Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницької області про зняття заборони вчиняти дії з нерухомим майном, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.03.1988, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори він є власником 13/50 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель в [ADDRESS]. Він має бажання продати свою частину житлового будинку, однак при зверненні до Тульчинської нотаріальної контори йому стало відомо, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, на об'єкт нерухомості накладено обтяження, тип обтяження: заборона (архівний запис). Підстава обтяження: Не вказано, б/н, реєстратор Тульчинська державна нотаріальна контора. На даний час [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. Боргів ні перед державою ні перед фізичними особами в нього немає, а тому йому невідомо з яких причин на його будинок накладено обтяження. Коли він звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори з проханням зняти заборону, то йому в усному порядку було відмовлено в знятті заборони на майно та повідомлено, що документи по справі знищені за строками зберігання і йому порадили звернутись до суду. Відповідно до листа від 10.11.2017 Державним нотаріальним архівом Вінницької області повідомлено, що згідно реєстру реєстрації, накладання заборони по фонду Тульчинської державної нотаріальної контори відмітка щодо накладання заборони на ім'я [PERSON] - відсутня. Згідно довідки, виданої Тульчинським районним відділом ДВС від 16.11.2017 за № 214, на виконанні Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області не має виконавчих документів про стягнення з нього заборгованості на користь фізичних і юридичних осіб та держави. Таким чином, в зв'язку з відсутністю будь-яких боргових зобов'язань, збереження заборони на його майно є протиправним і таким, що порушує його особисті права як власника майна. В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить скасувати заборону на належне йому нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], накладену Тульчинською державною нотаріальною конторою Вінницької області, а саме: Тип обтяження: заборону (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження: 5356964; Зареєстровано: 24.07.2007 15:47:56 за № 5356964 реєстратором: Тульчинська державна нотаріальна контора, 23600, Вінницька область, Тульчинський район м. Тульчин вул. Миколи Леонтовича 47 (колишня назва вул.Леніна), (04335) 2-35-30; Підстава обтяження: Не вказано, б/н, Тульчинська державна нотаріальна контора; Об'єкт обтяження: невизначено, адреса: [ADDRESS]; Власник: [PERSON], Причина відсутності коду: архівний запис; Додаткові дані: Архівний номер: 1912871 VINNITSA2, Архівна дата 21.01.2000, Дата виникнення 26.03.1997, № реєстру: 10, внутр. № A001663622F149302252. Стягнути судові витрати на його користь. Позивач в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач - представник Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв'язку неявкою всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 13/50 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.03.1988, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори за номером Р №572. 26.03.1997 Тульчинською державною нотаріальною конторою було накладено заборону на невизначене майно, за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON], про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17.11.2017 (а.с.7). Відповідно до копії повідомлення Державного нотаріального архіву Вінницької області від 10.11.2017 № 2882/01-18 (а.с.14), згідно реєстру реєстрації Накладання заборони по фонду Тульчинської державної нотаріальної контори, за 26.03.1997 під реєстровим №10 відмітка щодо накладання заборони на ім'я [PERSON] - відсутня. Згідно копії довідки, виданої Тульчинським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 16.11.2017 за № 214 (а.с.15) вбачається, що на виконанні Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області не має виконавчих документів про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь фізичних і юридичних осіб та держави. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз'яснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наявність обтяження на належне позивачеві майно не позбавляє його права володіння ним. Разом з тим, його наявність, порушує право власності позивача, зокрема, право щодо розпорядження цим майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що на даний час позивач позбавлений можливості належним чином розпоряджатися своїм правом власності, підстави для збереження обтяжень, накладених відповідачем на це майно відсутні, представник відповідача позовні вимоги визнала, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved