Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінета Міністрів України про відшкодування шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.08.2004 на автодорозі м. Павлоград - с. Веселе невстановлена особа, керуючи невстановленим автомобілем скоїла наїзд на [PERSON] внаслідок чого йому були завдані тілесні пошкодження. 28.08.2004 СВ Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області було порушена кримінальна справа №35042431 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 18.10.2001 досудове розслідування було зупинене на підставі п.3 ст.206 КПК України у зв»язку з невстановленням особи, яка скоїла злочин. Після вчинення злочину позивач неодноразово проходив лікування та витратив 8 831.56 грн. Оскільки особи, які вчинили кримінальне правопорушення не притягнуті до кримінальної відповідальності, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача та його користь матеріальну та моральну шкоду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, заперечення подала в письмовому виді. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Вказана стаття у цій редакції була введена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України» від 16 травня 2013 року № 245-VII. До внесення змін до ЦК України Законом України від 16 травня 2013 року № 245-VII діяла редакція ст. 1177 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом. Отже завдана шкода підлягала відшкодуванню державоюза умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення є одним із елементів складу кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 2 КК України). Відсутність одного з елементів складу кримінального правопорушення виключає кримінальне провадження, у зв'язку з чим воно підлягає закриттю (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). У ході судового розгляду справи встановлено, що 28.08.2004 СВ Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області було порушена кримінальна справа №35042431 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Разом з тим, судом встановлено, 18.10.2004 досудове розслідування було зупинене на підставі п.3 ст.206 КПК України у зв»язку з невстановленням особи, яка скоїла злочин. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте, ст. 1177 ЦК України у редакції до 16 травня 2013 року не передбачалось відшкодування моральної шкоди. А тому, доводи позивача щодо необхідності стягнення моральної шкоди з відповідача у зв'язку з невстановленням особи, яка вчинила злочин, є безпідставними. Також слід зазначити, що відповідного закону, який би передбачав відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, на даний час не прийнято, як і не визначено законодавцем випадки та порядок компенсації потерпілому шкоди за рахунок Державного бюджету України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed