Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» про зміну формулювання підстав звільнення за трудовим договором, зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги, втрачених доходів, зобов'язання надати довідку про доходи та прийняти робочий одяг та стягання моральної шкоди. Просить змінити підставу звільнення на «ч. 3 ст. 38 за власним бажанням через порушення роботодавцем законодавство про працю і умов трудового договору», встановити дату звільнення датою винесення судового рішення по справі та внести відповідні зміни до трудової книги [PERSON], згідно ст. 235 КЗпП України. Прийняти наданий робочий одяг та видати належно оформлений документ про прийняття робочого одягу. Нарахувати і виплатити всю належну заробітну плату за період з 22.10.2013 р. по 29.12.2013 р., що становить 2365 грн. Сплатити компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. надати вихідну допомогу, згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 5707 грн. 50 коп. Виплатити середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і час простою з 14.12.2013 р. по дату прийняття рішення судом по справі, згідно ст.117 КЗпП України. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 22.10.2013 р. він був прийнятий на роботу до ТОВ «МакФоксі». 31.12.2013 р. він був звільнений з роботи за власним бажанням. Просить змінити формулювання причин звільнення з ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки він подав саме таку заяву про звільнення. Відповідачем були порушені умови законодавства про працю, а саме пункти 5.2 та 7.3 договору № McF-263/13 порушують ст.9 КЗпП України, погіршуючи становище працівника порівняно з законодавством України про працю. При прийнятті на роботу його не було ознайомлено з посадовою інструкцією. Також ним були виявлена невідповідність обладнання і робочого місця технічним вимогам та вимогам законодавства про охорону праці. З цього приводу він звертався до відповідача з заявами про усунення порушення прав працівника та обов'язків роботодавця. При прийнятті на роботу представники ТОВ «Макфоксі» повідомили, що його зарплата рівна мінімальній заробітній платі, встановленій законодавством. Разом з тим, за кожну годину роботи, в продовж перших 50 робочих годин він буде отримувати додаткові виплати/премії у розмірі 5 грн., а після відробітку 50 годин - у розмірі 13 грн. 60 коп. за годину роботи. Проте розмір виплачених йому сум нижчий від мінімальної заробітної плати. Заробітна плата виплачувалася 1 раз в місяць. Численні порушення обов'язків роботодавця призвели до сильних моральних страждань у вигляді у вигляді переживання почуттів страху, невпевненості і приниження, образи від обману і принизливого відношення роботодавця, відчуття дискомфорту, сумніви у власних здібностях та існуванні справедливості. Він втратив нормальні життєві зв'язки, та погіршилися його стосунки з оточуючими (зокрема погіршилося відношення до нього робочого колективу). Через проблеми зі сном, викликані хвилюванням за порушення його прав і тиском керівництва ТОВ «Макфоксі», він вимушений купити снодійне. Також, через неотримання заробітної плати він не зміг купити собі теплого зимового одягу і вимушений переживати холод і дискомфорт від використання непристосованого одягу. Загальну моральну шкоду та зусилля в організації свого життя від неправомірних дій роботодавця ТОВ «Макфоксі» оцінює у 15000 грн. Також, керівництво не розглянуло його заяву на видачу довідки про доходи і не видало довідки про доходи, що є порушенням ст. 49 КЗпП України та не надало акту прийому-передачі робочого одягу. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював та доповнював позовні вимоги. Остаточно просить зобов'язати ТОВ «Макфоксі» змінити підставу звільнення на «Звільнений за власним бажанням у зв'язку з тим, що власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови трудового договору, ст.38» і внести зміни до трудової книги [PERSON]; записати у підставі звільнення перед посиланням «ст.38» наступний запис «ч.3», виклавши підставу звільнення наступним чином «Звільнений за власним бажанням у зв'язку з тим, що власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови трудового договору, ч. 3, ст.38», внести запис до трудової книги [PERSON]; встановити дату звільнення датою винесення судового рішення по справі та внести зміни до трудової книги [PERSON], згідно ст.235 КЗпП України; надати довідки згідно ст. 49 КЗпП України, та довідку про доходи, необхідну для Державної Служби Зайнятості; прийняти наданий робочий одяг та видати належно оформлений документ про прийняття робочого одягу; нарахувати і виплатити всю належну заробітну плату за період з 22.10.2013 р. по 29.12.2013 р., що становить 4164 грн. 60 коп.; виплатити середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і час вимушеного прогулу з 14.12.2013 р. по дату прийняття рішення судом, згідно ст. 117 КЗпП України, що складає 10 557 грн. 56 коп. на 03.04.2014 р.; надати вихідну допомогу, згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 9 049 грн. 33 коп.; сплатити компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 54 000 грн.; стягнути 3253 грн. втрачених доходів (виплат по безробіттю від Державної Служби Зайнятості) за 2 місяці, через умисно помилковий запис у трудовій книжці. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила в їх задоволенні відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Надала письмові заперечення (а.с. 44-48, 102). Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 253-к від 22.10.2013 р. [PERSON] прийнято на посаду член бригади ресторану ТОВ «МакФоксі» з 22.10.2013 р. з випробувальним терміном 1 місяць з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом (а.с. 115). 30.12.2013 р. [PERSON] подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю і умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. На заяві міститься резолюція «Звільнити 31.12.2013 р.» (а.с.104). Згідно наказу № 329-к від 31.12.2013 р. [PERSON] звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України (а.с. 49). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Кодексом законів про працю України, відповідно до статті 36 якого підставами припинення трудового договору, укладеного на невизначений строк, зокрема, є: угода сторін; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу з поважних причин, що вказані в цій статті, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Частиною 3 статті 38 КЗпП України передбачено самостійну підставу розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, відповідно до якої працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 20.02.2013 р. № 6-157цс12 висловив правову позицію, відповідно до якої за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежить від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 статті 38 КЗпП України. [PERSON] просив звільнити його саме на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, його волевиявлення було очевидним та не давало власнику підстав для іншого сприйняття його волі. Порушення роботодавцем законодавства про працю існували на час подання власнику заяви про розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, а тому він мав бути звільнений саме за цією підставою. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дня у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як вбачається з табелів обліку робочого часу, позивач в жовтні 2013 р. працював 5 днів, в листопаді 2013 р. - 18 днів, в грудні - 16 днів (а.с. 110-112). Заробітну плату за жовтень 2013 р. позивач отримав 12.11.2013 р., за листопад 2013 р. - 03.12.2013 р., за грудень 2013 р. - 30.12.2013 р. (а.с. 58-65), чого не заперечували в судовому засіданні сторони, що підтверджує порушення строків виплати заробітної плати позивачу. Також, позивача не було ознайомлено з посадовою інструкцією, що суперечить ст. 29 КЗпП України. Інші порушення відповідачем трудового законодавства, на які посилався позивач в обґрунтування позову, не підтверджуються ні матеріалами справи (а.с. 108), ні показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], працівників ТОВ «МакФоксі». Останні в судовому засіданні не підтвердили порушень трудових прав позивача з боку відповідача. Також зазначили, що їх трудові права відповідачем не порушувалися, претензій до відповідача вони не мають. До показів [PERSON], допитаного в судовому засіданні в якості свідка, суд відноситься критично. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» змінити формулювання запису в трудовій книжці [PERSON] на звільнений за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового договору. Позивач в позовній заяві просив змінити дату його звільнення з 31.12.2013 р. на дату винесення судового рішення. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення його відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України 30.12.2012 р. і наказ № про його звільнення відповідач прийняв 31.12.2013 р. 30.12.2013 р. у позивача був вихідний день, 31.12.2013 р. був робочим днем, тобто вимушеного прогулу позивач не допускав. Таким чином днем звільнення позивача з роботи є 31.12.2013 р., тому вимога про зміну дати звільнення з 31.12.2013 р. на дату винесення судового рішення задоволенню не підлягає. Згідно з статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до довідки ТОВ «МакФоксі» № 20140210/1 від 10.02.2014 р. середня заробітна плата [PERSON] складає 1062 грн. 86 коп. В зв'язку з встановленням в судовому засіданні порушень ТОВ «МакФоксі» законодавства про працю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі 3188 грн. 58 коп. (1062 грн. 86 коп. х 3). Вимога позивача про нарахування і виплату належної йому заробітної плати за період з 22.10.2013 р. по 29.12.2013 р. в сумі 4164 грн. 60 коп. не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.01.2014 р. позивачу була перерахована заробітна плата за грудень 2013 р., компенсація за невикористану відпустку в сумі 435 грн. 67 коп., 120 грн. 46 коп. компенсації за несвоєчасну виплату та 10.01.2014 р. - 101 грн. 18 коп. лікарняних (а.с. 58-59). Наявність заборгованості відповідача перед позивачем не підтверджується дослідженими судом відомостями нарахування та виплати заробітної плати. Твердження позивача, що між сторонами існувала усна домовленість про те, що за кожну годину роботи, в продовж перших 50 робочих годин він буде отримувати додаткові виплати/премії у розмірі 5 грн., а після відробітку 50 годин - у розмірі 13 грн. 60 коп. за годину роботи, заперечувалися представником відповідача. Інших доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано. Таким чином, позивач при звільненні отримав повний розрахунок належних йому виплат. Представник відповідача надав до суду письмові докази (акт від 31.12.2013 р. та акт від 02.01.2014 р.) за якими позивач не з'явився за отриманням трудової книжки та відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення (а.с. 50, 51). Проти чого не заперечив в судовому засіданні і сам позивач. На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 р. № 920 «Про перенесення робочих днів у 2014 році», відповідно до листа НБУ від 19.12.2013 р. № 25-205/28803 «Про регламент роботи в період завершення звітного року» у зв'язку із завершенням банківською системою України операцій 2013 року і проведенням технологічних робіт, пов'язаних з початком нового звітного року, Національний банк України установив для банківської системи особливий порядок роботи 27, 30 та 31 грудня 2013 р. і 2, 3 та 8 січня 2014 р. Згідно з цим особливим графіком роботи 30.12.2013 р. банківською системою були завершені всі трансакції з клієнтами. Звичайний режим банківської системи відновлено з 8 січня 2014 р. Вищенаведене свідчить про відсутність вини відповідача у затримці отримання позивачем повного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.12.2013 р. по дату прийняття рішення судом. Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Доказів того, що запис у трудовій книжці позивача про звільнення його з роботи з підстав, передбачених ст.38 КЗпП України, перешкоджав його працевлаштуванню після звільнення з ТОВ «МакФоксі» суду не надано. Тим більше, що в грудні 2013 р. позивач ще працював в ТОВ «МакФоксі». Так, 14 грудня 2013 р. у нього був робочий день, 15,16,17 грудня 2013 р. вихідними днями, з 18 по 23 грудня включно позивач перебував на лікарняному, з 24 по 26 грудня 2013 р. робочі дні, 27 грудня вихідний день, 28, 29 грудня 2013 р. робочі дні, 30 грудня вихідний день та 31 грудня 2013 р. робочий день. Тому незрозумілим є визначення позивачем часу вимушеного прогулу з 14.12.2013 р. Вимога про стягнення 3253 грн. втрачених доходів (виплат по безробіттю від Державної Служби Зайнятості) за 2 місяці, через умисно помилковий запис у трудовій книжці задоволенню не підлягає. Відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплати по безробіттю здійснюються відповідно до поданих документів. За наявності даного рішення відсутні перешкоди у центру зайнятості здійснити відповідний перерахунок виплати по безробіттю, врахувавши як формулювання підстави звільнення позивача, так і виплату вихідної допомоги. Крім того, вибраний позивачем спосіб захисту суперечить чинному законодавству. Вимога про зобов'язання надати довідку про доходи не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні 05.03.2014 р. позивач отримав від представника відповідача таку довідку про заробітну плату. Проте, від даної позовної вимоги не відмовився, вважаючи, що розмір заробітної плати в ній відображений не вірно. На обґрунтування такої позиції позивачем доказів суду надано не було та ці твердження спростовуються матеріалами справи. Вимога про зобов'язання відповідача прийняти робочий одяг задоволенню не підлягає за відсутності спору з цього питання. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру. Проте, належних доказів щодо існування зазначених обставин до суду надано не було. На обґрунтування моральної шкоди, крім іншого позивачем зазначено, що через проблеми зі сном він вимушений купувати снодійне, що йому необхідно звернутися за кваліфікованою допомогою психолога та пройти лікування у відповідному лікувальному закладі. Грошова компенсація допоможе відновити довіру до роботодавців та надасть можливість придбати зимовий одяг, який він був позбавлений купити із-за звільнення, що призвело до втрати сталого доходу. В судовому засіданні позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням стану здоров'я та його звільненням. Звільнення позивача відбулося за його ініціативою, відтак була прогнозованою втрата отримуваних на цій роботі доходів. Тобто погіршення фінансового стану з цих причин і як наслідок неможливість придбати зимовий одяг є недоведеною. Судом були проаналізовані та надана оцінка іншим доводам позивача на обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, проте в межах визначених ст. 357-1 КЗпП України підстав для її задоволення не знайдено. За наведеного суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме, що стосується зобов'язання ТОВ «Макфоксі» змінити формулювання запису в трудовій книжці позивача та стягнення вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial