Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та, з урахуванням нової редакції позовної заяви від 12.10.2018 року, просив відшкодувати моральну шкоду в сумі 14892,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2017 року інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Сінявіним А.Г. було винесено постанову серії ЕАА №234469 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 255,00 грн. Рішенням Київського районного суду м. Києва від 18.04.2018 року визнано дії інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Сінявіна А.Г. щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності неправомірними. Постанова скасована і справа про адміністративне правопорушення закрита. Внаслідок вказаних неправомірних дій інспектора, був порушений звичайний лад життя позивача, що призвело до погіршення та позбавлення можливості в реалізації своїх звичок та бажань, погіршення взаємовідносин з рідними, принизило його честь, гідність та ділову репутацію. Позивачу було завдано моральну шкоду, які він оцінює в розмірі 14892,00 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2019 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.01.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. При розгляді справи іншим складом суду від представника Управління патрульної поліції в Харківській області надійшов відзив в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що УПП в Харківській області, інспектором якого було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Отже, даний спір про відшкодування моральної шкоди не регулюється ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Крім того, зазначив, що доказів спричинення моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідачами позивачем не надано. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Від відповідачів Департаменту патрульної поліції у Харківській області, Державної казначейської служби України відзиви не надходили. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 12.12.2017 року інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Сінявіним А.Г. було винесено постанову серії ЕАА №234469 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 255,00 грн. Рішенням Київського районного суду м. Києва від 18.04.2018 року визнано дії інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Сінявіна А.Г. щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності неправомірними. Постанова скасована і справа про адміністративне правопорушення закрита. Рішення набрало законної сили. У вказаному рішенні зазначено, що інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Сінявіним А.Г. не було доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дій щодо винесення адміністративної постанови відносно [PERSON] та було порушено вимоги Інструкції №1395. Таким чином, суд прийшов до висновку, що винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1, 6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури або суду. Згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до п.2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові зокрема внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Статтею 3 Закону визначено, що у випадках вказаних в ст. 1 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. На підставі п.5 ст. 3 Закону виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення. За ч.5 та ч.6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За правилами ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Оскільки судом було дійсно встановлено, що інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Сінявіним А.Г. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн., яка рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 року була скасована, а дій інспектора були визнані неправомірними, вищевказане є підставою для відшкодування завданої позивачу, у зв`язку з цим, моральної шкоди. Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 27.03.2019 року (справа №397/1745/14-ц провадження № 61-19515св18). Отже, судом достовірно встановлено, що позивач переніс моральні страждання, оскільки він був вимушений звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Сінявіним А.Г. і тим самим відстояти свою честь та гідність. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством з урахуванням глибини страждань позивача, з урахуванням того наскільки були порушені його нормальні життєві зв`язків, які зусилля ним були застосовані для відновлення цих зв`язків та для організації свого життя, а тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 14892,00 грн. підлягають частковому задоволенню. Обставини справи свідчать про те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Сінявіна А.Г. і тим самим відновити недоторканність своїх честі і гідності, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості суд приходить до висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, позов про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням адміністративного стягнення підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з Державної казначейської служби України у Харківській області На підставі викладеного,

Outcome: partial