Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] в якому просить встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON], померлим [INFO], з 2003 року за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON], померлого [INFO]. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON], померлим [INFO], з 2003 року за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті діда - [PERSON], померлого [INFO] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що його дід - [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мав від шлюбу двох дітей - відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON]. [INFO] дружина [PERSON] - бабуся позивача померла, та після її смерті позивач разом з батьками та дідом проживав у належній діду квартирі за адресою: [ADDRESS]. В 2003 році вказана квартира була продана та придбана квартира за адресою: [ADDRESS], де [PERSON] разом з онуком проживав без реєстрації. 10.06.2009 року [PERSON] було придбано квартиру у будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] з метою здавати її в оренду та отримувати дохід. Після придбання квартири [PERSON] зареєструвався у належному йому житлі, але за місцем реєстрації не проживав, продовжував мешкати за адресою: [ADDRESS] разом з повнолітнім онуком - позивачем по справі. Належна [PERSON] квартира здавалася. З 2003 року [PERSON] та позивач проживали однією сім'єю за вищевказаною адресою, позивач доглядав діда, у разі необхідності звертався разом з ним за медичною допомогою, вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, який складався з пенсії діда та орендної плати квартирантів. Між сторонами по цивільній справі була домовленість, що позивач доглядає діда за його життя, а після смерті відповідачі відмовляються від спадщини на користь позивача. [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилась спадщина - квартира готельного типу [ADDRESS] Після спливу шести місячного строку з дня смерті [PERSON] сторони по справі звернулися до нотаріуса для оформлення прав позивача на спадкове майно. Проте, нотаріус відмовив у оформленні спадкових прав та пояснив, що строк звернення пропущений, крім того, факт проживання позивача однією сім'єю зі спадкодавцем необхідно доводити у судовому порядку, оскільки спадкоємець та спадкодавець зареєстровані за різними адресами. Враховуючи вищевикладене, позивач був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В подальшому до судового засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON], надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив, що вони всією сім'єю, а саме його дружина, син, батько та мати проживали по [ADDRESS] В 2003 році вони продали вказану квартиру та придбали квартиру [ADDRESS]. У вказану квартиру переїхали він зі своєю дружиною, сином та донькою, а також його померлі батьки - [PERSON] та [PERSON], які мешкали у спірному житловому приміщенні до моменту смерті. За свого життя його померлий батько бажав залишити належне майно онуку - позивачу по справі. У 2009 році в [PERSON] придбав квартиру по [ADDRESS] де і був зареєстрований. Однак весь час з 2003 року до моменту смерті проживав у квартирі [ADDRESS] Придбану ним у 2009 році квартиру він здавав в оренду. Також вказав, його родина та померлий [PERSON] мешкали разом мали спільний бюджет, вели спільне господарство, та за батьком доглядав переважно їх син [PERSON] Після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь свого сина [PERSON] В подальшому до судового засідання не з'являвся, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, та зазначив, що не заперечує проти обставин викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Та пояснила, що позивач є її племінником, відповідач - братом, а померлий [PERSON] - її батьком. Батько [PERSON] постійно мешкав з сім'єю її брата, та у нього були тісні стосунки з онуком. За життя у родині існувала домовленість, що все належне йому майно перейде до онука. До 2003 року вона, батьки та сім'я брата мешкали по проспекту Тракторобудівників в м.Харкові. Після смерті матері у 2003 році вони придбали квартиру по вул. Уборевича в м. Харкові, куди переїхав для проживання її батько з сім'єю брата. Від померлого батька їй було відомо про придбання ним квартири по вул. Плеханівській в м.Харкові, де він був зареєстрований до моменту смерті. Однак, з 2003 року до моменту смерті її батько проживав зі родиною брата по вул. Уборевича без реєстрації місця проживання. Окрім того, зазначила, що не претендує на спадщину після померлого [PERSON] та не заперечує проти оформлення спадкових прав на майно померлого батька її племінником [PERSON] В подальшому до судового засідання не з'являлась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 12 грудня 1972 року, актовий запис № 12211, та свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 10 червня 1968 року, актовий запис № 78, батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12,13). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 17 липня 1991 року, актовий запис № 4307 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 02 лютого 1998 року [PERSON], померла [INFO], актовий запис № 1766, а також відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22 квітня 2014 року [PERSON], помер [INFO], актовий запис № 5902 (а.с. 10,11). Згідно до договору купівлі-продажу від 10 червня 2009, зареєстрований в реєстрі за № 259, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С., [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та складається з однієї кімнати, житловою площею 11,9 кв.м., загальною площею 20,7 кв.м. (а.с. 14). У відповідності до довідки № 3383 від 20.07.2016 року виданої дільницею № 25 КП «Жилкомсервіс» [ADDRESS] з 29.07.2009 року по день смерті 19.04.2014 року був зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 76). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно пояснень позивача [PERSON], він з 2003 року проживав разом зі своїм дідом - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Спочатку вони проживали разом з батьками позивача за адресою: [ADDRESS], а з 2003 року переїхали до квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його дідусь [PERSON] проживали разом як сім'я, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет. Також вони спільно купували продукти та харчувалися, спільно вирішували побутові питання, користувались спільним майном. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її сином, а відповідач приходиться їй чоловіком. Її свекор мав у власності квартиру по вул. Плеханівській, яку бажав залишити своєму онуку. Вона з моменту одруження мешкала однією сім'єю з дітьми, чоловіком та його батьками по [ADDRESS] У 2003 році вони продали зазначену квартиру, та придбали квартиру по вул.Уборевича, де мешкали вона, її чоловік, син і донька та свекор. У них був спільний бюджет, вили спільне господарство, разом харчувалися. У 2009 році [PERSON] придбав квартиру по вул. Плеханівській, в якій зареєструвався. Однак, в зазначеній квартирі померлий [PERSON] ніколи не проживав, а здавав її в оренду. З 2003 року він постійно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS], до моменту його смерті. За медичними послугами звертався до поліклініки № 11. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач у справі є онуком, а відповідач [PERSON] є сином [PERSON], який придбав по сусідству з нею квартиру близько 6-7 років тому. З [PERSON] вона познайомилась після придбання останнім вказаної квартири по [ADDRESS], під час ремонту у цьому житловому приміщенні. Свідок пояснила, що вона постійно проживає сусідній в квартирі поруч з квартирою [ADDRESS] З часу придбання зазначеної квартири [PERSON] у вказаній квартирі не проживав, а здавав її в оренду. Вона неодноразово була свідком того, як померлий [PERSON], а в подальшому його онук риїжджав за орендними платежами до вказаної квартири. Зі слів померлого [PERSON] їй відомо, що він мешкав разом з сином та онуком в м.Харкові в районі Салтівки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач та відповідач [PERSON] є його сусідами, та мешкають у квартирі [ADDRESS]. З 2003-2004 років за вказаною адресою почали проживати позивач, відповідач [PERSON] його дружина і донька, та батько відповідача - [PERSON]. З 2003 року [PERSON] постійно мешкав у вказаній квартирі з сім'єю сина до 2014, тобто до моменту смерті. Суд не має підстав для сумніву стосовно об'єктивності пояснень цих свідків, у зв'язку з тим, вказані особи ніяким чином не зацікавлені в наслідках розгляду цієї справи і їх пояснення об'єктивно співвідносяться з іншими доказами по справ. Згідно положень правил частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON], померлим [INFO], з 2003 року за адресою: [ADDRESS], обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З інформації Сьомої Харківської державної нотаріальної контори, отриманої на запит суду, вбачається, що після [PERSON], померлого [INFO] заводилась спадкова справа № 411/2016, з заявою про прийняття спадщини звертався онук померлого - [PERSON], з заявою про те, що спадщину не прийняв та на неї не претендує та не заперечує проти оформленя спадщини [PERSON], звертався син померлого - [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на теперішній час не видавалось (а.с. 69-84). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернувся син померлого [PERSON] з заявою про неприйняття спадщини та онук померлого - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці з заявами не зверталися. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] звернувся до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та згідно постанови Сьомої Харківської державної нотаріальної контори № 1909/02-11 від 26 липня 2016 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved