Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 10 квітня 1999 року померла [PERSON], яка мешкала і була зареєстрована за адресою [INFO]. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть, яке було видано 12 квітня 1999 року виконкомом Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області серії І-КИ № 246222, актовий запис № 7. За життя [PERSON] , 09 лютого 1994 року на імя позивача, [PERSON] був складений заповіт. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Кислянської сільської ради за №4. До цього часу заповіт не скасований, що підтверджується довідкою Кислянської сільської ради № 16 від 16.01.2017 року. Іншим спадкоємцем за заповітом була [PERSON], яка померла 04 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 391020, виданого АНД Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області ( актовий запис №156 від 11 січня 2011 року). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок №12 по вул. Щабельського в с. Хорошеве, Синельниківського району Дніпропетровської області і земельна ділянка, яка розташована за цією ж адресою і яка належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 01.06.1996 року на підставі рішення 16 сесії ХХІ скликання Кислянської сільської ради від 04 квітня 1994 року. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА № 248126, виданого Кислянською сільською радою на підставі рішення виконкому від 21 лютого 2004 року. Вказане нерухоме майно було зареєстровано в КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 лютого 2004 року, номер витягу 2947444, реєстраційний номер 4904565. Але реєстрація права власності на нерухоме майно відбулась після смерті спадкодавця . Жилий будинок №12 по вул. Щабельського в с. Хорошеве, Синельниківського району Дніпропетровської області із: А-1-житловий будинок ; Б-1-літня кухня; В-1-сарай; Г-1-вбиральня; К-1- водоколонка; огорожа№1-2. Позивач прийняв спадщину відповідно до вимог Цивільного кодексу УРСР, оскільки користувався будинком, доглядав за ним, отже фактично вступив в управління майном. З урахуванням вказаних обставин позивач просив встановити факт прийняття спадщини і визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом. Позивач в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити . Представник відповідача - в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб згідно зі ст.1 ЦПК України, встановив наступне. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР, який втратив чинності з 01 січня 2004 року- кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР- для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 560, 562 ЦК УРСР - спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття\~\~ спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Отже, цивільним законодавством, яке врегульовувало питання щодо прийняття і оформлення свідоцтва про право на спадщину, не встановлювались строки, протягом яких спадкоємці зобовязані отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України , який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Частиною 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України, який діє з 1 січня 2004 року, також, не передбачає обовязку спадкоємців в певні строки оформити свідоцтво про право на спадщину. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Крім того, при вирішенні спору суд враховує те, що до правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обовязки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства. Факт смерті спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, яке було видано 12 квітня 1999 року виконкомом Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області серії І-КИ № 246222, актовий запис № 7. За життя [PERSON] , 09 лютого 1994 року на імя позивача, [PERSON] був складений заповіт, вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Кислянської сільської ради за №4 , до цього часу заповіт не скасований, що підтверджується довідкою Кислянської сільської ради № 16 від 16.01.2017 року. Іншим спадкоємцем за заповітом була [PERSON], яка померла 04 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 391020, виданого АНД Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області ( актовий запис №156 від 11 січня 2011 року). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок №12 по вул. Щабельського в с. Хорошеве, Синельниківського району Дніпропетровської області і земельна ділянка, яка розташована за цією ж адресою і яка належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 01.06.1996 року на підставі рішення 16 сесії ХХІ скликання Кислянської сільської ради від 04 квітня 1994 року. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА № 248126, виданого Кислянською сільською радою на підставі рішення виконкому від 21 лютого 2004 року. Вказане нерухоме майно було зареєстровано в КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27 лютого 2004 року, номер витягу 2947444, реєстраційний номер 4904565, але реєстрація права власності на нерухоме майно відбулась після смерті спадкодавця, що перешкоджає оформленню свідоцтва про право на спадщину у встановленому законом порядку. Згідно до технічного паспорту складеного КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації 19.12.2003 р.- жилий будинок №12 по вул. Щабельського в с. Хорошеве, Синельниківського району Дніпропетровської області із: А-1-житловий будинок ; Б-1-літня кухня; В-1-сарай; Г-1-вбиральня; К-1- водоколонка; огорожа№1-2. Крім того, спадкодавцю належала земельна ділянка площею 0,46 га, розташована за адресою Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Хорошеве, вул. Щабельського №12 , яка належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 01.06.1996 року на підставі рішення 16 сесії ХХІ скликання Кислянської сільської ради від 04 квітня 1994 року . Інших спадкоємців за заповітом або законом після смерті [PERSON]- не має, що підтверджується листом Другої синельниківської державної нотаріальної контори. Частиною 2 ст.256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі і встановлення факту родинних відносин. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України- спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, фактично прийняв спадщину, що є підставою для задоволення його позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, зясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved