Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.09.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ВLаЖГА00071328, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 20000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних, з кінцевим терміном повернення 07.09.2014 року. Відповідно до умов п. 2.5.2 вказаного договору позичальник зобов'язалась не пізніше дати встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк», вказаний в п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно п.п. 3.3.2 договору позичальник зобов'язалась щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п. 2.5 загальної частини кредитного договору. У порушення умов кредитних договорів відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до п.п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсяг чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору - 0,50%. Відповідно до п. 2.4.2 кредитного договору проценти та комісія за управлінням кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному в додатку №1 кредитного договору. Відповідно до п. 2.7.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором або правомірних вимог банку. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком, відповідно до розрахунку її заборгованості, станом на 15.08.2013 року становить 54518,01 грн., з яких: 18553,01 грн. - заборгованість за кредитом; 3132,39 грн. - прострочена заборгованість по процентам; 7000,00 грн. - заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом; 25833,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. В ході розгляду справи представник позивача збільшив заборгованість по пені до 25835,57 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що розмір заборгованості за кредитним договором №ВLаЖГА00071328 від 07.09.2011 року значно завищений, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 07.09.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ВLаЖГА00071328, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 20000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних, з кінцевим терміном повернення 07.09.2014 року. Відповідно до умов п. 2.5.2 вказаного договору позичальник зобов'язалась не пізніше дати встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк», вказаний в п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно п.п. 3.3.2 договору позичальник зобов'язалась щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п. 2.5 загальної частини кредитного договору. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитними договорами в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 20000,00 грн. В свою чергу, [PERSON] скористалась кредитними коштами та свої зобов'язання за договором №ВLаЖГА00046943 від 24.06.2011 року належним чином не виконала. Відповідно до п.п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсяг чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору - 0,50%. Відповідно до п. 2.4.2 кредитного договору проценти та комісія за управлінням кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному в додатку №1 кредитного договору. Відповідно до п. 2.7.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором або правомірних вимог банку. У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 15.08.2013 року у відповідача за кредитним договором №ВLаЖГА00071328 від 07.09.2011 року виникла заборгованість в сумі 54520,97 грн., з яких: 18553,01 грн. - заборгованість за кредитом; 3132,39 грн. - прострочена заборгованість по процентам; 7000,00 грн. - заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом; 25835,57 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушила умови кредитного договору №ВLаЖГА00071328 від 07.09.2011 року, а тому з неї слід стягнути на користь позивача 18553,01 грн. - заборгованість за кредитом; 3132,39 грн. - прострочена заборгованість по процентам; 7000,00 грн. - заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом, а всього 28685,40 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 25835,57 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до п.п. 4.3 кредитного договору №ВLаЖГА00071328 від 07.09.2011 року у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань. Згідно ч. 3 ст. 251 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся до суду 19.08.2013 року. Розрахунок наданий позивачем щодо нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом станом на 15.08.2013 року в сумі 25835,57 грн. є значно завищеним. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом та вважає за доцільне стягнути з [PERSON], пеню в сумі 5835,57 грн. Що стосується пояснень представника відповідача, відносно того, що заборгованість за кредитним договором №ВLаЖГА00071328 від 07.09.2011 року є значно завищеною, то суд не приймає їх до уваги, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 07.09.2011 року між ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги вищевказані посилання представника відповідача, оскільки вони є необґрунтованими та спрямованими на ухилення від сплати заборгованості по кредиту. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 345,20 грн.

Outcome: partial