Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Електромонтаж -424» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свою позицію мотивує тим, що відповідно до наказу Черкаського дочірнього підприємства «Електромонтаж - 424» від 07.02.2001 року №23-ос він був прийнятий на посаду електромеханіка 4-го розряду на дільницю ліфтів. Згідно наказу №13 від 18.02.2014 року присвоєно 5-й розряд електромеханіка з ліфтів. Відповідно до наказу №11-К від 31.03.2015 позивач був звільнений з роботи за згодою сторін. На день звільнення відповідачем було нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з грудня 2014 року по 31 березня 2015 року в сумі 7745,69 грн. Також при звільнені не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, що становить 2072,12 грн. Відмову у виплаті коштів відповідач обґрунтував відсутністю коштів. Крім того відповідачем не в повному обсязі було проведено розрахунок по заробітній платі за лютий березень 2013 року. Просить стягнути з відповідача не виплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, моральну шкоду. Позивач в судове засідання не зявився,скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв»язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 23-ос від 07.02.2001 року [PERSON] прийнятий на роботу, на посаду електромеханіка 4-го розряду на дільницю по ремонту і обслуговуванню ліфтів. Відповідно до наказу №11-К від 31.03.2015 позивач був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. З відповіді Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкаси, Черкаської області від 21.09.2015 року вих. № 17763/09 щодо надання відомостей по [PERSON] вбачається що за лютий 2013 року нарахована 1100,04 грн., за березень 2013 року 1147 грн., за грудень 2014 року 6102,25 грн. за березень 2015 року 6556,22 грн. З розрахунку заборгованості позивача вбачається що до виплати підлягає заробітна плата за лютий 2013 року - 987,40 грн., за березень 2013 року - 1025,88 грн., за грудень 2014 року - 4908,65 грн., за березень 2015 року 6556,22 грн., а всього 13 487,14 грн. Крім того позивачу не виплачена компенсація за невикористану відпустку, яка становить 4733,77 грн. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема є угода сторін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За ч. 2 ст. 116 КЗпП України у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В даному випадку трудовий договір позивач уклав з ДП « Електромонтаж-424», який і є роботодавцем останньої, тому згідно положень КЗпП України, Статуту повинен здійснювати оплату заробітної плати як особі, яка перебуває з ним в трудових відносинах. Відповідно до розрахунку проведеного позивачем заборгованість відповідача складає по заробітній платі за період з грудня 2014року по березень 2015року в сумі 13 487,14 грн., невикористана відпустка 4733,77., а всього 18 220,91 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення суми заборгованої заробітної плати в розмірі 13 487,14 грн. та компенсації за невикористану відпустку в сумі 4733,77грн. Крім того суд вважає що неправомірними діями відповідача позивачу були завдані душевні страждання які виявились у збентеженості, страхові за подальшу долю сім'ї, кар'єри, переживаннях, хвилюваннях, емоційному неспокої. Внаслідок яких позивач втратив можливість приймати правильні рішення, продовжувати звичний для нього спосіб і режим існування. Ці зміни примусили позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Та вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5\~000 грн. Згідно п.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved