Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 446\~074,19 грн. боргу, з яких: 200 000 грн. основний борг, 88890 грн. проценти за користування коштами, 157184,19 грн. - інфляційні втрати. Позов мотивує тим, що 22.09.2012р. сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 200\~000 грн., які зобовязався повернути до кінця 2012 року, тобто до 01.01.2013 року. Разом з тим, відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконав, суму боргу позивачу не повернув, тому останній просить стягнути таку в судовому порядку, а також у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України стягнути з відповідача проценти від суми позики, які за період з 23.09.2012 року по 29.12.2015 року згідно з розрахунком становлять 88890 грн., та у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України стягнути з відповідача збитки від інфляції, які за період з 01.01.2015 року по 29.12.2015 року згідно з розрахунком становлять 157184,19 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, представник останнього подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку через оголошення у пресі, причин неявки суду не повідомив. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з копії договору позики від 22.09.2012 року (а.с.4), [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 200\~000 грн., та зобовязався повернути їх до 01.01.2013 року. Відповідно до п. 2 вказаного договору відповідач отримав від позивача 200 000 грн. до підписання цього договору. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з позовної заяви відповідач у встановлений договором строк зобовязання не виконав, гроші не повернув, чим порушив майнові права позивача, тому суд приходить до висновку, що такі підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 200000 грн. Крім цього, відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, договором позики не встановлено розміру процентів, разом з тим такий не є безпроцентним відповідно до ч.2 ст.1048, оскільки сума позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення за період з 23.09.2012 року по 29.12.2015 року процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки Національного банку України, що згідно з розрахунком процентів (а.с.7-9) становить 88 890 грн. Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив виконання свого грошового зобов'язання за договором позики від 22.09.2012 року, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено також вимогу про стягнення з відповідача збитків від інфляції за період з 01.01.2015 року по 29.12.2015 року в розмірі 157\~184,19 грн., що підтверджується розрахунком збитків від інфляції (а.с.5-6). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути 200 000 грн. - основного боргу за договором позики від 22.03.2012 року, 88 890,00 грн. процентів за користування коштами за період з 23.09.2012 року по 29.12.2015 року та 157\~184,19 грн. збитків від інфляції за період з 01.01.2015 року по 29.12.2015 року. Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 4460,74 грн. судового збору (а.с.19) та 520 грн. (420 грн. + 100 грн.) витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (а.с.31, 32, 34, 35), а всього 4980 грн. 74 коп.

Outcome: approved