Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк», в якому просить стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 132 191,66 грн. вкладу та нарахованих відсотків, 1136.85 грн. інфляційних втрат, 76,71 грн. 3% річних та 45 000 моральної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на те, що між ним та відповідачем було укладено ряд договорів про залучення вкладу на депозитний рахунок, за якими він зобов'язався внести суму вкладу, а відповідач прийняти її та нарахувати в продовж дії договору відсотки. По завершенні договору відповідач мав повернути позивачу суму вкладу та нараховані відсотки. Відтак, між ними було укладено наступний договір №2630/72/180703 від 12.05.2014р. строком на 31 день, згідно якого позивач вніс на депозитний рахунок 130 000,00 грн. з процентною ставкою 19,85% річних. Після закінчення дії договору позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути суму вкладу, однак відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконав. Такими діями відповідача йому було також завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вкладаючи кошти він планував їх зберегти та примножити, а також витратити на потреби сім'ї, однак через неповернення таких, він перебуває у фінансовій скруті, через що він та його рідні переживають стрес. 02.09.2014 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 20 000,00 грн. моральної шкоди та 10 000,00 грн. упущеної вигоди, мотивуючи тим, що він планував розпочати підприємницьку діяльність на отримані кошти, однак через неповернення таких не зміг цього зробити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних матеріалів справи з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено ряд договорів про залучення вкладу на депозитних рахунок, за якими він зобов'язався внести суму вкладу, а відповідач прийняти її та нарахувати в продовж дії договору відсотки. По завершенні договору позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів /а.с.7/, однак відповідач не виконав свого обовязку. 12.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/72/180703 строком на 31 день, згідно якого [PERSON] вніс на депозитний рахунок 130 000,00 грн. з процентною ставкою 19,85% річних, а банк зобов'язався повернути суму вкладу та нараховані проценти /а.с.4-5/. Також, судом встановлено, що 12.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів /а.с.8/, однак такі не були повернені позивачу. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, на день подачі позову сума вкладу, яка підлягає поверненню позивачу включає в себе: 132 191,66 грн. - суми вкладу та нарахованих процентів; 76,71 грн. - 3% річних; 11 36,85 грн. - інфляційних нарахувань. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Однак, станом на день звернення до суду, відповідачем не виконано умов вищезазначених договорів та не повернуто вищевказані кошти позивачу. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд дійшов висновку, що внаслідок неповернення у встановлені строки суми вкладну та нарахованих відсотків, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вкладаючи кошти він планував їх зберегти та примножити, а також витратити на потреби сім'ї, однак через неповернення таких, він перебуває у фінансовій скруті, через що він переживає стрес та перебуває у постійній моральній напрузі. Однак сума, визначена позивачем в позовній заяві щодо стягнення завданої моральної шкоди з відповідача є завищеною, і дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 3 000,00 гривень завданої моральної шкоди. З п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України випливає, що упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Суд ставить під сумнів доводи позивача щодо стягнення з відповідача 10 000,00 грн. упущеної вигоди, так як останній не надав суду жодного належного доказу на підтвердження цього, а сам факт реєстрації фізичної особи підприємця позивачем ще не свідчить про те, що неповернені йому кошти обов'язково були б залучені до підприємницької діяльності та принесли б дохід, тобто покликання позивача є необгрунтованими. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки позивач частково довів обставини на які посилається, представник відповідача в судове засідання не з'явився та не представив суду жодних доказів на спростування позовних вимог.

Outcome: approved