Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 3530,17 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2005 року сторони уклали договір про надання послуг з теплопостачання № 001320, згідно якого виконавець надає послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язується сплачувати надані послуги з теплопостачання по встановленими згідно встановлених законодавством цінами у строки, що передбачені цим договором. За період з листопада 2004 року по жовтень 2009 року були надані послуги. Раніше позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. 17.04.2012 р. Феодосійським міським судом відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Оскільки відповідачем договірні зобов'язання виконуються неналежним чином, створилася заборгованість 3530,17 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача, який діє на підставі належним чином оформленої довіреності, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги повністю підтримав. Відповідачка у судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Також відповідачка вказала, що позов визнає частково, згодна на стягнення заборгованості в межах позовної давності в сумі 1340,93 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 20.01.2005 року був укладений договір про надання послуг за адресою [ADDRESS] що підтверджується належним чином засвідченої копією договору № 001320 (а.с. 6-7). Згідно рахунку [NUMBER] наданого позивачем, з листопада 2004 року не належним чином оплачувалися послуги з газопостачання, у зв язку з чим за період з листопада 2004 по жовтень 2009 виникла заборгованість 3530,17 грн. (а.с. 8). 17 квітня 2012 року Феодосійським міським судом була винесена ухвала про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги за період з листопада 2004 року по квітень 2009 року у розмірі 3530,17 грн. (а.с. 9). 12 серпня 2013 року Феодосійським міським судом було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Теодосія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволені в повному обсязі. 19 грудня 2013 року Феодосійським міським судом за заявою відповідача [PERSON], в якої вона посилалась на поважні причини, внаслідок яких вона не мала можливості бути присутньою під час розгляду справи, має намір заявити про застосування строків позовної давності, заочне рішення було скасовано, та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Спірні правовідносини сторін регулюються договором та ст.ст. 526, 903 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з пунктом 4.1 Договору оплата повинна проводитись до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Суд приймає розрахунок заборгованості наданий позивачем, відповідно до якого заборгованість за послуги з теплопостачання за період з листопада 2004 року по жовтень 2009 року складає 3530,17 грн.. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється в три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуюче вимоги ст. ст. 257, 267 ЦК України, заяву відповідача про застосування строків позовної давності, те, що позивачем не вказано поважних причин пропуску строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити у задоволені позовних вимог в частині про стягнення заборгованості за період з листопада 2004 року по березень 2009 року у зв'язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 статті 118 ЦПК України визначено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Судом встановлено, що позивач 10 квітня 2012 звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, ухвалою Феодосійського міського суду від 17.04.2012 року йому було відмовлено у видачі судового наказу, тобто саме з цієї дати починається перебіг позовної давності тривалістю у три роки, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуюче наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за період з квітня 2009 року по жовтень 2009 року у суми 1111,53 грн. підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. У судовому засіданні 31.01.2014 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення, повний текст рішення виготовлено 05.02.2014 року.

Outcome: partial