Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про припинення права власності на частку, визнання права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, вказуючи, що згідно договору дарування від 15.10.2013 р., укладеному між [PERSON] та [PERSON], позивач є власником 2/4 часток однокімнатної квартири [ADDRESS]. Позивач зареєструвалась за вказаною адресою разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми. Крім того, у вказаному житловому приміщенні зареєстрована колишній власник [PERSON], яка не є членом сімї позивача та після дарування частки квартири втратила право користування нею, проте на неї нараховуються комунальні послуги. Посилаючись на п.1 ч.1 ст.346, ст.391 ЦК України , просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. Також зазначає, що іншими співвласниками квартири є [PERSON] та [PERSON], кожний з яких володіє ? частиною на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2000 р. Відповідачі не зареєстровані у спірній квартирі та не живуть в ній багато років, мають право користування іншим житловим приміщенням за місцем їх реєстрації. Спірна квартира складається з однієї кімнати площею 18,0 кв.м., загальна площа квартири 31,7 кв.м. Позивач бажає користуватись та володіти належною їй власністю та проживати в ній з двома дітьми , оскільки не має іншого житла, але не може домовитись з відповідачами про спільне володіння та користування квартирою. Виділити належну їй частку з технічної точки зору неможливо. Просить суд з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку та [PERSON] на 1/4 частку, які є незначними, визнати за позивачем право власності на вказані 2/4 частки, зі сплатою відповідачам грошової компенсації, внесеною нею на депозит суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивачем на депозит суду внесено грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірної квартири у розмірі 186 850,00 грн., визначеної висновком товарознавчої експертизи № 10085 від 23.12.2015 р. у розмірі 373 640 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Не заперечувала проти визнання колишнього власника [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та заперечувала проти припинення належного їй з сином права власності на 2/4 частки квартири. Пояснила, що спірна квартира належала її чоловікові, [PERSON] Після його смерті вона з сином, [PERSON], успадкували кожний по ? частині квартири. Батько чоловіка - [PERSON] успадкував ? частину квартири, яку подарував сторонній особі [PERSON] Відповідач з сином зареєстровані у [INFO], який належить її матері, [PERSON], але проживають у спірній квартирі, оскільки доглядають її. Відповідач [PERSON] підтримав пояснення, надані [PERSON] Представник третьої особи Фрунзенського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON] проти задоволення позовних вимог щодо відповідача [PERSON] не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції просив про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України, ст.319 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру або її частину, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сімї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 2/4 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 15.10.2013 р. між [PERSON] як Дарувальником та позивачем як Обдаровуваною (а.с.19, 21). За вказаною адресою зареєстровані позивач [PERSON], її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою з місця проживання та відомостями АДБ м.Харкова (а.с.16, 39). Таким чином, [PERSON] є колишнім власником 1/2 частини спірної квартири та не є членом сімї як для позивача , так і для відповідачів та, зберігаючи реєстрацію в спірній квартирі проти волі співвласників, порушує їх права. Враховуючи, що право користування [PERSON] спірною квартирою похідне від наявності в неї права власності, яке нею втрачене у звязку з даруванням належної їй частки пощтвачеві, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. При цьому у задоволенні вимог про зняття її з реєстрації суд відмовляє у звязку з відсутністю спору та передчасністю таких вимог, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, вже є підставою для знаття такої особи з реєстраційного обліку у без судовому поряду. Що стосується інших вимог, суд зазначає наступне. Відповідач [PERSON] та [PERSON] є власниками кожний 1/4 частки квартири [ADDRESS], відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON], виданого 22.02.2000 р. державним нотаріусом ХДНК №12 [PERSON] (а.с. 24, 25). Також судом встановлено, що за вказаним Свідоцтвом про право на спадщину інші 2/4 частки спірної квартири успадкував батько спадкодавця [PERSON], який згодом подарував успадковану частку [PERSON], а остання подарувала частку [PERSON] (а.с.25, 26, 27). Спірна квартира має загальну площу 31,7 кв.м. та складається з однієї кімнати житловою площею 18,8 кв.м. , кухні площею 5,7 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 2,8 кв.м. та коридору 4,4 кв.м. [PERSON] та [PERSON] є членами однієї родини (мати й син), та є сторонніми для [PERSON] особами, що ніким не оспорюється. На час розгляду справи квартирою користуються відповідачі [PERSON] та [PERSON], [PERSON] після набуття права власності у квартиру не вселялась та вимог про вселення не заявляє. Відповідно до довідки обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Іванна» від 30.03.2016 р.. [PERSON] має право на користування житловим приміщенням квартири № 12 у буд.№4 по пров.Кравцова в м.Харкові, яка належить [PERSON] та складається з чотирьох кімнат (а.с. 147). Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній частковій власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Враховуючи, що відповідачі є членами однієї сімї і спільно користуються належним їм майном, суд вважає, що розмір їх спільної частки (1/2 частина) не є малозначним. Крім того, відповідачі володіють спірним майном більш тривалий час, ніж позивач (16 років), були зареєстровані за вказаною адресою до лютого 2007 р., що підтверджується відміткою у їх паспортах (а.с.57, 58), мешкають за вказаною адресою, у звязку з чим припинення належного їм права власності завдасть шкоди їх інтересам. Також суд вважає, що позивач не надав суду доказів неможливості спільного володіння і користування спірною квартирою - шляхом отримання прибутку від здачі її в оренду, продажу чи обміну житлової площі тощо. Доказів перешкоджання [PERSON] у проживанні в квартирі суду також не надано, між тим, згідно пояснень [PERSON], з попереднім власником 2/4 частин - [PERSON] вони досягли згоди щодо спільного володіння і користування, і [PERSON] мешкала в цій квартирі. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволення позовних вимог про припинення права власності відповідачів [PERSON] на 2/4 частки та визнання за позивачем права власності на цю частку, виплату грошової компенсації. При цьому судом також враховано, що до укладання договору дарування позивач оглядав квартиру та отримуючи безоплатно в дар 1/2 частину, достовірно знав про те, що інші особи (відповідачі [PERSON]) мають право користування та користуються вказаною квартирою як співвласники майна. Наявність у відповідачів реєстрації у домоволодінні по вул..Базарній, 84 в м.Харкові, яке належить іншій особі, не є непорушною підставою їх права постійного користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Судовий збір у розмірі 1244,32 грн. (621,80 + 303,52 + 319,00), сплачений позивачем протягом усього судового розгляду щодо вимог майнового характеру, а також витрати, повязані з проведенням будівельно-технічної експертизи, у розмірі 3072,00 грн., відшкодуванню не підлягають у звязку з відмовою у задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed