Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування житлового будинку недійсним. На обґрунтування вимог позивач в позові зазначив, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року по справі № 915/152/16 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість в сумі 505000 грн. та судові втрати в сумі 15907 грн. Після винесення вказаного судового рішення між відповідачами було укладено договір дарування від 08.07.2016 року № 433, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за яким [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок, загальною площею 104,4 кв.м., розташований по вул. Лугова, 38 м. Баштанка Миколаївської області. Позивач вважає вказаний договір дарування фіктивним, укладеним без мети настання реальних правових наслідків, оскільки він був укладений відповідачами з метою унеможливлення звернення стягнення на вказаний будинок, в рахунок стягнення з [PERSON] заборгованості на користь позивача. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати договір дарування від 08.07.2016 року № 433 житлового будинку по вул. Лугова, 38 м. Баштанка Миколаївської області, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON]А та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надавши відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач заперечує фіктивність укладеного між відповідачами договору дарування житлового будинку, оскільки відповідач [PERSON] передав будинок, документи на нього та ключі [PERSON] Відповідачі розірвали шлюб між собою, [PERSON] знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою та проживає за іншою адресою. Крім того, відповідач [PERSON] не заперечує наявність заборгованості перед позивачем та з його заробітку щомісячно стягуються грошові кошти в рахунок погашення наявної заборгованості. Також зазначили, що відповідач [PERSON] не може погасити борг перед позивачем, оскільки його грошові кошти знаходяться на рахунку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які він не має змоги зняти та перерахувати позивачу з незалежних від нього причин в звязку з процедурою припинення вказаного банку. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, вказала, що відповідачі розірвали шлюб між собою та відповідач [PERSON] подарував їй будинок, право на частину якого як на спільне майно подружжя вона також мала, виселився з будинку та проживає за іншою адресою. Третя особа - приватний виконавець [PERSON] в судовий розгляд не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином від нього надійшли письмові пояснення на позов, в яких він підтримав позов та вважав, що між відповідачами було укладено фіктивний договір дарування, оскільки метою укладення вказаного договору є приховування майна [PERSON], на яке може бути накладено стягнення з метою погашення його заборгованості перед позивачем. За клопотанням позивача судом 26.12.2017 року вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований по вул. Лугова, 38 в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року по справі № 915/152/16; світлокопію наказу господарського суду Миколаївської області від 13.07.2016 року по справі № 915/152/16; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.12.2017 року; світлокопію постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2017 року; світлокопію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.12.2017 року; довідку відділу державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 28.12.2017 року № 5905; світлокопію договору дарування від 08.07.2016 року; світлокопію акту про встановлення факту проживання від 10.01.2016 року; світлокопію договору оренди койко-місця від 01.10.2016 року; світлокопію довідки Баштанського МУВГ № 01/18 від 11.01.2018 року; світлокопію листа тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 24.11.2015 року; світлокопію заяви [PERSON] про видачу грошових коштів; світлокопію кредиторської вимоги від 20.01.2016 року; світлокопію повідомлення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 17.11.2016 року; світлокопію заяви [PERSON] від 15.11.2016 року; світлокопію повідомлення Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області; світлокопію постанови про розшук майна боржника від 22.05.2017 року; світлокопію постанови державного виконавця від 16.12.2016 року; Інформацію про виконавче провадження від 01.08.2017 року; світлокопію виписки по особових рахунках за період з 18.08.2015 року по 18.08.2015; копію повідомлення Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 19.02.2018 року №31/14-607), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених вимог та на підставі поданих сторонами доказів, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що 08.07.2016 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдаровуваною) було укладено договір дарування житлового будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Миколаївська область Баштанський район м. Баштанка вул. Лугова, 38, який був посвідчений приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 433. Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок по вул. Лугова, 38 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 08.07.2016 року згідно з рішенням про державну реєстрацію права власності приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Оспорюючи дійсність вказаного договору, позивач посилається на те, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року по справі № 915/152/16 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Содружество» заборгованість в сумі 505000 грн. та судові втрати в сумі 15907 грн. Відповідачі, знаючи про вказане рішення суду, уклали вказаний договір без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались, а з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення з відповідача [PERSON] боргу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України та ст. 204 ЦК України саме позивач, оспорюючи дійсність укладеного правочину, який є дійсним за презумпцією, має належними допустимими та достатніми доказами довести обґрунтованість своїх вимог. Сам по собі факт винесення судового рішення про стягнення з відповідача боргу та укладення між відповідачами договору дарування не є однозначним свідченням того, що такий договір є фіктивним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину, фіктивним правочином є правочин, за яким сторони не вчинили будь-яких дій на його виконання. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. При цьому, підписання відповідачами договору дарування, як це передбачено п.13 договору дарування від 08.07.2016 року, та реєстрація за відповідачем [PERSON] права власності на спірний будинок в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі даного договору дарування свідчать про те, що [PERSON] фактично прийняла будинок у дар, а також отримала технічну документацію на вказаний житловий будинок від дарувальника [PERSON] відповідно до п. 8 укладеного між ними договору дарування. А згідно з ч. 4\~ст. 722 ЦК України\~прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Також підтвердженням реальності укладеного між відповідачами договору дарування є те, що дарувальник [PERSON] після дарування належного йому будинку відповідачу [PERSON] знявся 23.08.2016 року з реєстрації місця проживання за адресою місця знаходження вказаного будинку, що підтверджено довідкою відділу державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 28.12.2017 року № 5905. В подальшому було також розірвано шлюб між відповідачами та вони перестали бути членами сімї. Крім того, 01.10.2016 року відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди койко-місця за адресою: вул. Гідності, 12 м. Баштанка Миколаївської області, що також є підтвердженням факту його непроживання в будинку, який він подарував [PERSON], тобто свідчить про реальність настання наслідків договору дарування у виді передачі вказаного будинку обдаровуваному. Таким чином, укладений між відповідачами договір дарування був виконаний, сторони вчинили необхідний обсяг дій для виконання вказаного договору, майно було передане дарувальником обдаровуваному та звільнене дарувальником, тому він є реальним та заявлені позивачем обставини не свідчать про фіктивність даного правочину. Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 21.01.2015 року № 6-197цс14, позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Крім того, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання позивача на фіктивність договору дарування через те, що [PERSON] відчужив належний йому будинок з метою ухилення від сплати на користь позивача стягнутої з нього судовим рішенням заборгованості в сумі 505000 грн. та судових витрат, оскільки вказані твердження є припущенням та спростовуються наданими відповідачем [PERSON] доказами того, що на його рахунку в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебувають грошові кошти в сумі 505000 грн. та він неодноразово звертався до вказаної фінансової установи з вимогою про видачу йому зазначених коштів або перерахування їх позивачеві в рахунок погашення існуючої перед ним заборгованості. За такого, у боржника на час укладення ним оспореного правочину дарування були в наявності на рахунках грошові кошти за рахунок яких могла бути погашена його заборгованість встановлена судовим рішенням, а тому факт відчуження в цей самий період іншого майна не є свідченням ухилення боржника від виконання зобовязання та не є свідченням фіктивності договору дарування. Не змінює висновків суду посилання третьої особи, як на необхідність задоволення позову, на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 09.08.2017 р. у справі за № 6-2690цс16 та від 19.10.2016 року у справі за № 6-1873цс16, оскільки вказані правові висновки стосуються справ, в яких суди попередніх інстанцій не встановили та не дали оцінку всім обставинам та обставини справ, за результатами яких були винесені зазначені постанови Верховним Судом України за своїм змістом відрізняються від встановлених судом обставин даної справи. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір дарування житлового будинку по вул. Лугова, 38, м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області є фіктивним та укладений без мети настання реальних наслідків та які б спростували встановлену законом презумпцію правомірності правочину. Вищенаведене вказує на необхідність відмови в задоволенні позову через необґрунтованість позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то відповідно до ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Баштанського районного суду від 26.12.2017 року підлягають скасуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed