Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 березня 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач, відповідно до договору та угоди, свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів відповідачувиконав в повному обсязі. Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість, яка станом на 19 вересня 2018 року становить 14 340 (чотирнадцять тисяч триста сорок) грн 77 коп. та складається з: заборгованість за тілом кредиту - 609,92 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2 922,20 грн, заборгованість за пенею - 9 649,57 грн., а також 500,00 грн. - штрафу фіксованої частини та 659,08 грн. - штрафу процентної складової. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справі сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутності, проти заочного вирішення справи не заперечує. 04 лютого 2019 року від відповідача до суду надійшла заява, відповідно до якої він повідомляє суд, що лише 04 лютого 2019 року ним були отримані позовна заява від банку та додані до неї документи, у зв`язку з чим він просить відкласти судове засідання, яке призначено на 04 лютого 2019 року о 11 годин 15 хвилин на іншу дату для надання йому можливості на ознайомлення з матеріалами справи. Таким чином, вказане судове засідання було перенесено на 25 лютого 2019 гору о 15 годин 30 хвилин. Однак на судові засідання, що відбулися 25 лютого 2019 року, 19 березня 2019 року та 17 квітня 2019 року відповідач не з`явився, про дату, час та місце їх проведення сповіщався належними чином, причини неявки суду не відомі. Крім того, за цей період від відповідача до суду не надійшло жодного документу, заяви або клопотання. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволено з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідно до укладеного договору б/н від 20 березня 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач, відповідно до договору та угоди, свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів відповідачувиконав в повному обсязі. Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість, яка станом на 19 вересня 2018 року становить 14 340 (чотирнадцять тисяч триста сорок) грн 77 коп. та складається з: заборгованість за тілом кредиту - 609,92 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2 922,20 грн, заборгованість за пенею - 9 649,57 грн., а також 500,00 грн. - штрафу фіксованої частини та 659,08 грн. - штрафу процентної складової. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, а на підставі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та його умовами, а відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved