Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства « Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації у якому просила визнати за нею право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що з 1970 року вона працює у бібліотеці Київського Вищого Воєнного Авіаційного Інженерного училища на посаді бібліотекаря 1-категорії у зв`язку з чим Київським квартирно-експлуатаційним управлінням при Міністерстві Оборони Української РСР їй було виділено кімнату у гуртожитку по вулиці [ADDRESS]. Посилається на те, 07.10.1993 року вона була зареєстрована за вказаною адресою. В подальшому у 1998 році гуртожиток було перебудовано у житловий багатоквартирний будинок. Після передачі будинку до комунальної власності Солом`янського району м. Києва було виявлено відсутність дозвільного документу на вселення. Позов мотивований тим, що у зв`язку з порушенням Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської райдержадміністрації м. Києва питання про виселення ії із займаного приміщенням, вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В ході розгляду справи представником позивачки було подано заяву про зміну підстав позову ,заявивши матеріально-правову вимогу до Солом`янської райдержадміністрації м. Києва про визнання права вказане вище житлове приміщення, оскільки останнє є власником житлового фонду. Представники відповідачів -Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та КП « Дирекції з управління та обслуговування житлового фонду » Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши на відсутність законних підстав для визнання за позивачкою права користування житловим приміщенням, з підстав відсутності дозвільного документу на вселення до спірної жилої площі. Представник третьої особи - Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України в судовому засіданні вказав на те, що будинок по [ADDRESS] переданий до комунальної власності територіальної громади району, а документи на підставі яких [PERSON] була поселена до спірного жилого приміщення відсутні. Вислухавши представників позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Встановлено , що відповідно до розпорядження Солом`янської райдержадміністрації від 27.06.2007 року № 1196 будинок по [ADDRESS] переданий до сфери комунальної власності району від Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, що підтверджується актом прийняття передачі основних засобів. Даний будинок згідно з розпорядженням Солом`янської райдержадміністрації у м. Києві від 24.01.2011 року закріплений за Комунальним підприємством « Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду». Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживає та зареєстрована [PERSON], яка поселилася в займане приміщення у зв`язку з роботою у Київському Вищому Воєнному Авіаційному Інженерному училищі на посаді бібліотекаря 1-ої категорії. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет видає громадянинові ордер, який є диною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Таким чином , згідно з приписами житлового законодавства, ордер є єдиною законною підставою для вселення в жиле приміщення. Проте, в ході розгляду справи встановлено, що ордер на право зайняття [PERSON] жилого приміщення в будинку по [ADDRESS] адміністрацією Київського квартирно-експлуатаційного управління МО України, на балансі якого у той час перебувала будівля, не видався; такі дозвільні документи як ордер та спільне рішення адміністрації та профкому про заселення позивачки, при передачі будівлі до сфери управління району, не передавались. Отже, з урахуванням наведеного, зважаючи на відсутність ордеру на право зайняття житла, суд вважає, що позивачка поселилась в спірну кімнату всупереч встановленому законом порядку, а відтак законні підстави для визнання за нею право на користування займаним приміщенням у суду відсутні. Суд не приймає до уваги посилання представників позивачки на укладений договір 25.07.2006 року з ДУ 12 Київського КЕУ про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, оскільки такий договір права на проживання не породжує та з теперішнім балансоутримувачем не укладався. Також суд вважає необґрунтованими посилання представників позивача на примітки у карточці прописки щодо наявності рішень КЕУ щодо ії поселення, зважаючи на те, що ордер, який є єдиною законною підставою для поселення, позивачем суду наданий не був. Крім того, проживання позивача з відома посадових осіб балансоутримувача будинку і оплата відповідачами за проживання в квартирі не можуть бути визнані юридичною підставою для поселення на жилу площу. Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному,хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї. Враховуючи, що судом встановлено відсутність правових підстав для зайняття житлової площі, наявність реєстрації в жилому приміщенні не може бути підставою для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed