Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу,поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 05.04.2007рр. працював на посаді начальника відділу контрольно-ревізійної роботи апарату УМГ»Львівтрансгаз», з 01.06.2010р.переведений на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу апарату УМГ»Львівтрансгаз».З 15.05.13р. на посаду начальника сектору з контрольно-ревізійної роботи апарату УМГ»Львівтрансгаз». В силу особистих неприязних стосунків з боку керівництва ,згідно наказу від 18.11.2015р. його звільнено з посади у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, за ст.36 п.6 КЗпП України.Даний наказ отриманий ним 21.11.15р.Вважає дане звільнення незаконним, оскільки, причиною упередженого ставлення до нього є його позиція щодо недопущення зловживань та корупційних дій з боку окремих керівників ПАТ та УМГ,в результаті його звернень відкрито декілька кримінальних проваджень,по яких триває слідство.Наказ та попередження від 3.08.15р.про ліквідацію з 01.08.15р.сектору з контрольно-ревізійної роботи та скорочено відповідні посади в апараті,повідомлення від 4.08.15р.про те,що з 06.08.15рпо 6.10.15р.йому будуть пропонувати роботу за наявними вакансіями отримав після виходу з лікарняного 18.09.15р.Однак,з 06.08.15р.йому не запропонували переведення на іншу роботу.Станом на 21.09.15р.йому надавали список вакантних посад ПАТ»Укртрасгаз»,але не надали вакансій по УМГ»Львівтрансгаз».Він направляв заяви директору про свою згоду на переведення на посаду начальника управління Рівненського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів,яка була вакантна,від інших запропонованих посад відмовився,але вказав,що у випадку відмови в переведенні на обрану посаду,готовий розглянути інші ваансії.23.10.15р.йому було відмовлено у переведенні на посаду начальника Рівненського ЛВУМГ.2.11.15р.та 3.11.15р.,4.11.15р.він направив у ПАТ заяви про згоду на переведення на одну із запропонованих вакансій,але відповіді не отримав.9.11.15р.та 11.11.15р.він дав згоди на переведення його на запропоновані посади,вакантні станом на 2.11.15р.та 10.11.15р.Його повідомили,що вказані посади вакантними не були і не є.У поданні адміністрації щодо дачі згоди профкому на його звільнення ставилось питання про звільнення за п.1ст40 КЗпП України,однак звільнили за п.6 ст.36 КЗпП України.Вважає,що фактично відбулось скорочення посади начальника сектору контрольно-ревізійної роботи,а не зміна істотних умов праці та йому пропонували посади згідно неповного переліку вакансій.Незаконним звільненням йому заподіяно моральну шкоду, так як відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти своїй сім»ї на життя,що призвело до моральних страждань,він втратив душевний спокій,вимушений позичати кошти,щоб забезпечити сім»ю,погіршився стан його здоров»я,ускладнилось його спілкування з потенційними жертводавцями будівництва церкви в с.Хренів,де він на громадських засадах займає посаду голови оргкомітету з будівництва .Просить визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу та 500\~000грн.моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення, просять позов задоволити.У судове засідання 22.06.16р.представник позивача не з»явився,не повідомив про причини неявки,позивач не заперечив щодо розгляду справи у його відсутності, а тому суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності представника позивача. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що позивач звільнений згідно п.6 ст.36 КЗпП України, у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці , про що попереджений за 2 місяці.Позивачу пропонувались всі вакантні посади та професії в УМГ»Львівтрансгаз»та ПАТ»Укртрансгаз» ,однак він від запропонованих посад відмовився.23.10.15р.президентом ПАТ»Укртрансгаз» не надано згоду [PERSON]на зайняття посади начальника Рівненського ЛВУМГ,у зв»язку з відсутністю відповідної освіти та стажу робти. Звільнення проведено з дотриманням норм трудового законодавства. Просить в позові відмовити. 3 особа в судове засідання не з»явилась, не повідомила про причини неявки, хоч належно увідомлена про час та місце слухання справи.