Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2000 року по теперішній час він користується нежитловою будівлею [ADDRESS] , сплачує усі належні платежі та використовує будівлю для зібрання віруючих людей, проведення літніх християнських дитячих таборів. Нежитлова будівля [ADDRESS] належала общині ЄХБ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 вересня 2003 року № 1373755. Оскільки позивач відкрито володіє, добросовісно та безперервно користується вищевказаною нежитловою будівлею з 2000 року, він звернувся до суду з позовом про визнання права власності. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області у судове засідання не з`явився, також надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відзиву до суду не надав. Представник общини ЄХБ до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзиву до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, позивач більше 10 років користується нежитловою будівлею [ADDRESS] , та складається із: нежитлової будівлі літ. «А» (приміщення 1 коридор площею 4,3 кв.м., приміщення 2 площею 9,1 кв.м., приміщення 3 площею 25,8 кв.м., приміщення 4 коридор площею 11,5 кв.м., приміщення 5 площею 6,0 кв.м., приміщення 6 зал площею 113,1 кв.м., усього 169,8 кв.м.); вбиральні літ. Б площею 19,3 кв.м.; сараю літ. В площею 21,8; № 1-2 надвірні споруди. Зазначена нежитлова будівля належала общині ЄХБ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 вересня 2003 року № 1373755. З 2000 року відповідачі або інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача спірне майно, вимог щодо повернення нерухомого майна не висувалось, не заперечувалось проти використання будівлі для зібрання віруючих людей, проведення літніх християнських дитячих таборів. На сьогоднішній день позивач добросовісно, безперервно та відкрито користується спірним майном, несе витрати по сплаті комунальних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. З наданих суду документів вбачається, що позивач правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном. А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач правомірно володіє та користується нежитловою будівлею [ADDRESS] , а тому за ним може бути визнано право власності на спірне майно. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved