Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, збільшивши вимоги, просить стягнути з відповідача в особі виконкому Малинської міської ради на його користь 20740,98 грн.. Допустити до негайного виконання стягнення на його користь 1218 грн. заборгованості за один місяць. Зазначив, що 30 липня 2012 року між ним на підставі письмової заяви та виконкомом Малинської міської ради в особі Малинського міського голови видав розпорядження № 168-к від 27.07.2012 року про призначення його за сумісництвом на контрактній основі директором Малинського державного виробничого підприємства комунального господарства та 30липня 2012 року він приступив до виконання обов'язків директора МДВПКГ. 20.08.2013 року розпорядженням Міського голови № 172-к було продовжено дію контракту до 4.10.2013 року та складена додаткова угода до Контракту від 30 липня 2012 року в п. 1 Додаткової угоди вказано п. 4.1 змінити та викласти у такій редакції, а саме: за виконання обов'язків передбачених контрактом керівнику нараховується заробітна плата залежно від середньо - облікової ставки чисельності працюючих в еквіваленті повної зайнятості у однократному розмірі до мінімального розміру тарифної ставки першого розряду робітника основного виробництва, а у разі коли тарифні ставки не застосовуються в розмірі одного мінімального посадового окладу, що на час дії контракту складала 1147 грн.. Так, на час звільнення з посади директора МДВПКГ йому не виплачена заробітна плата за виконання обов'язків за три місяці до припинення дії контракту склала 3163,83 грн. /у тому числі 49,89 грн. індексація згідно законодавства/. Та не проведено розрахунків при звільненні, тобто не виплачені розрахункові в сумі 351,15 грн., що разом складає 3514,98 грн. З дати його звільнення та на 1.04.2014 року відповідач не дотримався умов контракту та норм трудового законодавства України та закону України «Про оплату праці», тому виникла заборгованість за період виконання обов'язків керівника МДВПКГ з 1.07.2013 року по 1.04.2014 року Невиплата на день звернення до суду заробітної плати призвело до погіршення його життєвих зв'язків та неможливості виконання його грошових зобов'язань та забезпечення його достатнього рівня життя, неможливість провести оплату свого навчання, що призведе до суттєвого погіршення його морального та психологічного стану. У зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні за відсутності спору про їх розмір відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому сума, яка підлягає сплаті складає 3514,98 грн. заборгованої заробітної плати, середній заробіток з розрахунку 1218 грн. х 5міс., що становить 6090 грн., а всього 9604,98 грн. В судовому засіданні позивач збільшив вимоги, просить стягнути з відповідача на свою корись 11136 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду в сумі 6090 грн. та заробітну плату в сумі 3514 грн., а всього 20740,98 грн., заперечив про заміну неналежного відповідача виконком Малинської міської ради на належного відповідача Малинську міську раду, а тому суд у відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України до розгляду справи залучив співвідповідача Малинську міську раду.. Представник виконкому Малинської міської ради та Малинської міської ради позов до виконкому Малинської міської ради не визнав, посилаючись на те, що він не є належним відповідачем, та визнав частково вимоги до Малинської міської ради у частині заборгованості по заробітній платі та заподіяної моральної шкоди у сумі 500 грн. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що 30 липня 2012 року розпорядженням Малинського міського голови № 168-к від 27.07.2012 року про призначення його за сумісництвом на контрактній основі директором Малинського державного виробничого підприємства комунального господарства та 30 липня 2012 року він приступив до виконання обов'язків директора МДВПКГ /а.с.9-12/. 20.08.2013 року розпорядженням Міського голови № 172-к було продовжено дію контракту до 4.10.2013 року та складена додаткова угода до Контракту від 30 липня 2012 року в п. 1 Додаткової угоди вказано п. 4.1 змінити та викласти у такій редакції, а саме: за виконання обов'язків передбачених контрактом керівнику нараховується заробітна плата залежно від середньо - облікової ставки чисельності працюючих в еквіваленті повної зайнятості у однократному розмірі до мінімального розміру тарифної ставки першого розряду робітника основного виробництва, а у разі коли тарифні ставки не застосовуються в розмірі одного мінімального посадового окладу, що на час дії контракту складала 1147 грн./а.с.14.15/. На час звільнення з посади директора МДВПКГ позивачу не виплачена заробітна плата за виконання обов'язків за три місяці до припинення дії контракту, що склала 3163,83 грн. /у тому числі 49,89 грн. індексація згідно законодавства/, та не проведено розрахунків при звільненні, тобто не виплачені розрахункові в сумі 351,15 грн., що разом складає 3514,98 грн., що визнано представником відповідача. Згідно ст. 116 Кодексу про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнен6им працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки представник відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3514,98 грн. визнав, суд визнає ці вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 117 ЦПК України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач звертався до відповідача письмово 12.12.2013 року з вимогою провести виплату заборгованої заробітної плати /а.с.19/, проте, відповідач з здати звільнення позивача та на 1.04.2014 року, тобто, з 1.07.2013 року по 1.04.2014 року в порушення умов контракту та норм трудового законодавства України та закону України «Про оплату праці» розрахунок не провів, а тому суд вважає, що позивач має право вимоги про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно п. 8 порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації. Відповідно п. 4.1 додаткової угоди до контракту за виконання обов'язків передбачених контрактом керівнику нараховується заробітна плата залежно від середньо - облікової ставки чисельності працюючих в еквіваленті повної зайнятості у однократному розмірі до мінімального розміру тарифної ставки першого розряду робітника основного виробництва, а у разі коли тарифні ставки не застосовуються в розмірі одного мінімального посадового окладу /ставки/ працівника основної професії, визначених у колективному договорі або затверджених штатним розписом підприємства, враховуючи складність управління підприємством, його технічну оснащеність, вартість основних фондів, рівень рентабельності та обсяги виробництва продукції /робіт, послуг/. Позивач не надав суду витяги з колективного договору або затверджених штатним розписом підприємства розмір одного мінімального посадового окладу /ставки/ працівника основної професії та не заявив про це клопотання, а тому визначити середньомісячне число робочих днів та розмір середньої місячної заробітної плати неможливо. За таких обставин у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахункових слід відмовити за безпідставністю. Разом з тим, суд визнає, що позивач має грошові зобов'язання перед Приватбанком /а.с.20,21/ і невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань пов'язаних з порушенням його життєвих зв'язків та вплинуло на забезпечення його достатнього рівня життя, а тому дійшов висновку, що йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої завищений та

Outcome: partial