З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності 3 особи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що позивач працював в УМГ»Львівтрансгаз»з 05.04.2007р. З 15.05.2013р. переведений на посаду начальника сектору з контрольно-ревізійної роботи апарату УМГ»Львівтрансгаз». 03.07.15р.з метою підвищення ефективності управління,раціонального використання трудових ресурсів,оптимізації організаційної структури ПАТ»Укртрансгаз» прийнято наказ №272 ,яким наказано ліквідувати сектори з контрольно-ревізійної роботи та скоротити відповідні посади в апараті філії УМГ»Львівтрансгаз». Наказом ПАТ»Укртрансгаз»№307 від 31.07.15р.затверджено зміни до штатних розписів працівників філії УМГ»Львівтрансгаз» ПАТ»Укртрансгаз».Зокрема, з Додатку №6 до даного наказу «Зміна до штатного розпису « вбачається,що з сектору з контрольно-ревізійної роботи виведено посаду начальника сектору та бухгалтера-ревізора. При внесенні зазначених змін у штатний розклад відповідачем використано право на визначення штату і чисельності працівників, яке належить лише власнику чи уповноваженому ним органу, а вирішення питання щодо доцільності таких змін не входить до компетенції суду. На виконання вказаного наказу директором УМГ»Львівтрансгаз» 03.08.15р.видано наказ №333 щодо попередження працівників,а саме начальнику відділу кадрів забезпечити попередження [PERSON]до 6.08.15р.про зміну істотних умов праці та можливе звільнення 7.10.15р.,в строк з 6.08.15р.по 6.10.15р.пропонувати йому роботу за відповідною професією(спеціальністю),згідно з наявними в ПАТ»Укртрансгаз»вакансіями, у випадку відмови від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці,підготувати проект наказу на його звільнення. У відповідності до ст.49-2 КЗпП України, 3.08.2015р.Мужика В.В. повідомлено про ліквідацію з 01.08.15р.сектору з контрольно-ревізійної роботи та скорочення відповідних посад в апараті УМГ»Львівтрансгаз»,а також про можливе розірвання з ним трудового договору за п.6 ст.36 чи п.1 ст.40 КЗпП України .Вказане попередження позивач отримав 18.09.2015р.,що стверджено його підписом на попередженні та не заперечено сторонами. Згідно наказу №95-ос від 18.11.2015р.Мужика В.В.звільнено з роботи відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України, у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Положеннями ст.36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору з працівником. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї норми визначено, що такою підставою може бути відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. До істотних умов праці трудове законодавство відносить систему та розмір оплати праці,пільги,режим роботи,встановлення або скасування неповного робочого часу,суміщення професій,зміну розрядів і найменування посад, про що зазначено у ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю,кваліфікацією чи посадою допускається за умови,що це викликано змінами в організації виробництва і праці.Крім цього, вказана норма передбачає обов»язок працедавця повідомити працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Отже,виходячи з аналізу вказаних норм,зміна істотних умов праці допускається у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці за обов»язкової умови продовження роботи за тією ж спеціальністю,кваліфікацією чи посадою. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо), які не супроводжуються скороченням чисельності чи штату працівників. У тому ж разі, коли такі зміни в організації виробництва і праці супроводжуються скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями може мати місце звільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Отже, відмінностями зазначених підстав звільнення є наявність заходів щодо скорочення штату та чисельності працівників у зв'язку зі зміною організації виробництва і праці. Пунктом 19 зазначеної постанови встановлено, що суд повинен з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Одночасно, відповідно до ч.2 ст.40 КпП України, звільнення з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України, допускається , якщо неможливо перевести працівника , за його згодою, на іншу роботу. Відмова працівника від переведення на іншу вакантну посаду при скороченні штату або чисельності працівників є підставою для його звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України при дотриманні інших вимог процедури такого звільнення. Як встановлено в судовому засіданні,[PERSON]протягом жовтня-листопада 2015р.неодноразово звертався до відповідача щодо надання йому переліку вакантних посад та давав згоду на переведення його на посади -начальника управління Рівненського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів(заява від 19.10.15р.,2.11.15р.-у переводі відмовлено,у зв»язку з відсутністю відповідної освіти та стажу роботи),начальника відділу в апараті управління філії УМГ»ЛЬвівтрансгаз»(заява від 2.11.15р.); провідного інженера підрозділів при апараті(заява від 3.11.15р.)-відмовлено ,так як станом на 20.10.15,03.11.15р.відсутня у штатному розписі УМГ),начальника управління комерційної диспетчеризації ЦДС ПАТ»Укртрансгаз»(заява від 4.11.15р.)-відмовлено ,так як станом на 02.11.15р.відсутня у списку вакансій; начальника управління економіки та фінансів апарату філії УМГ»Прикарпаттрансгаз»(заява від 09.11.15р.)-у переводі відмовлено,так як в період з 2 по 6.11.2015р.посада не була і не є вакантною; на посаду машиніста крана в Богородчанське ВУПЗУ-заява від 11.11.15р-як вбачається з відповіді ПАТ «Укртрансгаз» від 13.11.15р.,згідно Положення про філію «УМГ Львівтрансгаз» повноваження щодо призначення та звільнення з посади надані директору філії,якому доручено надати роз»яснення [PERSON]щодо поданої ним заяви.Однак,таке не вбачається з листа УМГ»ЛЬвівтрансгаз» від 18.11.15р.»Щодо переведень на інші посади»,відповіді щодо працевлаштування на посаду машиніста крану позивачу фактично не надано. Позивачу надано список вакантних посад ПАТ «Укртрансгаз»,станом на 21.09.15р.--23.09.15р.,станом на 5.10.15р.,12.10.15р.,20.10.15р.,2.11.15р.,6.11.15р.,09.11.15р.,що стверджено перепискою позивача та повідомленнями УМГ»ЛЬвівтрансгаз»,а також наданими списками вакансій. Таким чином, судом встановлено,що в УМГ»Львівтрансгаз» ПАТ»Укртрансгаз» мали місце зміни в організації виробництва і праці,а саме скорочення штату,що вбачається з наведених вище наказів ,штатного розпису та змін до штатного розпису(Додаток №6 до наказу від 31.07.15р.),при цьому,був ліквідований сектор з контрольно-ревізійної роботи та скорочено посади начальника сектору та бухгалтера-ревізора в апараті філії УМГ»Львівтрансгаз»,а не відбулись істотні зміни умов праці позивача на займаній ним посаді. За наведених обставин ,звільнення позивача з підстав, передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, наказ про його звільнення є незаконним, а позивач підлягає поновленню на роботі на раніше займаній посаді . Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган,який розглядає трудовий спір , одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як зазначено у ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з довідки про доходи №28 від 18.02.2016р. середньоденний заробіток позивача становить 579,77грн.(9879,91+(32306,78-14370,77-8103,68)=19712,24:34 робочих дні за вказані місяці). На день розгляду справи позивач перебував у вимушеному прогулі 151 робочий день, а тому в його користь слід стягнути 87545,27грн.(151х579,77) середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000грн.моральної шкоди,яку він зазнав у зв»язку з незаконним звільненням,при цьому суд враховує положення ст.237-1 КЗпП України,глибину душевних страждань позивача,який маючи на утриманні 4 неповнолітніх дітей,втратив свій єдиний заробіток та можливість їх належного утримання, вимоги розумності та справедливості. Позовні вимоги про відновлення права на переведення на вакантну станом на 18.9.15р. посаду заступника директора з фінансово економічних питань філії УМГ»Прикарпаттрансгаз» до задоволення не підлягають,оскільки, згідно ст.32 КЗпП України при зміні істотних умов праці передбачено обов»язкове повідомлення працівника про таку зміну,однак при цьому законодавцем не визначено обов»язкового переведення працівника за його згодою на іншу роботу,такий порядок визначено при звільненні за п.1 ст.40 КЗпП України.Окрім цього,зазначені вимоги повністю суперечать іншим заявленим позовним вимогам. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1378грн.в дохід держави.

Outcome: approved