Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача (колишньої дружини) [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №51 будинку №3 по вулиці Миколаївська в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач, хоча і зареєстрована за вказаною адресою, проте не проживає у вищезазначеній квартирі більше 8 років. Відповідачка не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. В 2014 році створила нову сімю, змінила прізвище та проживає і іншим чоловіком. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №51 будинку №3 по вулиці Миколаївська в м. Миколаєві. Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, неявка не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно довідки №3011 від 16.11.2017 року виданої ЖКП ММР «Південь», вбачається, що у квартирі [ADDRESS], зареєстровані заявник - [PERSON], колишня дружина - [PERSON], син [PERSON] Шлюб між сторонами розірвано, згідно свідоцтва серії 1-ФП №057494 про розірвання шлюбу, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №463 від 2009 року листопада місяця 26 числа, свідоцтво видано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 15 лютого 2011 року, а отже сімейні відносини позивача та відповідача припинені. Квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування серії ВАК №009757 від 08.07.2004 року, належить [PERSON]. На обґрунтування позовних вимог позивач надав акт про не проживання. Акти житлово-експлуатаційної контори №7 ЖКП ММР «Південь» в якому особи, прописані в будинку №3 по вул. Миколаївська в м. Миколаєві, підтверджують факт того, що [PERSON] в будинку №3 по вул. Миколаївській в м. Миколаєві не проживає з 3 травня 2009 року, є недопустимим доказом, оскільки у цивільному законодавстві відсутні норми, яка б визначали можливість житлово-експлуатаційних організацій складати та посвідчувати подібні акти. Окрім того, про відомі їм обставини справи свідки можуть надати пояснення лише в судовому засіданні під час допиту, а не паспортисту та начальнику житлово-експлуатаційної контори. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. \~За таких обставин, оскільки відповідач не є власником вказаного будинку, не є членом сімї власника, крім того не проживає в спірному будинку, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрація відповідача в будинку позивача порушує його права як власника, позовні вимоги обґрунтованими та законними і такі, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved