Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення індексації заробітної плати та заподіяної моральної шкоди посилаючись на те, що 01.09.2005 року він був прийнятий на посаду токаря 4 розряду ВАТ «Новоархангельський сирзавод» за трудовим договором, де працював до 10.08.2015 року. 10.08.2015 року звільнений з посади у звязку із скороченням чисельності працівників, за п. 1 ч. 1. ст. 40 КЗпП України. Оплата праці здійснювалася відповідно до трудового договору та штатного розпису. Так, у ч. 5 ст. 95 КЗпП України зазначено: «заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку», а також статтею 33 Закону України «Про оплату праці» встановлено наступне : «в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством». З січня 2009 року при отриманні заробітної плати стало відомим те, що відповідач не проводить індексацію заробітної плати, тим самим порушує вищезазначені норми трудового законодавства. Керівництвом «Новоархангельського сирзаводу» упродовж 2009 і 2015 року в усній формі повідомлялося працівникам про те, що усі належні виплати будуть сплачені, але індексацію так і не нарахували та не виплатили. Після отримання повідомлення про те, що його посаду буде скорочено і виключено із штатного розпису, він звернувся із письмовою заявою на імя директора ПАТ «Новоархангельський сирзавод» з проханням нарахувати та виплатити йому індексацію заробітної плати за період з 2009 по 2015 років, що здійснено не було та письмово вмотивованої відповіді не надано. Після звільнення він звернувся до відповідача із письмовою заявою про надання довідок про нараховану та отриману заробітну плату з розшифровкою за видами виплат. Оскільки відомим залишився факт не проведення відповідачем індексації заробітної плати, у разі задоволення його заяви, дана інформація слугувала б беззаперечним доказом порушення відповідачем його трудових прав, так як у такій довідці обовязково має бути графа «індексація», але інформації та будь - якої відповіді на його звернення надано не було. У звязку із порушенням відповідачем нормативно - правових актів, що врегульовують трудові правовідносини, ним та іншими працівниками ПАТ «Новоархангельський сирзавод» у березні 2016 року було подано колективне звернення до Територіальної Державної інспекції з питань праці у Кіровоградській області і 21 квітня 2016 року на їх звернення надано відповідь. У листі інспекції зазначено, що державними інспекторами були здійснені виїзди за юридичною адресою товариства з метою проведення перевірки. Голова правління [PERSON] відмовив у наданні документів необхідних для проведення перевірки за колективним зверненням. За невиконання вимог посадових осіб інспекції голову правління притягнено до адміністративної відповідальності за статтею 188-6 КУпАП. За період з січня 2009 по серпень 2015 року, відповідач не нарахував та не виплатив йому індексацію заробітної плати, сума заборгованості складає 10390,58 грн. У звязку із протиправними діями відповідача, за період коли він не у повному обсязі отримував заробітну плату, і тим самим утримував свою сім'ю на гіршому рівні, а ніж це було б можливим ( міг би купувати продукти харчування кращої якості ), і тим самим зазнав душевних страждань. Вважав, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок порушення відповідачем його прав, а тому в залежності від характеру порушення його прав, глибини душевних страждань і за принципом розумності та справедливості оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати в сумі 10390,58 грн. та заподіяну моральну шкоду в сумі 2000 грн. /а.с.1-3/. Позивач в судове засідання не зявився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги не визнає, просив відмовити в задоволенні позову з урахуванням обставин визначених у запереченні. Зокрема в запереченні представник відповідача зазначив, що в провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Новоархангельський сирзавод», про стягнення індексації заробітної плати в розмірі 10390,58 грн. та моральної шкоди в сумі 2000 грн. Розглянувши позовні вимоги та підстави, на яких обґрунтовує позивач свої вимоги, відповідач вважає, що вимоги не відповідають чинному законодавству України та не відповідають дійсним обставинам справи. Позовні вимоги щодо стягнення 10390,58 грн. суми індексації заробітної плати за період 2009 - 2015 роки необґрунтовані зважаючи на те, що: у розрахунку вказані коефіцієнти індексації, при цьому, не зазначено базовий місяць відповідно до якого застосовано індекс споживчих цін (далі ІСЦ) грошові доходи індексують у межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в розрахунку відсутнє будь-яке посилання на прожитковий мінімум; для розрахунку була взята довідка - відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. При цьому, у довідці зазначено сукупний дохід, який був виплачений відповідачем позивачу, в т. ч. виплати, які мають разовий характер - премії, виплати за перші пять днів лікарняних, допомога з тимчасової непрацездатності, виплати нараховані із середнього заробітку та ін. Загальні правила індексації, встановлені Порядком № 1078 від 17.07.2003р., з урахуванням постанови КМУ «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 13.06.2012 р. № 526. яка набула чинності 21.06.2012 року. Відповідач керувався абз. 3 п. 10.1ю порядку № 1078, що встановлює механізм індексації новоприйнятих працівників, у ньому зазначено: ІСЦ для індексації зарплати «новачків» розраховують з місяця прийняття їх на роботу. Право на індексацію зарплати новоприйнятого працівника настане, коли такий індекс перевищить поріг індексації (101 %). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заподіяної моральної шкоди в розмірі 2000 грн., звернув увагу на ст. 237-1 КЗпП України відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи про спричинення моральної шкоди позивач повязує з душевними та моральними стражданнями, яких він зазнав у звязку з протиправними діями відповідача, обмеженні у реалізації своїх уподобань і бажань, порушенні нормальних життєвих зв'язків, спричинених зазначеною подією. Моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, шкоди, протиправності діяння, наявності зв'язку між шкодою і протиправним діянням (ст. 1167 ЦК України), а також положення ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що при визначенні розміру морального відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивачем не надано будь-якого доказу заподіяння відповідачем моральної шкоди, в тому числі, позивачем не надано будь-якого обґрунтування суми моральної шкоди. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог /а.с.62-64/. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч .1 ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В рішенні Конституційного суду України, від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 розтлумачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Як встановлено в судовому засіданні 01.09.2005 року позивача було прийнято на роботу на посаду токаря 4 розряду ПАТ «Новоархангельський сирзавод» /а.с.4-10/. 10.08.2016 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с.4-10/. Щодо стягнення індексації заробітної плати суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку, дана норма кореспондується у ст. 33 Закону України «Про оплату праці». Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі\~ст.19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. \~\~\~\~ З викладеного вбачається, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у звязку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. \~\~\~\~ Індексація заробітної плати працівників провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 № 1282-XII з наступними змінами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У\~рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року\~№ 9-рп/2013\~ щодо офіційного тлумачення положення ч. 2\~ст. 233 КЗпП України\~зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу, як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.\~\~Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтями\~2,\~4\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення), і проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка ( в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ч. 1 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено джерела коштів на проведення індексації грошових доходів громадян, зокрема підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Щодо ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», цією нормою визначається джерело коштів на проведення індексації. Зазначена норма безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати та не повязує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. \~\~\~\~ За вказаних умов, невиплата індексації на заробітну плату є обмеженням її права на майно, що є незаконним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Подібне розуміння можливості обмежень прав власності на майно відповідає загальноєвропейським стандартам у галузі права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як зазначено у рішенні Європейського суду по справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність». Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. Із роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі\~ст. 33\~\~Закону\~в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до\~Закону «Про індексацію грошових доходів населення»\~і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078\~\~(з внесеними змінами та доповненнями), підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до таблиці перерахунку індексації заробітної плати позивачу, яка не викликає у суду сумніву /а.с.66-69/ та довідки про невиплату індексації заробітної плати /а.с.65/, відповідач позивачу переплатив 24410,42 грн. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оскільки відповідачем за період роботи та на час звільнення позивача індексація заробітної плати виплачена, а тому на думку суду відсутній предмет спору і в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити. Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить із положень ч. 1 ст. 237 1 КЗпП України, яка регламентує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) шкоди розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На думку суду моральна шкода це шкода заподіяна працівникові поведінкою особи, яку можна характеризувати, як неетичну, таку, що суперечить системі поглядів і уявлень, як регулюють поведінку людей у суспільстві. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, щодо заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди, а саме заподіяння йому страждань, заподіяних внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючи людьми, інших негативних наслідків морального характеру, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України на сторону покладено обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Приймаючи до уваги наведене, виходячи з принципів верховенства права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого цивільного позову. В звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed