Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]та зняти накладений на неї арешт. Свої вимоги обґрунтував тим, що він набув права власності на вказану квартиру відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2005 зареєстрованому в реєстрі № 393. Право власності на квартиру зареєстроване за № 8047630 в реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що зроблений відповідний запис. З часу укладення договору квартира в позивача не вилучалася, він безперервно та постійно користується квартирою, сплачує комунальні послуги підтримує її в належному санітарно-технічному стані. При вирішенні питання про відчуження квартири позивачеві стало відомо про існування обтяження у вигляді арешту на квартиру відповідно до виконавчого листа № 2-368 від 17.09.2007 виданого Знамянским міськрайонним судом Кіровоградської області. Позивач вказав, що рішенням вказаного суду визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 23.12.2005 року, відповідно до якого він набув право власності на спірну квартиру. Однак, державна реєстрація його права власності не скасована. За рішенням суду позивач повинен повернути відповідачам квартиру, а останні в його чергу сплатити позивачеві кошти за її придбання. В звязку з відсутністю майна та грошових коштів у боржників, виконавчий лист повернуто органу, який його видав, а виконавче провадження закінчено. До сьогодні рішення суду не виконано та позивач продовжує постійно, безперервно та відкрито володіти квартирою, але не може реалізувати своє право власності в звязку з відсутністю первинного документу виникнення права власності. В звязку з тим, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на спірну квартиру, закінчено та державний виконавець не зняв арешту з квартири, просить також в судовому порядку зняти арешт з квартири. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої просить суд задовольнити вимоги та розглядати справу без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не відомі, заперечень не надали. У звязку з чим, згідно з ухвалою Знамянського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи також в судове засідання не зявився, надав заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу без його участі, вирішення питання залишив на розсуд суду. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2005, зареєстрованому в реєстрі за № 393 та реєстраційного посвідчення № 2272/8, [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.6-8). Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.09.2007, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20.12.2007, вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним та зобовязано [PERSON] повернути квартиру відповідачам, а останніх повернути [PERSON] вартість квартири в сумі 5277 гривень. На підставі виконавчого документу за вказаним рішенням відкрито виконавчі провадження та накладено арешт на квартиру. Позивач постійно з 2005 року користується квартирою № 3 в будинку № 9 по вул. Михайла Лінніка в м. Знамянка Кіровоградської області, зробив ремонт та здійснив добудову до квартири у вигляді веранди, сплачує комунальні послуги. Крім [PERSON] у квартири відсутні інші зареєстровані особи. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах захисту права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Законний об'єкт володіння підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 9642378. З моменту заволодіння квартирою (з 23.12.2005) та по даний час той факт, що позивач володів квартирою був очевидним для третіх осіб та ні від кого не приховувався. Володіючи даним майном позивач проводив його ремонт, здійснив добудову веранди, зареєстрований в квартирі, сплачує комунальні послуги. Відповідачі ніяких претензій щодо квартири позивачеві не предявляли, рішення суду від 17.09.2007 не виконали. У відповідності до ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння чужим майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК України, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК України. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. [PERSON] підтвердив добросовісність володіння майном і продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою протягом більше як десять років, з 2005 року, арешт на квартиру накладено в 2008 році на виконання рішення суду від 2007 року, яке так і не виконано. Виконавче провадження закрито, сторони не мають претензій один до одного, тому наявні підстав зняття з квартири арешту. Мотивом прийняття вказаного рішення судом, з огляду на принцип справедливості, є єдиним можливим способом захисту та відновлення невизнаного права позивача на вказаний транспортний засіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved