Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні квартирою №3 по вул.Хоткевича, 14 у м.Львові та вселення його із зобовязанням відповідачів надати від квартири ключі. Мотивує позов тим, що з 1993 року перебуває у шлюбі з [PERSON], вселився в квартиру [ADDRESS] зі згоди всіх членів сімї, де проживав понад 23 роки. Дана квартира складається з трьох кімнат, в користування йому була виділена одна із кімнат. Вказав, що в квартирі знаходяться спільно нажиті речі подружжя, а саме пральна машина, газова плита, два холодильники, два телевізори, два компютери, два мяких кутки, відеокамера. Крім того, ним придбано автомобіль, яким користується син. У 2015 році його дочка [PERSON] вийшла заміж, а його дружина, відповідач по справі [PERSON] з невідомих йому причин вигнала його з квартири. Оскільки відповідачі чинять йому перешкоди у проживанні, користуванні майном, не впускають його у спірну квартиру, тому просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди, вселити його у помешкання, зобовязати всіх відповідачів надати йому ключі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що після одруження з відповідачем [PERSON] з 1993 року став проживати у квартирі її батьків, за їх згодою. Весь час він продовжував бути зареєстрованим за іншою адресою у гуртожитку по вул.Угорській у м.Львові. Вказав, що питання приведення у відповідність місця реєстрації для нього не було актуальним, оскільки він мав надію отримати житло, перебуваючи в черзі на отримання житла, будучи прописаним у гуртожитку від виробничого об'єднання «Полярон». Під час голосування на виборчій дільниці у 2014 році він дізнався, що знятий з реєстрації в гуртожитку згідно рішення суду. Пояснив, що не оскаржував судове рішення, про існування котрого не знав, а також перебував на лікуванні. Додатково пояснив, що йому не відомі причини, з яких його тесть, дружина і дочка вигнали його з помешкання наступного дня після весілля дочки. Вказав, що у спірній квартирі він проживав біля 23 років, в ній залишились всі його речі, набуті за час шлюбу. Вказав, що його син одружений і проживає в селі. На даний час позивач не має іншого житла, змушений тимчасово проживати у сестри. Пояснив, що помешкання, в яке просить його вселити, належить на праві власності відповідачам. Крім того, пояснив, що позитивне рішення йому потрібне не для реалізації порушеного права, а з метою довести своїм дітям те, що їх вчинок по відношенню до нього як батька є аморальним, порушує засади людяності. Просить позов задоволити. Відповідачі в судові засідання повторно (31.08.2016, 01.11.2016) не зявились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~\~ Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться\~за правилами іншого судочинства.\~\~ Виходячи із змісту ч. 1\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи даний спір, суд застосовує положення Цивільного кодексу України, яким визначено права власника квартири (ст.383), а також положення Житлового кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 1985 року зареєстрований у гуртожитку по вул.Угорська, 2 у м.Львові згідно паспортних даних. З довідки №2314 вбачається, що позивач [PERSON] дійсно був прописаний в гуртожитку по вул.Угорська, 2 у м.Львові з 09.12.1985, виписаний по рішенню суду (справа №2-2461/2009 від 28.12.2009) З'ясовано, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.12.2009 позов Сихівської районної адміністрації задоволено, визнано [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] із зобов'язанням зняти його з реєстрації. Вказане рішення не оскаржувалось. Як пояснив позивач, відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідачі зареєстровані у спірному помешканні. Позивач вселився і проживав на правах члена сім'ї, його вселення відбулося з згодою всіх членів, позивач не зареєстрований в цій квартирі. Наведені обставини вселення та проживання позивача в якості члена сім'ї підтверджуються показаннями свідка [PERSON], яка вказала про факт ведення позивачем з відповідачем [PERSON] спільного господарства, їх спільне проживання. Відповідно до приписів ст.ст.\~64,\~156,\~157 ЖК України\~членами сім'ї власника будинку, крім подружжя, батьків та дітей є також особи, які проживають разом з ними та ведуть спільне господарство. Вони мають рівні права з власником будинку щодо користування його приміщеннями, якщо при їх\~\~вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~від 12 квітня 1985 року за № 2, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутня особа повернулась на жилу площу за згодою членів сім'ї, її не можна вважати такою, що втратила право на жилу площу. Якщо ж вона вселилась в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Згідно статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у праві, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З відповіді №1889 від 10.06.2016, наданої начальником Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області вбачається, що така надана [PERSON] на її звернення щодо неправомірних дій [PERSON], [PERSON], [PERSON] відносно її брата. При перевірці матеріалів встановлено, що конфлікти між [PERSON] та родиною [PERSON] відбуваються із-за майна, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Хоткевича, 14/3. Отже, вказана відповідь вказує на те, що позивач не звертався з приводу чинення йому перешкод у користуванні житлом, а звернення сестри позивача вказує на наявний конфлікт між нею, сестрою позивача і родиною [PERSON] з приводу майна. Розглядаючи дану справу суд позбавлений можливості встановити факт заміни замків до дверей квартири, наявність чинення позивачу перешкод у користуванні квартирою, недопуск його до помешкання, жодних доказів з цього приводу суду не надано. Пояснення позивача з цього приводу носять суперечливий і неузгоджений характер. З однієї сторони позивач, звертаючись до суду просить задоволити позов, усунути перешкоди, одночасно вказує суду, що не має наміру і не буде вселятись в житло, а ухвалене позитивне рішення бажає використати лише як доказ аморального поводження його дітей до рідного батька. Також позивач в поясненнях намагається вирішити питання про поділ спільного майна подружжя, не заявляючи такі вимоги. Всі доводи позивача про аморальність поведінки дітей по відношенню до нього, байдуже ставлення дружини, її небажання поділити спільно нажите майно подружжя не дають підстави суду покласти їх в основу судового рішення. На думку суду, між сторонами існують стосунки, які торкаються здебільшого відносин батька з повнолітніми дітьми, а питання щодо поділу спільно нажитого майна подружжя можуть бути вирішені при зверненні з позовом за захистом порушених прав, що виникають з сімейних відносин. Суд вважає, що позивач, котрий не будучи зареєстрованим у спірній квартирі, як член сім'ї одного іх співвласників проживав за згодою у помешканні, натомість відсутній більше року у житлі і жодних доказів поважності причин, з яких позивач був відсутній у квартирі, належній відповідачам і жодних доказів звернення з приводу його порушених житлових прав суду не надано. На позивача покладений обов'язок довести в суді ті обставини,\~\~на які він посилається в своїй позовній заяві із врахуванням підстав і предмету позову і відповідно, що є підстави для\~\~застосування до спірних правовідносин\~\~відповідних положень Цивільного кодексу України та\~Житлового Кодексу України. Тобто, відповідно до вимог\~ст.10 ЦПК України\~\~- позивач повинен був\~\~довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак жодних належних доказів позивач суду не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю, оскільки жодних доказів на підтвердження порушень з боку\~відповідачів позивачем не надано.

Outcome: dismissed