Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, і в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він розпочав свою трудову діяльність в Публічному акціонерному товаристві Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання з 21.07.1975 року, коли його було прийнято на роботу в цех № 23 на посаду токаря. 03.10.2017 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником умов колективного договору. При припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст. ст. 38, 39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. 03.10.2017 року в день звільнення йому була видана трудова книжка, однак не було проведено розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам. Згідно ст. 117 КЗпП України разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В жовтні 2017 року до звільнення йому був виданий корінець про розмір заборгованості відповідача станом на день звільнення у сумі 24991 (двадцять чотири тисячі девятсот девяносто одна) гривня 83 копійки, але в день звільнення йому не була видана, згідної вимог ст. 116 КЗпП України, довідка про розмір всіх сум, що належать йому від підприємства станом на 23.06.2017 року. Він звернувся до відповідача з заявою про надання йому довідки про розмір всіх сум, що належать йому від підприємства станом на 03.10.2017 року (згідно ст. 116 КЗпП України) та розмір його середнього заробітку за день (згідно ст. 117 КЗпП України) , однак таку довідку йому надано не було. Відповідно до положень ст. ст. 21, 24 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трутовим колективом) , але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999 року визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в ньому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо) , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п. 3 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Тривалий час він не отримував заробітну плату за фактично вже виконану роботу. Саме через затримку по виплаті заробітної плати він змушений був звільнитися. У звязку зі значною затримкою заробітної плати він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві звязки, був змушений економити на харчах, одязі, не мав змоги сплачувати комунальні послуги. Він навіть не мав змоги купити хоча б якийсь ліки собі та членам своєї сімї, що призвело до значних душевних переживань. Він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Зважаючи на тяжкий економічний стан країни, відсутність будь якого іншого джерела прибутку, знецінення національної валюти, це було досить важко. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації знайомих, друзів та родичів. За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (п. 7 в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року) . Тому він вважає, що незаконними діями відповідача йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінив у 5000 (пять тисяч) грн. . Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Трудові спори підлягають безпосередньому розглядові в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах (ст. ст. 231, 232 КЗпП України) . Згідно ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до вимог діючого ЦПК України підтверджую, що в жодному суді різних юрисдикцій не маю позовних заяв за вказаними вимогами та з таким позовом. А, отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial