Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в позові посилається на те, що в 1976 році він був прийнятий на роботу до Вільнянського Міжколгоспного обєднання по виробництву яєць та мяса птиці на посаду головного інженера. Вказане підприємство з того часу неодноразово реорганізовувалось, і тому на цей час його правонаступником є відповідач - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ». 30.10.1986 за ініціативи підприємства позивач був звільнений з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП, але після його звернення до відповідних органів, наказом № пр.82 К, від 01.09.1987 року був поновлений на посаді з дня звільнення. 22.11.1990 за ініціативи підприємства позивач знову був звільнений з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП, але після його звернення до відповідних органів, наказом № 50к п.4, від 04.06.1991 року знову був поновлений на посаді з дня звільнення. В 2013 році позивач отримав довідку у відповідача, яку він заздалегідь замовив для перерахунку пенсії, і з вказаної довідки вбачається, що за час вимушеного прогулу йому не нарахували та не виплатили заробітну плату, а саме за період з лютого 1987 року по серпень 1987 року включно, та за період з грудня 1990 року по травень 1991 ріку. У звязку з чим позивач просить суд стягнути не виплачену заробітну плату за вимушений прогул, який складає 13 місяців, з розрахунку мінімальної заробітної плати, що складає 41600грн. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позову в повному обсязі на підставі тих доказів, що надані до матеріалів справи. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити в його задоволенні на підставі не надання доказів позивачем. Суд, вислухавши учасників по справі, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. 08.09.1976 [PERSON] був прийнятий на роботу до Вільнянського Міжколгоспного обєднання по виробництву яєць та мяса птиці на посаду головного інженера (а.с. 6). Вказане підприємство з того часу неодноразово реорганізовувалось, і тому на цей час його правонаступником є відповідач - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ» (а.с. 4). Відповідно до копії трудової книжки під час своєї праці з 1976 року на посаді головного інженера Вільнянського Міжколгоспного обєднання по виробництву яєць та мяса птиці [PERSON] починаючи, з 1985 року, неодноразово був звільнений з підприємства та поновлений: -04.11.1985 звільнений на підставі п. 3 ст. 40 КзпП. 02.11.1985 поновлений на посаді головного інженера; -30.10.1986 звільнений п. 3 ст. 40 КЗпП. 30.10.1986 поновлений на посаді головного інженера; -04.04.1988 звільнений ст. 45 КЗпП. 04.04.1988 поновлений на посаді головного інженера; -22.11.1990 звільнений п. 3 ст. 40 КЗпП. 22.11.1990 поновлений на посаді головного інженера; -22.01.1992 звільнений п. 3 ст. 40 КЗпП. Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік. В якості підстав, для задоволення позову і стягнення з відповідача заборгованості - середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 30.10.1986 по 01.09.1987 та з 22.11.1990 по 04.06.1991 роки, позивач надав тільки довідку про заробітну плату від 03.06.2013 для обчислення пенсії, яка складена відповідно до п. 7 Порядку надання та отримання документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 3). Позивач не заявляв в суді інших підстав та обставин для стягнення на його користь заборгованості - середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 30.10.1986 по 01.09.1987 та з 22.11.1990 по 04.06.1991 роки, не надавав інших доказів, при цьому вважав що суду не потрібні документи, на підставі яких він був поновлений у вказані ним періоди, зазначав, що в матеріалах справи є всі необхідні докази для підтвердження що, цей період є вимушеним прогулом, а також достатньо доказів того, що йому не виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведених обставин та відповідно до вище наведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed