Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису недійсним, покликаючись на те, що 25 грудня 2003 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №1148/03-Ф, з метою забезпечення виконання вимог даного договору між ними також було укладено договір застави №2490, відповідно до якого у заставу банку передається транспортний засіб «Chrysler Voyager», 2003 року випуску. 27 грудня 2004 року на звернення ПАТ «КБ «Надра» приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис №2790 про безспірне стягнення з нього заборгованості у розмірі 158932,69 грн. за кредитним договором. 20 січня 2007 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого напису, у межах якого транспортний засіб «Chrysler Voyager», 2003 року випуску було арештовано та передано на відповідальне зберігання. 21 серпня 2009 року виконавчий документ повернуто стягувачу та виконавче провадження є завершеним. Однак, вважає виконавчий напис №2790 від 27 грудня 2004 року недійсним та таким, що не підлягає виконання, оскільки звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса на час виникнення спірних правовідносин не передбачено. Просить визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2790, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 27 грудня 2004 року та зняти арешт з транспортного засобу «Chrysler Voyager», 2003 року випуску. Представник відповідача ПАТ «КБ «Надра» подала до суду заперечення, які суд до уваги не бере, оскільки такі не відповідають вимогам ст. 178 ЦПК України, зокрема, щодо подання відповідачем відзиву, а не заперечень та щодо надіслання копії відзиву іншим учасникам справи одночасно з надісланням відзиву до суду, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] подала до суду відзив, який суд до уваги не бере, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України, зокрема, щодо надіслання копії відзиву іншим учасникам справи одночасно з надісланням відзиву до суду, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідача [PERSON] примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано представником відповідача 28 березня 2018 року, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, а відтак суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що 25 грудня 2003 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №1148/03-Ф. /а.с. 5/ З метою забезпечення виконання вимог кредитного договору №1148/03-Ф від 25 грудня 2003 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір застави №2490, відповідно до якого у заставу банку передається транспортний засіб «Chrysler Voyager», 2.5 LX 5M, 2003 року випуску, шасі №1C8GYN3723Y552780, реєстраційний номер 779-78ТС. /а.с. 6, 7/ 27 грудня 2004 року на звернення ПАТ «КБ «Надра» приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис №2790 про безспірне стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 158932,69 грн. за кредитним договором №1148/03-Ф від 25 грудня 2003 року, шляхом звернення стягнення на заставне майно згідно з договором застави №2490, а саме транспортний засіб «Chrysler Voyager», 2.5 LX 5M, 2003 року випуску, шасі №1C8GYN3723Y552780, реєстраційний номер 779-78ТС. /а.с. 8/ 20 січня 2007 року відділом примусового виконання рішень Управління державне виконавчої служби Головн ого територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження №2681560 з примусового виконання виконавчого напису №2790, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 158932,69 грн. за кредитним договором № 1148/03-Ф від 25 грудня 2003 року, шляхом звернення стягнення на заставне майно. /а.с. 3/ У межах виконавчого провадження №2681560 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] автомобіль «Chrysler Voyager», 2.5 LX 5M, 2003 року випуску було описано та арештовано та передано на відповідальне зберігання директору станції технічного обслуговування ТзОВ «Західно-Український автомобільний дім» [PERSON] /а.с. 9/ 21 серпня 2009 року у виконавчому провадженні №2681560 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У відповідності\~до ч.\~2\~ст.\~26\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» від\~18\~листопада 2003\~року\~(у\~редакції,\~яка була\~чинною на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~обтяжувач має\~право на\~власний розсуд\~обрати один\~із таких\~позасудових \~способів \~звернення \~стягнення \~на \~предмет забезпечувального\~обтяження: передача\~рухомого майна,\~що є\~предметом забезпечувального\~обтяження у\~ власність\~ обтяжувача\~ в\~ рахунок\~ виконання\~забезпеченого обтяженням\~зобов'язання\~в порядку,\~встановленому цим\~Законом; продаж\~обтяжувачем предмета\~забезпечувального обтяження\~шляхом укладення\~договору купівлі-продажу\~з іншою\~особою-покупцем\~або на\~публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Згідно із ч. 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року є спеціальними відносно Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року для застосування до спірних правовідносин. Отже, положення Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-54цс13, постанові від 3 жовтня 2012 року у справі № 6-70цс12. Крім того, суд враховує що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2015 року ПАТ «КБ «Надра» було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1148/03-Ф від 25 грудня 2003 року. /а.с. 4/ Внаслідок наведеного, оскільки ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до 16 жовтня 2011 року не було передбачено застосування виконавчого напису нотаріуса для звернення стягнення на предмет забезпечення, то до таких правовідносин положення ст. 20 Закону України «Про заставу» можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса може застосовуватися лише до правовідносин, які виникли після 16 жовтня 2011 року, а відтак на переконання суду, виконавчий напис №2790, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 27 грудня 2004 року слід визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню та зняти арешт з транспортного засобу «Chrysler Voyager», 2003 року випуску. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved