Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243) на його користь страхове відшкодування в розмірі 66922 грн. (шістдесят шість тисяч девятсот двадцять дві грн.), пеню в розмірі 3406,32 грн.(три тисячі чотириста шість), інфляційна виплату за 2015 рік - 28977,23 ( двадцять вісім тисяч девятсот сімдесят сім) грн., інфляційну виплату за 2016 рік 11507,91 (одинадцять тисяч пятсот сім) грн. та 3% річних за 2015-2016 р.р. або 4015,32 грн. (чотири тисячі пятнадцять) Всього 114.828,78 грн., а також сплачений судовий збір,оплату за проведену експертизу в розмірі 2642,40 грн. та 5000 (пять тисяч) грн. витрат на оплату правової допомоги - надання юридичних послуг адвоката. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на законних підставах володів та користувався автомобілем марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», з державним номерним знаком ВС8097ЕК, згідно свідоцтва САГ №814149 про реєстрацію транспортного засобу. 13.06.2014 року позивачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Авто-КАСКО» ПК/21 №377078 (надалі Договір) з приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС». У відповідності до Договору взято під страховий захист майнові інтереси позивача, як страхувальника, що повязані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», з державним номерним знаком ВС8097ЕК. Зокрема, умовами цього договору до страхового ризику відноситься пошкодження транспортного засобу внаслідок: «ДТП дорожньо-транспортної пригоди», а саме: - п. а) 9.2 частини 2 Договору визначено «страховий ризик «ДТП» подія, що сталася під час руху ЗТЗ або іншого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки Страхувальникові»; Під час дії Договору, 01 червня 2015 року, сталася страхова подія, а саме на території Франківського району м. Львова по вул. Кульпарківська біля будинку №139 ( за місцем проживання позивача) страхувальником [PERSON] було виявлено застрахований пошкоджений автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER], у звязку з чим були викликані співробітники ДАІ, якими відповідно до встановлених норм та правил складено схему місця події та огляду пошкоджень транспортного засобу. Згідно довідки №64967653 від 04.06.2015 року ВДАІ з обслуговування м. Львова ГУМВС України у Львівській області: 01 червня 2015 року на території Львівської області у м. Львові по вул. Кульпарківський 139 сталася дорожньо транспортна пригода, а саме: невідомий водій, керуючи невстановленим автомобілем здійснив наїзд на стоячий автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. На даний час водія, який залишив місце ДТП не встановлено. Після настання страхового випадку, на виконання умов Договору, про страховий випадок позивачем письмово повідомлено представника відповідача:Західну регіональну дирекцію ПрАТ «Страхова група «ТАС» за адресом: м. Львов, вул.Ак. Богомольця,3/3, надано письмове пояснення відповідно до виявлених ним обставин пошкодження транспортного засобу та всі необхідні підтверджуючі документи. Згідно наряд-замовлення №Д000034666 від 03.06.2015 р. та рахунку №0000000846 від 03.06.2015 року, виданих фізичною особою-підприємцем [PERSON],вартість робіт та матеріалів відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] погоджених із відповідачем: ПрАТ «Страхова група «ТАС»складає 66922,00 грн. Оскільки, результатами розгляду страхового випадку директором з врегулювання страхових випадків ПрАТ «Страхова група «ТАС» листом від 06.08.2015 року за вих.№Г1400/3382 йому було повідомлено про прийняття рішення про відмову проведення виплати страхового відшкодування, мотивуючи тим, що згідно з пунктом 15.6 укладеного Договору,\~«не проводиться відшкодування у випадку повідомлення страхувальником недостовірних відомостей щодо часу, місця та обставин страхового випадку та механізму утворення пошкоджень, які виникли при його настанні», вважає рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування незаконним, таким що порушує умови самого договору, норми закону, що регулюють страхування, у звязку з чим відповідач має сплатити пеню в розмірі 3406,32 грн., інфляційні виплату за 2015 рік - 28977,за 12 місяців 2016 року 11507,91 грн. та 3% річних за 2015-2016 р.р. - 4015,32 грн. У звязку з тим, що за захистом своїх прав він вимушений звернутися до суду. Просить уточнений позов задоволити. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та до уточненої позовної заяви. Просить уточнений позов задовольнити. Представник відповідача на початку судового розгляду позовної заяви позовні вимоги заперечував, не визнавав дану подію страховим випадком, мотивуючи це, як підставу для прийняття такого рішення, висновком транспортно-трасологічного дослідження №ДА/30-15 від 24.07.2015 року, виконаного експертом ТОВ «Українсько-німецького підприємства «ДЕКРА Експерт», згідно якого « Пошкодження на автомобілі марки «MitsubishiPajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] не могли виникнути на місці фіксації страхового випадку за адресом м. Львів, вул. Кульпарківська, біля буд.№139 при його знаходженні, згідно висловленій у поясненні на адресу СК версії [PERSON], у нерухомому стані. В момент слідоутворення автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] знаходився у русі, пошкодження його виникло у іншому місці». У подальшому, після призначення судом та проведення судово-трасологічної експертизи експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до висновку якої №2338 від 14 вересня 2016 року, вказав, що всі пошкодження на частинах і деталях правої сторони автомобіля «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] за механізмом утворення ковзне контактування, напрямком розвитку ззаду вперед до повздовжньої осі автомобіля та дещо знизу вгору під кутом біля 8* до опорної поверхні, утворені одномоментно, внаслідок контактування з поверхнями деталей даного автомобіля виступаючих, слідоутворюючих елементів перешкоди, яким міг бути інший транспортний засіб, що має виступаючу слідоутворюючу частину висотою біля 15 см. на відстані біля 70 см. від поверхні землі, та дещо позаду і вище ( по напрямку руху) обмежену виступаючу частину шириною біля 3 см на відстані 115 см від поверхні землі та з технічної точки зору, виключити технічну спроможність пояснень водія [PERSON] власника автомобіля «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER], відносно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди в частині, що його автомобіль під час зіткнення з невстановленим автомобілем перебував у нерухомому стані неможливо. При цьому, погодився з обєктивністю та правильністю висновків судової експертизи, фактично визнав дану подію страховим випадком, а суму шкоди спричиненої в наслідок страхової події в розмірі 66922,00 грн. Однак страхову виплату просить суд визначити в сумі 54608,35 грн., покликаючись на п.14.3 Договору, яким розраховується розмір страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту пропорційності КП, тобто співвідношення ринкової вартості автомобіля на момент укладання Договору та дату настання страхового випадку, в обґрунтування цього надав висновок №317 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню імовірної ринкової вартості КТЗ, складеного 16 листопада 2016 року експертом [PERSON] Крім цього, просить застосувати строк позовної давності щодо нарахування пені, про що подав відповідну заяву та відмовити у стягненні інфляційних виплат та 3% річних, оскільки ці штрафні санкції не передбачені Договором страхування. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач на законних підставах володів та користувався автомобілем марки «Mitsubish iPajero 2,5 TD», з державним номерним знаком ВС8097ЕК, згідно свідоцтва САГ №814149 про реєстрацію транспортного засобу. 13.06.2014 року позивачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Авто-КАСКО» ПК/21 №377078 (надалі Договір) з приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС». У відповідності до Договору взято під страховий захист майнові інтереси позивача, як страхувальника, що повязані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», з державним номерним знаком ВС8097ЕК. Зокрема, умовами цього договору до страхового ризику відноситься пошкодження транспортного засобу внаслідок: «ДТП дорожньо-транспортної пригоди», а саме: - п.а) 9.2 частини 2 Договору визначено «страховий ризик «ДТП» подія, що сталася під час руху ЗТЗ або іншого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки Страхувальникові»; Під час дії Договору, 01 червня 2015 року, сталася страхова подія, а саме на території Франківського району м. Львова по вул. Кульпарківський біля будинку №139 ( за місцем проживання) страхувальником( позивачем)[PERSON] було виявлено застрахований пошкоджений автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER], у звязку з чим були викликані співробітники ДАІ, якими відповідно до встановлених норм та правил складено схему місця події та огляду пошкоджень транспортного засобу. Згідно довідки №64967653 від 04.06.2015 року ВДАІ з обслуговування м. Львова ГУМВС України у Львівській області: 01 червня 2015 року на території Львівської області у м. Львові по вул. Кульпарківський, 139 сталася дорожньо транспортна пригода, а саме: невідомий водій, керуючи невстановленим автомобілем здійснив наїзд на стоячий автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. На даний час водія, який залишив місце ДТП не встановлено. Це також підтверджується висновком №2338 від 14 вересня 2016 року судово-трасологічної експертизи проведеної експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз(а.с.58-64) проведено на підставі ухвали суду від 19.04.2016 року. Після настання страхового випадку, на виконання умов Договору, про страховий випадок позивачем письмово повідомлено представника відповідача: Західну регіональну дирекцію ПрАТ «Страхова група «ТАС» за адресом: м. Львов, вул. Ак. Богомольця,3/3 та надано письмове пояснення відповідно до виявлених ним обставин пошкодження транспортного засобу та всі необхідні підтверджуючі документи. Згідно наряд-замовлення №Д000034666 від 03.06.2015 р. та рахунку №0000000846 від 03.06.2015 року, виданих фізичною особою-підприємцем [PERSON],вартість робіт та матеріалів відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] погоджених із відповідачем: ПрАТ «Страхова група «ТАС» складає 66922,00 грн. Проте, в порушення умов укладеного Договору страхування, норм ЦК України, закону України «Про страхування» відповідач: ПрАТ «Страхова група «ТАС» безпідставно та незаконно прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Так, у відповідності зі ст. 26 Закону України «Про страхування» підставами відмови у страховій виплаті або страховому відшкодуванні є : навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення страхувальником фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Настання страхового випадку унаслідок дій, які достеменно невідомі страхувальнику та які визначені уповноваженими на то службовими особами, цим Законом як підстава відмови страхової виплати не передбачена, оскільки за змістом Закону метою страхування як інституту цивільного права, є відшкодування збитків внаслідок нещасних випадків та необережних дій. (Стаття 8. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.) Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди , відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.22 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик ) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити Страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Таким чином, відповідачем безпідставно та незаконно не відшкодована позивачу вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «MitsubishiPajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 66 922,00 грн. Суд не приймає до уваги запереченнях представника відповідача,який покликається на п.14.3 Договору, яким розраховується розмір страхового відшкодування, зокрема, на коефіцієнт пропорційності КП, тобто співвідношення ринкової вартості автомобіля на момент укладання Договору та дату настання страхового випадку, у наслідок чого зменшує суму страхового відшкодування до 54608,35 грн. У підтвердження застосування коефіцієнту пропорційності представник відповідача покликається на Висновок №317 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню імовірної ринкової вартості КТЗ, складеного 16 листопада 2016 року експертом [PERSON] Суд вважає безпідставним застосування зазначеного коефіцієнту на підставі цього експертного дослідження, оскільки, відповідно до висновку експерта: - Дійсну ринкову вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] встановити неможливо так, як огляд автомобіля не проводився. Як вбачається з наданих суду стороною позивача та відповідача документів та доказів, огляд автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER] на предмет визначення його ринкової вартості не проведений з вини відповідача, оскільки позивачем було надано автомобіль для огляду, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу від 02.06.2015 року, проведеного представником відповідача [PERSON] Таким чином, покликання представника відповідача на імовірну ринкову вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD»судом не може бути прийнята до уваги, оскільки визначена у листопаді 2016 року, тобто понад рік з дати страхового випадку, суто розрахунковим методом. А, як передбачено у Методиці, на яку покликається експерт: Ринкова вартість є змінною у часі величиною і враховує комплекс показників фактичного, експлуатаційного стану КТЗ, умови його експлуатації і зберігання, його оновлення, комплектність та укомплектованість, особливості конюнктури ринку регіону , місцевості, де проводиться оцінка. Тому, як зазначено експертом у дослідницькій частині висновку ця вартість є змінною за фактором часу з врахуванням коливання ринкових цін і в даному випадку вона ( імовірна ринкова ціна) визначається основним пріоритетним методом, шляхом коригування середньо вартості, що визначена із застосуванням порівняльного підходу з використанням довідкової літератури. Експерту висновку підчас визначення розрахункової ринкової вартості автомобіля покликається на «Бюллетень автотоварознавця» №83 червень 2015 року та перераховує комплектацію взятого за основу автомобіля цієї марки та моделі. Проте, якщо порівняти цю базову комплектацію, взяту експертом за основу, з комплектацією зазначеною в Акті огляді автомобіля від 02.06.2015 року, вони суттєво відрізняються, що суттєво впливає, на думку суду, на дійсну ринкову вартість автомобіля. Окрім того, під час огляду на предмет визначення ринкової вартості визначається технічний стан кожної опції або функції, що не встановлено у даному конкретному випадку. Інших обєктивних доказів дійсної ринкової вартості автомобіля представником відповідача суду не надано. На підставі наведеного, суд не приймає до уваги імовірною вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero 2,5 TD», реєстраційний номер [NUMBER], визначену розрахунковим шляхом в розмірі 357\~042,35 грн. та вважає, що в даному конкретному випадку ринкова вартість автомобіля має залишатися такою, якою за погодженням сторін її визначено Договором страхування в розмірі 291367,00 грн. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Приписами ч. 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином. В силу положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У ч.1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч.1 ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Виходячи з положень ст.ст. 549-550 ЦК України пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано. Згідно п.17.7 Договору: Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за якій сплачується пеня, тобто: за період з 06.08.2015 року по 26.12.2016 року за 509 днів або: 66922 грн. * 0,01% *509=3406,32 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Представником відповідача подана суду заява про застосування строку спеціальної позовної давності, на підставі чого суд вважає за необхідне зменшити строк за який повинна бути сплачена пеня з 509 днів до 365 днів, тобто сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача складає 2442,65 грн.(66922 грн. * 0,01% *365). Тобто, у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Наведене вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року у справі №6-25цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, що складає 2007,66грн. за 2015 рік (66922,00грн. * 3 % ) та 2007,66грн. за 2016рік, всього = 4015,32 грн. Кабінетом міністрів та Державним комітетом статистики України, індекс інфляції у 2015 році встановлено на рівні 143,3%., за 12 місяців 2016 року 112%. З врахуванням індексу інфляції у 2015 році, відповідно, з відповідача додатково підлягає стягненню на користь позивача 28977,23 грн. ( 66922,00*43,3%) З врахуванням індексу інфляції за 12 місяців 2016 року, відповідно, з відповідача додатково підлягає стягненню на користь позивача 11507,91 грн. (66922,00+28977,23)*12%) Це кореспондується з правовою позицією Постанови ВСУ від 03.09.2014 року викладеною у справі №6-100цс14, з якої вбачається, що суди правильно прийняли рішення про стягнення з боржника відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Це узгоджується з правовою позицією Верховного суду України у постанові від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, у якій зазначено: вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст. 625 ЦК України ( 3% річних, інфляційні видатки), так і нормами ст. ст. 549 550 ЦК України ( неустойка, пеня) п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що відшкодування шкоди є відповідальністю, відповідальність страховика є грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. У п.21 цієї Постанови розяснено: «При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми ( ст. 526, ч.2 ст. 625 ЦК)». Статтею 360-7 ЦПК України «Обовязковість судових рішень Верховного Суду України», встановлено: 1. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав,передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Таким чином, відповідач:ПрАТ «СК «ТАС» порушив як вимоги Закону з цього питання та не виконав обовязкові для виконання рішення Верховного та Вищого спеціалізованого судів України Тому, обґрунтування у запереченнях представника відповідача, що у випадку несвоєчасної сплати в даному конкретному випадку не нараховується інфляційні та 3% річних, оскільки це не передбачено умовами Договору, не відповідає вимогам Закону та тлумаченню цих норм Закону Верховним та Вищим спеціалізованим судами України і не приймається судом до уваги. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволити уточнений позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 66922 грн., пеню в розмірі 2442,65 грн., інфляційну виплату за 2015 рік - 28977,23 грн., інфляційну виплату за 2016 року - 11507,91 грн. та 3% річних - 4015,32 грн., а всього разом 113865,10 грн. Як передбачено ч.1 ст. 40 та ч.4 ст.42 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правову допомогу може надавати адвокат, як представник, повноваження адвоката як представника посвідчується ордером або договором Згідно ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, які повязані з розглядом справи крім інших належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката та іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з необхідністю звернення до суду з позовом до Відповідача про стягнення страхового відшкодування [PERSON]М понесені додаткові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5000 (пять тисяч) грн., згідно договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом [PERSON], акту виконаних робіт. Суду додатково надано розрахунок витрачених адвокатом годин робочого часу на надання правової допомоги, чек та касовий ордеру про фактично сплачені позивачем кошти на користь адвоката. В п.48 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ розяснено: «Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Суд вважає наведені докази про оплату правової допомоги достатніми та обґрунтованими, на підставі чого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5000 грн. витрат на оплату правової допомоги. Окрім того, під час судового розгляду позову була призначена та проведена судово-трасологічна експертиза, вартість проведення якої в сумі 2642,40 грн. була сплачена позивачем. Вказані витрати на оплату проведення судової експертизи, послуг адвоката згідно ст. 79 ЦПК України належать до судових витрат та у відповідності до ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в частині задоволених позовних вимог в розмірі 1138,65 грн., оплату за проведену експертизу в розмірі 2642,40 грн.та 5000 грн. витрат на оплату правової допомоги - надання юридичних послуг адвоката.

Outcome: partial