Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», Публічного акціонерного товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», про зобов'язання вчинити дії, в якому просить зобов'язати [PERSON] міське комунальне підприємство «Львівтелоенерго» розробити та надати технічні умови облаштування у квартирі № 16 по вул. [PERSON], 72 у м. Львові від мережі центрального опалення і гарячого водопостачання та влаштування автономного опалення і гарячого водовідведення, зобов'язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» розробити та надати технічні умови облаштування у квартирі № 16, по вул. Єфремова С., 72 у м. Львові від мережі центрального опалення і гарячого водопостачання та влаштування автономного опалення і гарячого водовідведення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири № 16 по вул. [PERSON], 72 у м. Львові. У зв'язку з неналежним наданням послуг постачання теплової енергії позивач вирішив відмовити від централізованого опалення квартири, маючі на меті встановити у своїй квартирі автономну систему опалення. Враховуючи те, що відповідачами було відмовлено позивачу у задоволенні звернення щодо надання дозволу на встановлення індивідуального опалення в квартирі, змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивача та представник позивача не зявилися, однак представник позивача подав заяву 22.05.2018 року, в якій просить справу слухати у відсутності позивача та його, позов підтримують повністю, просять такий задовольнити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача ПАТ «Львівгаз» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно дост. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 16 по вул. [PERSON], 72 у м. Львові на підставі договору купівлі-продажу квартири №1548 від 17.11.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2015 року(а.с.7). Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Більше того, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про теплопостачання» основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання є захист прав споживачів, забезпечення рівних можливостей доступу суб'єктів відносин у сфері теплопостачання на ринок теплової енергії, запобігання монополізації та створення умов для розвитку конкурентних відносин у сфері теплопостачання. Згідно з ст. 18 вищевказаного закону суб'єктам господарської діяльності у сфері теплопостачання забороняється зловживати монопольним становищем у будь-якій формі. Відповідно до статті 19 цього закону споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються, зокрема, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач має право на вибір джерел енергії, чи постачальної організації. Так, постанова Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007р. №1268 «Про внесення змін до правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, прямо обмежує конституційні права громадян та норми Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року, а саме ч. 1 ст. 24 «права та основні обов'язки споживача теплової енергії» щодо права споживача на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Вказане право також гарантується ст. ст. 55, 124 Конституції України. Як вбачається із акту на приймання в експлуатацію димових і вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту і нового будівництва від 24.05.2017 року(а.с.10), що при перевірці технічного стану димових і вентиляційних каналів з метою визначення їх придатності для відводу продуктів згоряння і природної вентиляції при спалюванні газу в квартирі № 16 по вул. [PERSON], 72 у м. Львові було встановлено, що димові і вентиляційні канали в даній квартирі відповідають технічним умовам і придатні для відводу продуктів згоряння від побутових газових приладів. В судовому засіданні також встановлено, що у зв'язку з неналежним наданням послуг позивач вирішив відмовитись від надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується актом-претензією від 20.11.2017 року(а.с.13). Пунктом 39 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007року №1198 та пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. закріплюють за споживачем право відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення. Відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, надані йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог експлуатації будинку». Таким чином, позивач має право на влаштування індивідуального опалення. Встановлення індивідуального опалення у квартирі жодним чином не мало б порушувати прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з п. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Відносини щодо отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються між власниками окремих житлових приміщень та постачальниками таких послуг на підставі договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеними між конкретними споживачами та комунальними підприємствами, які надають такі послуги. Згідно таких договорів виконавці, тобто комунальні підприємства, зобов'язані надавати споживачам вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживачі зобов'язуються своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. У разі порушення умов договору однією із сторін договір може бути розірваний. Підставами для розірвання договору з ініціативи споживача є зникнення потреби в отриманні послуг або відмова споживача від користування послугами, або невиконання умов договору виконавцем (п.32 Типового договору Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ №630 від 21.07.05р.). Суд приймає до уваги твердження, що у відповідності до «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від центрального теплопостачання» затверджене наказом від 22.11.2005 № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, [PERSON] міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» виготовляє технічні умови на відключення квартир від системи централізованого опалення та центрального водопостачання, у зв'язку з неналежним наданням послуг з постачання теплової енергії та економністю індивідуальної системи, для влаштування автономного опалення. Крім того, у відповідності до п. 8, 9 та 10 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007року №1198, надання технічних умов віднесено до компетенції теплопостачальної організації, якою в даному випадку є відповідач [PERSON] міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». Виготовлення технічних умов на влаштування і підключення газових приладів, а в даному випадку газового котла, в квартирах відноситься до компетенції відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз». В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved