Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - одинадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. Мотивував свої вимоги тим, що у вона звернулася до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 листопада 2013 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю у встановленому законом порядку реєстрації права власності на 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS], набутої їх матір'ю - [PERSON] Позивач зазначає, що є усі правові підстави для визнання за нею права власності на 1/5 частину житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON]. В судовому засіданні позивач не надаючи жодного оригіналу документів наданих, як додаток до позову у ксерокопіях, просила суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Про день, час та місце слухання справи судом повідомлявся, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними доказами у справі. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - одинадцята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання надіслала суду лист з клопотанням слухати справу у її відсутність. Заслухавши позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 листопада 2013 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю у встановленому законом порядку реєстрації права власності на 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS], набутої їх матір'ю - [PERSON] Суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що право власності на 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] належало [PERSON], оскільки нею не надавалося до суду будь-яких доказів на підтвердження такої обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Жодного документального підтвердження на обґрунтування своїх вимог з приводу наявності правовстановлюючого документа про право власності за померлою на 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS], суду надано не було, а тому суд вважає, що такі обґрунтування позову не знайшли свого відображення у доказах, досліджених судом. З пояснень позивача випливає, що на підтвердження обставини наявності права власності за померлою [PERSON] у її брата - [PERSON] існує оригінал рішення суду, копія яких містяться в матеріалах справи. Судом, перед початком розгляду справи по суті було роз'яснено сторонам обов'язок подання доказів до початку розгляду справи по суті, що прямо передбачено чинним Цивільним процесуальним кодексом України. В ході розгляду справи, а зокрема на стадії дослідження матеріалів справи, представником позивача, також не було надано суду для огляду оригіналів наданих документів, як додаток до матеріалів позовної заяви, на які остання посилалася в обґрунтування позовних вимог. Пояснюючи суду причину відсутності оригіналів документів, позивач зазначила, що станом на день проведення судового засідання такі докази знаходяться у її брата [PERSON], однак суд вважає таку причину невиконання вимог Цивільного процесуального кодексу України про безпосереднє представлення доказу в судове засідання, неповажною і бере до уваги принцип розумності строків розгляду справи ухваливши розглянути справу за дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами, про що не заперечувала позивач. Крім того, суд змушений констатувати факт ігнорування позивачем вимог Цивільного процесуального кодексу України, зауважуючи, що надання/ненадання доказів є правом, а не обов'язком сторони, яка обґрунтовує конкретні позовні вимоги. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Принцип безпосередності судового розгляду закріплено у ст.159 ЦПК України відповідно до якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладаються на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позивач не виконуючи вимог Цивільного процесуального кодексу України про представлення оригіналів письмових доказів, реалізував своє диспозитивне право щодо подання доказів і участь у дослідженні таких доказів у той спосіб, який він обрав самостійно. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, оскільки копія письмових документів не є належними і допустимими доказами в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, а тому не можуть бути взяті до уваги судом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed