Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить скасувати арешт, накладений на автомобіль «Mercedes-Benz S500 постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Зеленською Я.С. від 10.02.2010 по кримінальній справі № 18090116. Обґрунтовуючи доводи позову позивач зазначає, що 10.02.2010 слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області Зеленською Я.С. в рамках кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] винесено постанову про накладання арешту на належний останньому автомобіль [NUMBER]. Вироком суду від 26.12.2011 [PERSON] визнано винним та останній відбув призначене покарання. Між тим, заходи забезпечення кримінальної справи у вигляді накладеного арешту на майно засудженого, зокрема, спірний автомобіль, не скасовано. Крім того, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.5.2016 за [PERSON] визнано право власності на вказаний вище автомобіль. З метою подальшої реєстрації права власності позивач звернувся до сервісного центру МВС України у Харківській області та було встановлено, що реєстрація прав власності на автомобіль є неможлива, т.я. на автомобіль накладено арешт. На сьогоднішній час автомобіль знаходиться у користуванні, володіння позивача. Перебування автомобіля під арештом порушує права та інтереси позивача щодо реалізації права власності на майно. В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені обставини і вимоги позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином. Відповідач в особі старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області Зеленська Я.С. щодо вимог позову поклався на розсуд суду. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській облсті від 10.02.2010 накладено арешт на весь автотранспорт, зареєстрований за обвинуваченим [PERSON], в тому числі і на автомобіль [NUMBER], з метою забезпечення цивільного позову, виконання вироку в частині можливої конфіскації майна. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 [PERSON] визнано винним за ч.1 ст. 366 КК України та засуджено до 2 років обмеження волі з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на 2 роки, на підставі ст. 1 п. «в» ЗУ «Про амністію» від 12.12.2008 [PERSON] від покарання звільнено, за іншими статтями обвинувачення виправдано, в задоволені вимог цивільного позову банку «Надра» відмовлено, вирішено долю речових доказів, до яких автотранспортні заходи не включені. Відповідно до вимог п. 8 ст. 324 КПК України (в редакції 1960), постановляючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, а саме, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Між тим, як встановлено, таке питання не розглядалось. Далі, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.05.2016за [PERSON] визнано право власності на автомобіль [NUMBER], рішення набрало чинності 24.05.2016. Відповідно до загальних положень про право власності, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст. 316, 319, 321 ЦПК України). Отже, аналізуючи вищевикладене, суд надійшов до висновку, що накладений арешт на майно позивача, порушує його права власності, вимоги позову є обґрунтованими, належним чином доведеними, а тому у суду є правові підстави для його задоволення.

Outcome: approved