Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати дисциплінарне стягнення оголошене йому керівником ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ». Визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та поновити його на роботі. Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за весь час вимушеного прогулу, а саме з 10.07.2015 року по 10.10.2015 року в сумі 46485,12 грн., невиплачену заробітну плату в сумі 9897,69 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 78443,64 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з листопада 2014 року працює у ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» на посаді провідного інженера-програміста. 10.07.2015 року позивача було ознайомлено з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення і того ж дня позивача звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає такі дії відповідача незаконними, у зв'язку з чим наказ був виданий з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, вимог діючого законодавства, винесений з особистих мотивів начальства за сфабрикованими зауваженнями. Застосування до позивача дисциплінарного стягнення було зумовлено поданням ним неодноразової заяви про відпустки та неприязним ставленням до нього. Таким чином, відповідачем було навмисно застосовано до позивача дисциплінарне стягнення за порушення правил трудового розпорядку всупереч тому факту, що у табелі обліку робочого часу жодних відхилень не було, за всі дні зареєстровано по 8 годин відпрацьованих. Внаслідок вказаних дій позивачу було завдано і моральної шкоди, у зв'язку з чим він просив вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.11.2014 року працював у ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» на посаді провідного інженера-програміста 1 ст. Департаменту інформаційних технологій. 06.07.2015 року позивачу було оголошено догану за неналежне ним виконання посадових обов'язків. 10.07.2015 року позивача [PERSON] звільнено з посади інженера-програміста групи супроводження «Navision» Департаменту інформаційних технологій за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст. 40 КЗпП України). Позивач вважає, що вказане дисциплінарне стягнення підлягає скасуванню із поновленням його на роботі посилаючись на те, що відповідачем було навмисно застосовано до позивача дисциплінарне стягнення за порушення правил трудового розпорядку всупереч тому факту, що у табелі обліку робочого часу жодних відхилень не було, за всі дні зареєстровано по 8 годин відпрацьованих. Позивач просив скасувати дисциплінарне стягнення оголошене йому керівником ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ», визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та поновити його на роботі, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Встановлено, що наказом №0091-ОФ-К/І-К від 06.07.2015 року до позивача було застосовано такий захід дисциплінарного стягнення, як догана. Відповідно до даного наказу, позивачу оголошено догану за неодноразове запізнення на роботу в період з 09.06.2015 року по 30.06.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, відсутні письмові пояснення позивача щодо застосування дисциплінарного стягнення до нього, оскільки ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Доказів про відібрання письмових пояснень у [PERSON], як порушника трудової дисципліни, відповідачем не надано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем порушено норми ст. 149 КЗпП України та порядок притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, відповідачем суду не надано доказів дотримання вимог закону при накладенні на [PERSON] дисциплінарного стягнення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Таким чином, суд приходить висновку, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення до позивача був винесений з особистих мотивів ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» та з порушенням Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, у зв'язку з чим дисциплінарне стягнення має бути скасованим. Крім того, встановлено, що вказане дисциплінарне стягнення було використано як необхідна підстава для звільнення позивача [PERSON] на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»/ із подальшими змінами/ у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Крім того, пунктом 23 вищезазначеної постанови роз'яснено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При оспоренні до суду наказу про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, суд зобов'язаний перевірити усі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк. У даному випадку головним є те, що позивачем оспорюється законність виданого наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності при оспоренні самого звільнення. За таких обставин та висновку суду про незаконність застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON], суд приходить до висновку, що він не входить в систему для звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник має бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про поновлення позивача [PERSON] на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно розрахунку наданого позивачем середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 15495,04 грн. Вказаний розрахунок сторонами у справі не оспорювався, а тому він також може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15495,04 грн. Крім того, встановлено, що на день звільнення позивачу не в повному обсязі було виплачено заробітну плату. Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Порушення права людини на отримання винагороди за працю слід розглядати як посягання на їх конституційне право на гідне життя та на здоров'я. Встановлено, що при середній заробітній платі за період з грудня 2014 року по травень 2015 року в сумі 15495,04 грн. на місяць, в червні 2015 року позивачу виплатили 8328,61 грн., у зв'язку чим недоплата складає 7166,43 грн. В липні за 8 відпрацьованих днів та 16 днів компенсації за відпустку позивачу виплатили 11249,02 грн., замість 13981,18 грн., недоплата складає 2731,26 грн. Отже, загальна сума недоплаченої зарплати складає 9897,69 грн. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про стягнення з ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» на користь позивача [PERSON] недоплачену заробітну плату в сумі 9897,69 грн. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON], у зв'язку з незаконним звільненням та внаслідок невиплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку була завдана моральна шкода, яка полягала у постійній нервовій напрузі та хвилюванні щодо можливості стягнення з відповідача вищевказаних коштів. При цьому, виходячи з обставин справи суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] в сумі 78443,64 грн. значно завищений ним і з ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ» на його користь підлягає стягненню сума 2000,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач частково довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 487,20 за вимоги немайнового характеру та 487,20 за відшкодування моральної шкоди, а також 487,20 грн. за вимоги майнового характеру, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial