Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2006 року за позивачем, [PERSON], визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] який раніше перебував у власності державного підприємства робітничого постачання «Залізничник». Як зазначив позивач у своєму позові, що в ході розгляду вищезазначеної справи було встановлено, що державне підприємство «Залзничник» є правонаступником відділу робочого постачання НОД-3, який на підставі договору дарування від 30.11.1973 року і придбав житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями. Згідно з викопіюванням зі схеми будівельного кварталу, складеного органами БТІ станом на 17.04.1992 року, до складу домоволодіння [ADDRESS] також входили наступні будівлі та споруди: житловий будинок А.; сараї Б.Д.Е; вбиральня Ж. водопровід № 2, паркан № 3,4. Дані будівлі та споруди знаходились на земельній ділянці площею 637 кв.м., з яких 40 кв.м. складали надлишки землекористування. В ході розгляду вищезазначеної справи було встановлено вартість спірного житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 4015 крб. Тобто, на підставі рішення суду від 24.07.2006 року позивач вважає, що він набув право власності не тільки на житловий будинок, а і на сараї Б,Д,Е; вбиральню Ж, які були підсобними будівлями і складали з даним будинком одне ціле. Відразу після визнання за позивачем право власності на житловий будинок, відповідач по справі - [PERSON] почав чинити йому перешкоди щодо користування належною йому власністю - сараями Б,Д., а саме огородив частину земельної ділянки площею 315 кв.м, на якій розташовані сараї Б,Д та інші споруди, металевим парканом, та перестав позивача до них пускати. У 2008 році позивач змушений був звернутися до суду з позовом та на підтвердження своїх вимог був доданий технічний паспорт вже виготовлений ОП ЗМБТІ від 17.10.2006 року із зазначенням зменшеної (фактичної) площі землекористування позивача в розмірі 282 кв.м. В ході розгляду справи [PERSON] демонтував встановлений ним паркан та звільнив доступ позивача до сараїв Б,Д. За таких обставин, позивач подав заяву про закриття даної справи. Протягом наступних трьох років відповідач неодноразово тимчасово обмежував позивачу доступ до сараї Б,Д шляхом огородження зі свого боку їх парканом. Однак, у грудні 2011 року, незважаючи на вже ніби то вичерпаний конфлікт, як тільки позивач приступив до ремонту сараїв, відповідач знову встановив паркан. У зв'язку з цим позивач звернувся до Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області. Листом від 10.12.2014 року інспекція повідомила позивача про ту обставину, що на сьогоднішній час земельна ділянка по [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на землю, зареєстрованого 20.04.2010 року та виданого на підставі рішення Запорізької міської ради від 09.12.2009 року № 32 площею 0,0912 га належить [PERSON], а тому спір можливо вирішити тільки у судовому порядку. Позивач вважає, що внаслідок прийняття Запорізькою міською радою рішення № 32 від 09.12.2009 року та видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0912 га, він позбавлений можливості використовувати належним йому майно - сараями літ.Б,Д. Прийняттям рішення Запорізька міська рада обмежила позивача у здійсненні права власності у спосіб, що не передбачений діючим законодавством, та будівлі - сараї літ.Б,Д безпідставно перейшли у власність [PERSON] Сараї літ.Б,Д у власність до [PERSON] не переходили і завжди були складовими частинами домоволодіння [ADDRESS]. 17.12.2015 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, де залучив у якості другого відповідача Запорізьку міську раду та уточнив свої вимоги. У своєму позові з урахуванням уточненої позовної заяви в редакції від 17.12.2015 року позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні майном - сараями літ.Б,Д, які є підсобними будівлями житлового будинку [ADDRESS] шляхом визнання протиправним та скасування як такого, що прийнято незаконно і порушує права [PERSON], рішення Запорізької міської ради № 32 від 09.12.2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою; визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0912 га, зареєстрований за [NUMBER] від 20.04.2010 року, виданого на ім'я [PERSON]; зобов'язання [PERSON] перемістити паркан, що розділяє домоволодіння [ADDRESS] у бік домоволодіння[NUMBER] на межу, за межі зовнішніх стін сараїв- літ.Б,Д згідно викопіювання зі схеми будівельного кварталу будинку [ADDRESS] складеного органами БТІ станом на 17.04.1992 року та зобов'язати [PERSON] звільнити від належних йому речей сараї літ.Б,Д, що на плані домоволодіння [ADDRESS] зазначено як «літня кухня» та літ.Д, заборонити [PERSON] обмежувати доступ позивачу до належних йому сараїв літ.Б,Д шляхом встановлення [PERSON] паркану. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Курилін В.О. позов і уточнення підтримали та просять задовольнити позов з урахування уточнення у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позо не визнали та суду пояснили, що з даного питання є рішення суду, яке набрало законної сили, а позивач продовжує вводити суд в оману. Просять у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача - Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву та письмові заперечення, та просить розглянути справу без участі представника Запорізької міської ради. У своїх запереченнях вказав, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був підготовлений на підставі позитивних висновків усіх служб міста, що погоджують відведення земельної ділянки відповідно до вимог норм Земельного кодексу України. Акт погодження меж землекористування був підписаний позивачем - [PERSON] та безпосередньо завірений головою квартального комітету. Оскільки на теперішній час оскаржуване рішення було фактично виконано, а саме [PERSON] отримано Державний акт про право власності на земельну ділянку по її фактичному користуванню, тому відсутні підстави для позбавлення громадянина його права власності, яке охороняється Конституцією України. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як вбачається із рішення суду від 24.07.2006 року, за позивачем [PERSON] визнано право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що з набуванням права власності на спірний житловий будинок [ADDRESS], він набув право власності і на сараї Б,Д,Е, вбиральню, які були підсобними будівлями і складали з вищезазначеним будинком одне ціле, оскільки за рішенням суду за ним визнано право власності тільки на житловий будинок [ADDRESS], а не на усе домоволодіння. Із рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2015 року (справа № 332/4371/14-ц) вбачається, що у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Запорізької міської ради, [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовлено. У своєму позові по вищезазначеній цивільній справі [PERSON] вказав, що [PERSON] надав останньому для підписання акт погодження меж користування між спірними земельними ділянками, але [PERSON] про це не було відомо. У своїй позовній заяві підставою для скасування рішення сесії міської ради позивачі вважали порушення вимог ст.198 ЗК України щодо погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами, а саме: нібито [PERSON] не був підписаний акт погодження меж землекористування, але суду був наданий акт погодження меж землекористування, який підписаний [PERSON] та завірений головою квартального комітету. Тому, рішенням суду було встановлено, що рішення сесії міської ради було прийняте у відповідності до норм чинного законодавства та в межах компетенції, наданої законом, та з цих підстав [PERSON] було відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Апеляційним судом Запорізької області при розгляді апеляційної скарги [PERSON] на рішення суду від 17.03.2015 року встановлено, що [PERSON] не придбав житловий будинок [ADDRESS] а право власності на цей будинок визнано за ним на підставі рішення суду в порядку набувальної давності. Про земельну ділянку в рішенні нічого не йдеться. Тому доводи [PERSON] та його дружини про те, що з ухваленням рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2006 року про визнання за ними права власності на житловий будинок [ADDRESS] до них автоматично перейшло право користування земельною ділянкою загальною площею 637 кв.м., не заслуговують на увагу. [PERSON] та його дружина користуються земельною ділянкою без будь-яких правовстановлюючих документів. Апеляційним судом в своїй ухвалі зазначено, що оскільки земельна ділянка розміром 637 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в установленому законом порядку не була передана позивачам в користування, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що прийнятим рішенням Запорізької міської ради № 32 від 09.12.2009року на підставі якого Запорізькою міською радою на ім'я [PERSON] видано державний акт від 20.04.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0912 га по [ADDRESS], права позивачів не порушуються. Крім цього, апеляційним судом зазначено, що надаючи згоду на приватизацію земельною ділянки шляхом підпису відповідного акту узгодження, сторони тим самим підтверджують не порушення меж суміжного землекористування, а доводи [PERSON] про те, що цей акт не підписаний його дружиною, є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено підписання такого акту і дружиною і чоловіком. Тому, апеляційна скарга [PERSON] була відхилена , а рішення суду від 17.03.2015 року залишено без змін. Із ухвали Верховного Суду України від 04.12.2015 року, яку надав у судовому засіданні відповідач вбачається, що при розгляді заяви [PERSON]. [PERSON] про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2015 року встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 08.09.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою [PERSON] та [PERSON] Крім цього, Верховним Судом України в ухвалі зазначено, що рішення першої інстанції, апеляційної інстанції та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є законними , а заяву [PERSON] та його дружини визнано необґрунтованою. Згідно ст.61 п.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом за клопотанням представника позивача було допитано спеціаліста ТОВ ЗМБТІ та оглянуто інвентаризаційні справи на будинки[NUMBER] та [NUMBER], в ході чого було встановлено, що дійсно сараї літ.Б,Д, були розташовані земельній ділянці по [ADDRESS] але частина земельної ділянки, яка була передана у власність відповідача, не вилучалась у встановленому законом порядку у співвласників будинку, на якій вона розташована та яким передавалась у спільне користування відповідними рішеннями. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] необгрунтований та безпідставний, оскільки він просить усунути йому перешкоди у користуванні майном, на яке у нього немає правовстановлюючих документів, і на яке він немає ніякого права, і крім цього, просить зобов'язати [PERSON] перемістити паркан та надати доступ до сараїв літ. Б,Д, тобто просить особу, якій належить вищезазначене майно - сараї літ. Б,Д, на підставі правовстановлюючих документів - Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 20.04.2010 року, який і є власником даного майна. Цього права його. [PERSON], ніхто не позбавляв, що і підтверджено рішеннями судів першої інстанції, апеляційної інстанції та касаційної інстанції. Тому, суд вважає, що позов [PERSON] надуманий та безпідставний, і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed