Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 17264 грн. 50 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 25045 грн. 86 коп. В обґрунтування позовних вимог вказав про те, що наказом № 752/Вк від 24.01.2017 року його звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ». При звільнені з ним не було проведено повного розрахунку. До теперішнього часу відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, посилаючись на відсутність грошових коштів. У зв'язку з тим, що позивачу при розрахунку не була виплачена заробітна плата і розрахункові суми, він був змушений звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо причин виникнення заборгованості із виплати заробітної плати. Крім того, просив суд взяти до уваги те, що кількість робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року № 75. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд,заслухав позивача, перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» та наказом по підприємству № 752/Вк від 30.01.207 року його було звільнено за власним бажанням ( а. с. 8) Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачці в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивачки заборгованості по заробітній платі, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до довідки № 16-07/1060 від 14.09.2017 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», заборгованість по заробітній платі позивача складає 17264,50 грн. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 17264,50 грн. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданого розрахунку, розмір середньоденного заробітку позивача складає 255 грн. 57 коп. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25045 грн. 86 коп., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів, з розрахунку: 255.57 грн. середньоденного заробітку х 98 кількість робочих днів = 25045 грн. 86 коп. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved