Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров`я України, третя особа Державне підприємство «Укрвакцина МОЗ України» про поновлення на роботі. Свої вимоги позивач мотивував тим, що наказом Міністерства охорони здоров`я України №38-о від 03.08.2018 його було звільнено з посади генерального директора державного підприємства «Укрвакцина» МОЗ України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Посилаючись на те, що підстави для його звільнення не відповідають фактичним обставинам та не грунтуються на нормах чинного законодавства, крім того відповідачем порушено процедуру звільнення з посади, у зв`язку з чим він підлягає поновленню на роботі. Ухвалою судді від 13.08.2018 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважає, що оскаржуваний наказ МОЗ України прийнятий в порядку та у визначений законодавством спосіб, підставою для його прийняття стало одноразове грубе порушення трудових обов`язків, у зв`язку з чим відповідно до підпункту «б» пункту 34 контракту від 05.12.2016 №882, пункту 8 ст. 36 КЗпП України, відповідачем було достроково розірвано контракт від 05.12.2016 №882. Позивачем було надано суду відповідь на відзив та додаткові пояснення по справі, у яких зазначив, що керівник ДП «Укрвакцина» не здійснює обов`язків по забезпеченню функціонування інфраструктури МОЗ України. Крім того, трудова та господарська діяльність позивача не регулюється Законом України «Про державну службу». Також вказує на те, що ДП «Укрвакцина» МОЗ України» з 21.12.2016 виконує функції адміністратора АІС. В той же час, як встановлено в Довідці № 1 від 13.04.2018 адреса електронної пошти [INFO], з якої, нібито, надсилались спам листи, належала працівнику ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України» [PERSON], звільненому з підприємства 29.07.2016. Тобто, саме ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України» повинно було ще 29.07.2016 здійснити заходи по блокуванню електронної пошти [INFO]. Ухвалою суду від 26.12.2018 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ДП «Укрвакцина» МОЗ України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В ході розгляду справи встановлено, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12.12.2012 № 281-0 призначено на посаду генерального директора ДП «Укрвакцина» Макаренка А.М. Згідно наказу МОЗ України від 12.12.2012 № 281-0 між Міністерством охорони здоров`я України та [PERSON] укладено контракт № 682 від 12.12.2012 про призначення [PERSON] на посаду генерального директора ДП «Укрвакцина» МОЗ України на строк дії з 12.12.2012 до 12.12.2013. В подальшому між Міністерством охорони здоров`я України та [PERSON] 11.12.2013 було укладено контракт № 759 про призначення [PERSON] на посаду генерального директора ДП «Укрвакцина» МОЗ України на строк дії з 12.12.2013 до 12.12.2016. Також між Міністерством охорони здоров`я України та [PERSON] 05.12.2016 укладено контракт № 882 про призначення [PERSON] на посаду генерального директора ДП «Укрвакцина» МОЗ України на строк дії з 13.12.2016 по 12.12.2019. Відповідно до п. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Положеннями п. 2 загальних положень контракту від 05.12.2016 №882 передбачено, що на підставі цього контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства та Міністерством. Згідно з п. 3 вказаного контракту керівник, який уклав цей контракт, є повноваженим представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами. Відповідно до п. 5 загальних положень контракту від 05.12.2016 №882 керівник підзвітний Міністерству у межах, установлених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом. Зокрема, відповідно до п.п. «б» п. 34 контракту від 05.12.2016 №882 керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Міністерства, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.). Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 38-о від 03.08.2018 [PERSON] було звільнено з посади генерального директора державного підприємства «Укрвакцина» МОЗ України за одноразове грубе порушення трудовихі чзків відповідно до підпункту «б» пункту 34 контракту від 05.12.2016 №882 пункту 8 статті 36 КЗпП України, достроково розірвавши контракт від 05.12.2016 № 882. Підставою для винесення Наказу № 38-о стала довідка № 1 від 13.04.2018 про проведення перевірки інформації, зазначеної у листі Служби безпеки України від 20.03.2018 № 30/1/1-2151. Згідно Довідки № 1 від 13.04.2018 керівник ДП «Укрвакцина» Макаренко А.М. не забезпечив виконання наказу МОЗ України від 06.04.2016 № 324-ДСК «Про утворення служби захисту інформації автоматизованих системах МОЗ України» (із змінами) стосовно технічного глисту інформації в автоматизованих системах МОЗ України та своєчасного і конання доручення Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України від 08.02.2018 № 35, зокрема, заблокування не підтверджених адресів корпоративної електронної пошти МОЗ України, що в результаті призвело до розсилки спам листа до адресату Міністерства закордонних справ Польщі і завдало шкоди авторитету держави та іміджу МОЗ України. Відповідно до умов Контракту № 882 від 05.12.2016 керівник здійснює поточне керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом, та не передбачено обов`язків по забезпеченню функціонування IT інфраструктури МОЗ України. ДП «Укрвакцина» МОЗ України» на підставі наказів № 1372 від 21 грудня 2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 24 листопада 2016 року № 768», №1373 від 21 грудня 2016 року «Про визначення адміністратора ГІТС МОЗ України «НеalthNet», № 1374 від 21 грудня 2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2014 року № 630», № 1375 від 21 грудня 2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14 грудня 2015 року № 842» виконує функції адміністратора Автоматизованих Інформаційних Систем МОЗ України (далі - АІС). Згідно Довідки № 1 від 13.04.2018 адреса електронної пошти [INFO], належала працівнику ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України» [PERSON], звільненому з підприємства 29.07.2016. Тобто, саме ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України» повинно було ще 29.07.2016 здійснити заходи по блокуванню електронної пошти [INFO]. Крім того, з матеріалів справи вбачається, зокрема з листів направлених на адресу Міністерства, що ДП «Укрвакцина» МОЗ України», виконуючи функції адміністратора АІС МОЗ України, попереджало МОЗ України, що в АІС МОЗ України відсутній антивірусний захист, захист від кібератак та зовнішніх загроз внутрішніх ресурсів мережі, що може призвести до злому внутрішній мережі та отримання повного несанкціонованого доступу до електронної інформації. Вказані доводи також підтверджуються наказом, відповідно до якого у зв`язку із відсутністю виділених цільових асигнувань на зазначені цілі у 2017 році оновлення ІТ-інфраструктури МОЗ України та побудова комплексної системи захисту інформації на неї провести було неможно. Згідно доводів позивача, з метою недопущення збитків Держави, ДП «Укрвакцина» МОЗ України» проводило роботи в рамках виконання наказів, що не призводили до формування збитків та не потребували відволікання фінансових ресурсів від основної діяльності. Виконання робіт без необхідного матеріально-технічного забезпечення призвело до зниження ефективності та появі проблемних питань в функціонуванні АІС, про що неодноразово інформувалось Міністерство. Крім того, позивач зазначає, що для уникнення можливих порушень, пов`язаних з виконанням функцій адміністратора АІС, ДП «Укрвакцина МОЗ України» пропонувало МОЗ України укласти договір для компенсації витрат по адмініструванню АІС. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд погоджується з доводами позивача щодо неналежного оформлення результатів перевірки у вигляді довідки, оскільки такий спосіб не передбачений вимогами чинного законодавства України, а отже довідка №1 від 13.04.2018 є неналежним і недопустимим доказом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Оцінючі зібрані по справі докази та надючи їм належну оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач діяв всупереч вимогам чинного законодавства України. Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір, слід стягнути з відповідача, в дохід Держави України.

Outcome: approved