18.11.2014 року ( а.с. 23-24) Постановою Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 31.03.2015 року кримінальне провадження № 12014220540003294 від 17.12.2014 року, було закрито у зв*язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.( а.с. 27-38) Постановою Прокуратури Комінтернівського району м. Харкова від 17.04.2015 року скасована постанова слідчого ВС Комінтерніського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області [PERSON] від 31.03.2015 року про закриття кримінального провадження № 12014220540003294 ( а.с. 33-34) 18.06.2015 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та скасована постанова слідчого СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 17.04.2015 року про відмову в задоволенні клопотання по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 12014220540002975 від 18.11.2014 року ( а.с. 27-28) 12.07.2016 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана протиправною бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON], пов*язана з неповідомленням [PERSON] про результати розгляду його клопотань від 03.06.2016 року та не проведенні слідчих дій, та зобов*зано її провесті певні слідчі дії ( а.с. 43) 02.12.2016 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана неправомірною бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 12014220540003294 від 17.12.2014 року та зобов*язано його провести одночасний допит між потерпілим [PERSON] Д,В. та [PERSON] ( а.с. 29-30) 22.12.2016 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана протиправною бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON], що пов*язана з не проведенням досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12016220540000632 від 26.03.2016 року та зобов*зано СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області провести певні слідчі дії ( а.с. 35-36) 29.12.2016 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана неправомірною бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] від 17.04.2015 року про відмову в задоволенні клопотання по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 12014220540003294 від 17.12.2014 року та зобов*зано його провести одночасний допит між потерпілим [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 31-32) 21.02.2017 року Харківською місцевою прокуратурою № 5 були надані письмові вказівки в порядку ст. 36 КПК України по кримінальному провадженні № 12014220540002634 від 26.03.2016 року, в яких зазначено, що « вказане кримінальне провадження не є складним, та необхідні слідчі дії слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП у Харківській області [PERSON] проводить епізодично, безсистемно, ним взагалі не вживаються заходи, спрямовані на отримання доказів у кримінальному провадженні. Вказане свідчить про не ефективне, вкрай неякісне досудове розслідування та порушення розумного строку для прийняття рішення по справі» ( а.с. 135-136) Ідентичні вказівки надані в кримінальному провадженні № 1201622054000632 від 26.03.2016 року ( а.с. 139-140) 05.04.2017 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] про закриття кримінального провадження №12014220540002634 від 08.10.2014 року ( а.с. 62-63) 10.04.2017 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана протиправною бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON], що пов*язана з не розглядом клопотання від 13.03.2017 року з невиконанням ухвал Комінтернівського районного суду м. Харкова за кримінальним провадженням № 12014220540002634 від 08.10.2014 року ( а.с. 64-65) 16.05.2017 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана протиправною бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON], пов*язана з не розглядом клопотання від 13.03.2017 року з невиконання ухвал Комінтернівського районного суду м. Харкова за кримінальним провадженням № 12014220540002634 від 08.10.2014 року ( а.с. 74-75) 16.05.2017 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] від 16.03.2017 року про відмову у визнанні потерпілим [PERSON] за кримінальним провадженням № 12014220540002634 від 08.10.2014 року ( а.с. 76-77) 18.09.2017 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON], пов*язана з не проведенням досудового розслідування кримінального провадження № 12014220540002634 від 08.10.2014 року ( а.с. 182) 18.09.2017 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON] та визнана бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON], пов*язана з не розглядом клопотання від 29.08 .2017 року за кримінальним провадженням № 12014220540002634 від 08.10.2014 року ( а.с. 183) Усі зазначені ухвали суду набрали законної сили. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 26.09.2016 року та 24.01.2017 року звертався зі скаргами до ГУНП в Харківській області з приводу неналежного проведення слідчим підрозділом Слобідського ВП ГУНП в Харківській області досудового розслідування по кримінальним провадженням № № 12014220540002634 та № 12014220540002634 ( а.с. 108-109). 01.12. 2016 року ГУНП в Харківській області надало [PERSON] відповідь, що «в порядку відомчого контролю управляння керівництву СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області вказано на активізацію досудового розслідування ». А 17.02.2017 році ГУНП в Харківській області повідомило позивача , що у зв*язку зі знаходженням кримінальних проваджень в Харківській місцевій прокуратурі № 5 на вивченні , стан здійснення досудового розслідування в них буде перевірений після їх повернення ( а.с.108- 109) Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.і 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до розяснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право\~на\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод\~громадян\~та\~законних інтересів юридичних осіб. Як розяснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок\~моральних чи фізичних страждань,\~або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~чинного\~законодавства моральна\~шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження\~активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих\~на зниження\~престижучи\~підрив\~довіри до її діяльності. Відповідно до ч. 1\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч. 2, 3\~ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що Комінтернівським районним судом м. Харкова по кримінальним провадженням № № 12014220540002634 та № 12014220540002634 неодноразово скасовувались постанови слідчих Слобідського ВП ГУНП в Харківській області та їх бездіяльність визнавалася протиправною. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди бездіяльністю відповідачів - Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області та Головного управління національної поліції України в Харківській області, який повинен був здійснювати відомчий контроль за ходом кримінального провадження Слобідським відділом поліції ГУНП в Харківській області , та незважаючи на скарги [PERSON] до Управління, яке не відреагувало належним чином на бездіяльність слідчих Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, що призвело до винесення незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб таненалежного проведення слідчим підрозділом Слобідського ВП ГУНП в Харківській області досудового розслідування по кримінальним провадженням № № 12014220540002634 та № 12014220540002634 . Одночасно суд наголошує, що доводи відповідача ГУ НПУ в Харківській області щодо відсутності моральних страждань позивача спростовуються наступним. У відповідності із\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі\~проти Сполученого королівства»(Case ofABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, спричиненої прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб при виконанні ними своїх службових обов*язків, підлягає частковому задоволенню. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що у судовому засіданні знайшло підтвердження щодо завдання позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру та вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 50 000 гривень, виходячи із принципу розумності і виваженості, з огляду на конкретні обставини справи. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував важливість для позивача питань з якими він звертався до відповідача для вирішення. При визначенні важливості суд виходив з загальнолюдських принципів та суспільної моралі. Враховано також таку обставину як тривалість, понад чотири роки , негативного впливу на морально-фізичний стан позивача, що призвело до морально-психологічних перевантажень на нього. Зазначений висновок суду узгоджуєтся з Правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, де зазначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 50 000,00 гривень. Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про зобовязання Державної казначейської служби України перерахувати суму завданої йому моральної шкоди на його рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», так як це стосується виконання рішення суду та при пред*явленні виконавчого листа до виконання він буде мати можливість зазначити на який рахунок йому перерахувати стягнуті судом кошти. Суд також відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] стосовно визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності Головного управління Національної поліції України в Харківській області , оскільки скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути подані в порядку ст. 303 КПК України, а не в порядку ЦПК України, та роз*яснює позивачу право звернутися з такою скаргою в порядку КПК України. У звязку з тим, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судові витрати компенсуються за рахунок держави, що відповідає положенням ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial