Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS]. Разом з тим, в даному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], колишній чоловік онуки позивача, який з листопада 2010 року не проживає за вказаною адресою , переїхавши проживати до [ADDRESS], при цьому самостійно з реєстрації до теперішнього часу не знявся, членом сім»ї позивача не являється. Перебуваючи зареєстрованим в житловому приміщенні , що належить позивачу відповідач перешкоджає останньому в повній мірі володіти та розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на ст. 391 ЦК України, ст. 3 ЦПК України просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В судове засідання позивач не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав в редакції уточненої позовної заяви від 09.01.2014 року, наданої суду після усунення недоліків позову (ас. 24-26, 52). Окрім того, проти винесення заочного рішення по справі позивач не заперечував, свідків в судове засідання просив не викликати, про що надав суду телефонограму (ас.72). Відповідач в судове засідання не з'явився, за місцем реєстрації не проживає, а тому в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належно повідомленим про час та місце розгляду справи (ас. ас.61-63). Представник третьої особи по справі Головного управління ДМСУ в Дніпропетровській області Пичугіна О.О. в судове засідання не з»явився, надав суду телефонограму про розгляд справи в його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував (ас. 68, 71). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи , про що надав суду телефонограму (ас. 72 ), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши надані письмові докази по справі , суд дійшов наступного: - згідно копії договору купівлі - продажу житлового будинку від 02.07.1987 року (ас.8), копії технічного паспорту на житловий будинок (ас. 9 - 13), вбачається, що позивачка по справі придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] та зареєструвала своє право власності на вказаний житловий будинок в органах БТІ 07.09.1987 року, при цьому в зв»язку з інвентаризацією будинків у 1989 році належному позивачці будинку присвоєно номер [ADDRESS], про що свідчить довідка Юр»ївської селищної ради від 04.03.2014 року (ас.69). Згідно довідки Юр»ївської селищної ради № 821 від 06.11.2013 року (ас. 6) , копії домової книги (ас. 14, 15, 16, 17), копії паспорта відповідача (ас.7) - відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою - [ADDRESS], однак за зазначеною адресою не проживає з листопада 2010 року. З акту про не проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] від 12.02.2014 року (ас. 70), вбачається, що з листопада 2010 року відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає, хоча є зареєстрованим. Згідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень, передбачених ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року № 7 роз»яснено, що громадянин, якому належить право приватної власності на жилий будинок або його частину, має право розпоряджатися ним на свій розсуд, у чому обмежений в певній мірі позивач. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач тривалий час , а саме з листопада 2010 року не проживає в [ADDRESS] , при цьому , як зазначено в позові, виїхав проживати в [ADDRESS] , членом сім»ї власника будинку на даний час не є (ас.18), суд приходить до висновку про необхідність визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою, що є підставою для знаття останнього з реєстрації, при цьому судом не встановлено передбачених законом підстав для збереження за відповідачем права користування даним жилим приміщенням , а також підстав, які б свідчили про його відсутність в спірному приміщенні з поважних причин понад установлені законом строки або про іншу домовленість між ним і власниками житла. Відтак, в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS], суд знаходить такими, що задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою ), свідоцтва про смерть. Відтак, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації та не потребує додаткового зобов»язання це зробити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в розмірі 229, 40 грв. (ас.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial