Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та відповідачем 06 вересня 2011 року було укладено договір б/н. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 8300 грн., а відповідач [PERSON] взяв зобовязання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобовязання не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 83352,15 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 29572,26 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 23355,38 грн., заборгованість за пенею 25979,17 грн., а також штрафні санкції: штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 3945,34 грн. (процентна складова) та судові витрати. Ухвалою судді від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в спрощеному провадженні без повідомлення сторін. З метою встановлення всіх обставин у справі судом витребувано у позивача докази щодо терміну дії картки, виданої на імя відповідача згідно договору б/н від 06 вересня 2011 року (а.с.37). На виконання вказаної ухвали суду позивачем 11 жовтня 2018 року надано витребувану судом інформацію (а.с.40-42). Відповідач 14 листопада 2018 року надав відзив на позов, у якому зазначав, що не погоджується з позовом, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом через 7 років після підписання заяви, в той час як загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України в три роки. Також зазначив, що в заяві про встановлення кредитного ліміту не зазначений строк дії договору, але вказано, що відповідач звернувся до банку за послугою оформлення зарплатної карти з кредитним лімітом 300 грн. Вказував, що у розрахунку заборгованості зазначені витрати клієнтом кредитних коштів, що значно перевищують кредитний ліміт. Тому в задоволенні позову просив відмовити за його безпідставністю та у звязку з пропуском строків звернення до суду. Позивач 03 грудня 2018 року надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов. Зазначив, що зміст кредитного договору між сторонами фактично зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Розрахунок заборгованості позичальника підтверджується випискою з банківського рахунку. Можливість банку змінити кредитний ліміт передбачена умовами кредитного договору. При зверненні з даним позовом до суду банком не пропущено строк позовної давності. Тому просив позов задовольнити в повному обсязі. Інші заяви та клопотання сторонами не подавалися. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 вересня 2011 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н. Як вбачається з даних анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оформленої [PERSON] 06 вересня 2011 року, він згоден з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.7). З наведеного вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо надання КБ «ПриватБанк» банківських послуг клієнту [PERSON] Вид послуг, які надаються за даним договором банком клієнту, також передбачено вказаною анкетою-заявою, а саме зарплатна картка та картка кредитка універсальна «Gold» з кредитним лімітом 300 грн. Відповідно до пункту 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити, анулювати) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку також передбачено, що підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. За умовами зазначеного договору позивач встановив відповідачу кредитний ліміт на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 43,20 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобовязувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Як встановлено судом, позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору виконано, надано кредитні кошти. Як вбачається з даних виписки з банківського рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, [PERSON] активно користувався кредитними коштами, здійснював їх часткове повернення. Станом на 20 серпня 2018 року ним витрачено кредитних коштів на загальну суму 97615,82 грн., повернуто коштів за цей період 68032,38 грн. Відповідно борг за кредитом становить 29583,55 грн. Банк обраховує розмір боргу у розмірі 29572,26 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь. Тому в даній частині позов підлягає до задоволення в межах позовних вимог. Відсотки, які підлягають сплаті відповідачем за користування кредитними коштами, банк обраховує у розмірі 23355,38 грн., що підтверджується даними розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 вересня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 30 серпня 2018 року (а.с.5-6). Але до даного розрахунку банком за період з 01 по 14 листопада 2017 року включно та за період з 01 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року застосована подвійна процентна ставка. Так за вказані періоди банком обраховано проценти у загальному розмірі 10938,24 грн. Подвоєння відсоткової ставки не відповідає умовам договору від 06 вересня 2011 року, що укладений між сторонами, яким встановлено відсоткову ставку у розмірі 43,20% річних. Право банку на подвоєння відсоткової ставки, в тому числі у звязку з порушенням позичальником умов договору, кредитним договором не передбачено. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За відсутності доказів щодо наявності у позивача права на збільшення відсоткової ставки та повідомлення про це відповідача, при розгляді справи суд вважає за необхідне обрахувати заборгованість відповідача за вказаний період без застосування подвоєння відсоткової ставки. У звязку з подвоєнням сума заборгованості відповідача за процентами збільшена на 5469,12 грн. (10938,24 грн./2). Вказану суму необхідно вирахувати з загальної суми заборгованості відповідача за відсотками: 23355,38 грн. 5469,12 грн. = 17886,26 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за відсотками у розмірі 17886,26 грн. Позивачем також нараховано відповідачу пеню у розмірі 25979,17 грн., штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 3945,34 грн. (процентна складова). Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобовязань за тарифами згідно договору. Згідно з\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із кредитного договору та довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна Gold», за порушення позичальником строків виконання зобов'язання передбачено одночасно штраф і пеню, тобто за одне й те саме порушення існує подвійна відповідальність одного виду. Однак, в силу\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на вказане, вирішуючи справу в межах позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 500 грн. фіксованої частини штрафу. Клопотання відповідача про застосування у даному спорі наслідків пропуску позивачем строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки банк звернувся з позовом до суду в межах встановлених законом строків. При цьому суд бере до уваги, що термін дії договору відповідає строку дії картки, одна з яких діє до жовтня 2019 року, а друга до вересня 2018 року (а.с.42). Позивач звернувся з даним позовом до суду 10 вересня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, частковою оплатою своєї заборгованості відповідач фактично визнавав наявність заборгованості, чим переривав перебіг строку давності. Востаннє така сплата здійснена 03 березня 2018 року, після чого перебіг строку розпочався заново. Підстави для застосування давності в даному спорі відсутні. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по одержаному кредиту 29572,26 грн. (в межах позовних вимог), заборгованість за відсотками у розмірі 17886,26 грн. та штраф у розмірі 500 грн., а всього 47958,52 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено на 57,5%, тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1013,15 грн.

Outcome: partial