Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, в якому зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності № 2399 від 11.12.2000р., виданого Запорізьким міськжитлоуправінням на підставі розпорядження Ленінської рай адміністрації від 29.11.2000р. № 4361 позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] . Раніше дане домоволодіння належало його батькам, [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . В 2020 році позивач мав намір продати вказане домоволодіння, однак у приватного нотаріуса отримав витяг № 197997883 від 28.01.2020р., відповідно до якого в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 16.06.2005р. за № 2093814 про заборону відчуження вказаного домоволодіння на підставі договору застави без номеру та дати, а суб`єктом обтяження є померлий [INFO] батько позивача, [PERSON] . Запис внесено Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Згідно отриманої інформації з Першої Запорізької державної нотаріальної контори (лист за вих..№ 127/01-16 від 01.02.2020р.) стало відомо, що у письмовому реєстрі для реєстрації заборон, які накладаються на будівлі за повідомленням банків про видачу позик за 1956-1970, 1973 роки та Алфавітній книзі обліку заборон відчуження житлових будинків і арештів, накладених на житлові будинки, міститься запис № 14 від 29.05.1963р. про накладення заборон відчуження № 16768 та № 16774 на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний запис зроблено на підставі повідомлення Венрхньо-Хортицького автопарку на ім`я [PERSON] у зв`язку з укладенням позики. Згідно з архівною довідкою № 04-23/131 від 19.02.2020р. встановлено, що з 1962 року Верхнохортицький автопарк декілька разів реорганізовувалася і на теперішній час згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, ВАТ «Авторанс-Хортиця» припинило свою діяльність, визнано банкрутом та ліквідовано (ухвала Господарського суду Запорізької області від 29.06.2010р.). Враховуючи, що суб`єкт обтяження [PERSON] помер, юридичну особу (кредитора) ліквідовано, позивач просить суд скасувати арешт на домоволодіння [ADDRESS] , який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 2093814. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням слухати справу в його відсутність, на задоволення вимог наполягає. Відповідач Перша Запорізька державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явився, про день і час судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № 2399 від 11.12.2000р., виданого Запорізьким міськжитлоуправінням на підставі розпорядження Ленінської рай адміністрації від 29.11.2000р. № 4361 позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] . Раніше дане домоволодіння належало його батькам, [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . В 2020 році позивач мав намір продати вказане домоволодіння, однак у приватного нотаріуса отримав витяг № 197997883 від 28.01.2020р., відповідно до якого в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 16.06.2005р. за № 2093814 про заборону відчуження вказаного домоволодіння на підставі договору застави без номеру та дати, а суб`єктом обтяження є померлий [INFO] батько позивача, [PERSON] . Запис внесено Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Згідно отриманої інформації з Першої Запорізької державної нотаріальної контори (лист за вих..№ 127/01-16 від 01.02.2020р.) стало відомо, що у письмовому реєстрі для реєстрації заборон, які накладаються на будівлі за повідомленням банків про видачу позик за 1956-1970, 1973 роки та Алфавітній книзі обліку заборон відчуження житлових будинків і арештів, накладених на житлові будинки, міститься запис № 14 від 29.05.1963р. про накладення заборон відчуження № 16768 та № 16774 на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний запис зроблено на підставі повідомлення Верхньохортицького автопарку на ім`я [PERSON] у зв`язку з укладенням позики. Згідно з архівною довідкою № 04-23/131 від 19.02.2020р. встановлено, що з 1962 року Верхнохортицький автопарк декілька разів реорганізовувалася і на теперішній час згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, ВАТ «Авторанс-Хортиця» припинило свою діяльність, визнано банкрутом та ліквідовано (ухвала Господарського суду Запорізької області від 29.06.2010р.). Відповідно до вимог ст..609 ЦК України, зобов`язанні припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника, кредитора), крім випадків, коли законом або іншим нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої особи покладається на іншу юридичну особу. Згідно наданого суду свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Шевченківським відділом РАЦС [PERSON] помер [INFO] (а.с 31). Частиною 4 статті 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст.ст.317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved