Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 05 серпня 2006 року він зареєстрував шлюб з позивачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 37. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося оскільки позивачка має глибокі психологічні проблеми, які спричинені жорстоким поводженням батька в дитинстві з нею та її матірю. Будучи не один раз жертвою фізичного насильства, а також будучи постійним свідком насильства щодо мами, що призвело до передчасної смерті останньої, відповідачка не мала можливості засвоїти сімейні цінності. Як і більшість людей, що одружуються, сторони вірили в те, що зможуть змінити один в одному ті риси, які їх не зовсім влаштовували, але вийшло так, як у більшості подружжя які розлучаються,- маленькі проблеми з роками ставали все більшими і серйознішими Відсутність поваги, регулярні претензії, які з кожним роком нарощувались, поступово погіршували стосунки між ними. Повністю зіпсувалися відносини з травня 2014 року коли почалася війна на сході України. Позивач з перших днів приймав участь у бойових діях, і кожного разу коли повертався додому маючи нервові і психічні проблеми від пережитого, замість спокою мав знову претензії і скандали від відповідачки. Неодноразово він пропонував відповідачці звернутися за допомогою до психолога, почати сумісно відвідувати психологічні тренінги, але вона категорично заперечує наявність у себе будь яких психологічних проблем. Була надія, що відносини покращаться після закінчення військової служби в зоні проведення АТО, але вийшло навпаки. У квітні 2016 року, по незрозумілим причинам, дружина почала кожного дня влаштовувати сварки, які носили вкрай агресивний характер, свідком цього була їх спільна донька, що дуже негативно відобразилося на психіці останньої. Щоденні скандали продовжувалися три неділі і закінчилося все тим, що дружина не прийшла ночувати додому, провівши ніч у чоловічій компанії і повернулася вранці у стані алкогольного спяніння. Після цього позивач прийняв остаточне рішення про неможливість нашого подальшого сумісного проживання. З травня 2016 року сторони не проживають разом і не ведуть сумісного господарства. Шлюб між ним розривається вперше. Спору з відповідачкою щодо місця проживання дитини не ви никає, дитина буде проживати разом з матірю. Позивач приймає максимально можливу участь у вихованні і матеріальному забезпеченні спільної дитини і зобовязуюся це робити надалі. Майнових претензій у сторін немає, так як усе спільне майно позивач, за власного волею, залишив відповідачці. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, у якій просив розгляд цивільної справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. На примирення не згоден. Відповідачка в судове засідання не зявилася, але надала суду телефонограму в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала. На примирення не згодна. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено 05.08.2006 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про що було зроблено актовий запис № 37 (свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 098842) /а.с.4/. Від сумісного спільного проживання сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 058746 /а.с.6/. Статтею 111 СК України на суд покладено обовязок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу, на примирення не згодні, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі чоловіка (позивача у справі) та жінки (відповідачки у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права та права неповнолітньої дитини, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. З відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесенні судові витрати при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved