Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання батьківства відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], та внесення змін до актового запису про народження дитини. В обґрунтування позову посилається на те, він є громадянином Ізраїлю, де постійно проживає, в червні 2009 року познайомився з відповідачкою [PERSON] в місті Дніпропетровську та став з нею підтримувати стосунки, разом відпочивати на курортах, подорожувати та проживали разом в готелях світу. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження №85 від 18.01.2011 року, вчиненим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та виданим свідоцтвом про народження [PERSON] від 18.01.2011 року. Відповідач спілкувався з позивачкою після народження нею дитини, надавав матеріальну допомогу грошима та сплатив витрати на пологи. Відповідачка самостійно, без погодження з позивачем, зареєструвала народження дитини в органах РАГС, надавши їй прізвище «[PERSON]», із зазначенням у відомостях про батька «[PERSON]», як громадянин України, без відомостей про місце проживання. На протязі всього часу відповідачка не проживала разом з позивачем однією сім'єю та не вела спільного господарства, хоча вони продовжували періодично спілкуватися, однак до Ізраїлю вона приїздила сама без доньки, чим позбавляла позивача можливості побачитися з дитиною та зробити висновки щодо свого батьківства. Оскільки відповідачка ухилялася від надання можливості позивачу бачитися та вільно спілкуватись з донькою, з метою визнання за позивачем батьківських прав відносно доньки [PERSON], у період з 11.10.2012 року по 10.06.2013 року, на вимогу позивача між сторонами був укладений нотаріальний договір про фінансове забезпечення відповідачки разом із донькою [PERSON] під час їх проживання в Ізраїлі без зобов'язань з боку відповідачки підтримувати будь-які подружні стосунки з позивачем. У 2014 року позивачка приїхала разом з донькою [PERSON] до Ізраїлю, позивач заявив свої права щодо батьківства дитини, однак відповідачка заперечувала щодо батьківства відповідача. На підтвердження батьківства позивача відносно доньки [PERSON] медичним центром ім. Хаїма Шеби філії Медичного факультету ім. Саклера Тель-Авівського університету Міністерства охорони здоров'я Держави Ізраїль було надано медичний висновок від 02.08.2015 року, яким встановлено та затверджено Судовою постановою Суду з шлюбно-сімейних справ міста Тель-Авів-Яффо від 09.08.2015 року батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Вірогідність батьківства позивача відносно дівчинки [PERSON], [INFO] становить 99,99%. Також постановою Суду з шлюбно-сімейних справ міста Тель-Авів-Яффо затверджено і ратифіковано укладений договір від 10.06.2013 року між сторонами про майнове забезпечення дитини та матері, відповідно до якого позивач надсилає 300 доларів США на місяць на утримання дитини. Оскільки відповідачка ігнорує досягнуті між сторонами домовленості щодо внесення даних про реєстрацію дитини [PERSON], [INFO], із зазначенням батьком позивача, що перешкоджає йому вільно здійснювати свій батьківський обов'язок відносно доньки, тому позивач просив визнати його батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], внести відповідні зміни до актового запису про народження №85 від 18.01.2011 року із зазначенням у відомостях про батька - [PERSON], [INFO], громадянина Ізраїлю, що проживає за адресою: [ADDRESS], видати свідоцтво про народження дитини з урахуванням змін, змінивши прізвище дитини із «[PERSON]» на «[PERSON]». Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково зазначивши, що позивач не міг тривалий час побачити дитину [PERSON], [INFO], яку народила відповідачка, оскільки вона різним способами перешкоджала цьому. Тільки у 2014 році, побачивши дівчинку, позивач під час перебування відповідачки разом з дитиною Ізраїлі, звернувся до суд та зміг переконатися що він є біологічним батьком дівчинки. Незважаючи на це, відповідачка визнає батьківство позивача стосовно доньки, перешкоджає спілкуванню з дитиною та прийняття належної участі у вихованні. Тільки у 2014-2015 р.р. був налагоджений зв'язок між позивачем, як батьком, та донькою, яка хоча візуально і не схожа на батька, та за медичним висновком підтверджено його біологічне батьківство. Позивач надав до АНД органу РАЦС постанову Суду з шлюбно-сімейних справ міста Тель-Авів-Яффо про своє батьківство для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, однак йому було відмовлено з тих підстав, що воно не ратифіковане, тому просив суд відповідно до вимог чинного законодавства задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову, не визнала батьківство позивача та зазначила, що він не є бути біологічним батьком її доньки [PERSON], [INFO], а зазначене у свідоцтві про народження по-батькові дитини «[PERSON]», то є випадковість. Назвати справжнього біологічного батька у судовому засіданні відмовилась. Представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечувала, зазначила, що строк позовної давності звернення до суду з даними вимогами сплинув, позивач у позовній заяві підтвердив що він припускав своє батьківство відносно дитини з часу її народження, у зв'язку з чим оплачував витрати за пологи позивачки та надавав матеріальну допомогу в подальшому. З цих підстав просила у позові відмовити. Представник третьої особи - Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати за відсутності представника управління. Представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив розглянути справу у відсутність його представника, про що надав відповідну заяву. Вислухавши пояснення відповідачки та представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та висновок судово-медичної експертизи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є громадянином Ізраїлю, де постійно проживає. З відповідачкою [PERSON] позивач познайомився у червні 2009 року, та з цього часу підтримували близькі стосунки, разом відпочивали та проводили час. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження №85 від 18.01.2011 року, зробленим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідачка зареєструвала народження доньки [PERSON], [INFO], за своєю заявою від 18.01.2011 року №12/03-36 на прізвище «[PERSON]», по-батькові зазначила «[PERSON]», із зазначенням у відомостях про батька «[PERSON]», як громадянин України, без відомостей про місце проживання батька. На підтвердження батьківства позивача відносно доньки [PERSON] медичним центром ім. Хаїма Шеби філії Медичного факультету ім. Саклера Тель-Авівського університету Міністерства охорони здоров'я Держави Ізраїль було надано медичний висновок від 02.08.2015 року, яким встановлено батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], та затверджено Судовою постановою Суду з шлюбно-сімейних справ міста Тель-Авів-Яффо від 09.08.2015 року. Вірогідність батьківства позивача відносно дівчинки [PERSON], [INFO], становить 99,99%. Також згідно з експертним висновком №50 від 12.12.2016 року, отриманим на виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12.12.2016 року, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], що не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999%. Згідно зі ст.126 Сімейного Кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Відповідно до ст.128 Сімейного Кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За ст.135 Сімейного Кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Оскільки, відповідно до експертного висновку від 12.12.2016 року №50, складеного КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» вірогідність визнання біологічним батьком позивача [PERSON], відносно [PERSON], [INFO], визначена на 99,999%, тому суд вважає визнати позивача батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], про що внести відповідні зміни до актового запису №85 від 18.01.2011 року, зробленого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, у відомостях про батька зазначивши, [PERSON], [INFO], громадянин Ізраїлю. В частині позову про зміну прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]» суд вважає відмовити, оскільки ця вимога не ґрунтується законі. Що стосується зобов'язання Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видати свідоцтво про народження, то в цій частині суд також вважає відмовити, оскільки ця вимога заявлена передчасно. Зважаючи на заяву представника відповідачки про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог про визнання батьківства суд вважає, що положення ч.2 ст.129 СК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки в судовому засіданні відповідачка наполягала на тому, що позивач не є біологічним батьком дитини, а в суді Ізраїлю вона визнала факт його батьківства під тиском та за умови повернення її та доньки до України. Таким чином, суд вважає, що даний строк розпочався після того, коли позивач дізнався, що він дійсно є біологічним батьком дитини, тобто після проведення дослідження медичним центром ім. Хаїма Шеби філії Медичного факультету ім. Саклера Тель-Авівського університету Міністерства охорони здоров'я Держави Ізраїль 02.08.2015 року. Окрім цього, посилання відповідачки на застосування строку в один рік на підставі ч.2 ст. 129 СК України, є хибним тлумаченням вказаної норми, оскілки дана стаття стосується спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини. У даному випадку відповідачка [PERSON] на момент народження дитини у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

Outcome: partial