Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні працівника. В обґрунтуванні своїх вимог вказує, що 14 серпня 2012 року згідно з наказом № 40-К його було прийнято до відповідача на посаду провізора в аптеці № 7. 31 жовтня 2013 року наказом № 29-К його було звільнено із займаної посади згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні його із займаної посади відповідачем не було виплачено заробітну плату за жовтень 2013 року, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства, його майнових прав та законних інтересів. Тому відповідач зобов'язаний йому відшкодувати заборгованість по заробітній платі в сумі 1618,16 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23 187 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 14 серпня 2012 року згідно з наказом № 40-К позивача було прийнято ТОВ «Медстарр-2000» на посаду провізора в аптеці № 7, що підтверджується копією наказу. У відповідності з наказом № 29-К від 31 жовтня 2013 року позивач був звільнений згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати за жовтень 2013 року. Згідно з довідкою № 12 від 24 лютого 2014 року, нарахована позивачу заробітна плата становить за жовтень 2013 року - 1618,16 грн. Як пояснив в судовому засіданні позивач, що жодного повідомлення стосовно отримання заробітної плати від відповідача йому не надходило. Вказане підтверджується також листом № 224-Н від 03.09.2014 року Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», в якому вказано в період з 01.02.2014 по 01.04.2014 року на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] реєстрована поштова кореспонденція в надходженні не значиться, а тому суд критично оцінює твердження відповідача, викладене в запереченні щодо направлення повідомлень про необхідність з'явитись на підприємство за отриманням розрахунку. Отже, суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача невиплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 1618,16 грн., розмір якої вказує відповідач у довідці. Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З цього приводу Верховний суд України в Постанові ПВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (п.п. 20, 21) визначив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був па роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 1 17 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, у всіх, крім оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки, випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, внаслідок затримки виплати належних позивачу сум, відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь часі затримки в розмірі 23 187 грн., виходячи з того, що середньоденна заробітна плата позивача складає 86,2 грн., затримка у здійсненні розрахунку при звільненні на час винесення рішення 269 днів (86,2 х 269). Також суд вважає безпідставним заперечення відповідача з підстав вчинення [PERSON] крадіжки грошових коштів на підприємстві, оскільки даний факт належними доказами не підтверджений. Більше того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2014 року у справі за позовом ТОВ «Медстар - 2000» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено у задоволенні позову. Дане рішення набрало законної сили. З відповідача підлягають до стягнення судові витрати, а саме витрати на правову допомогу. Оскільки при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути даний збір до спеціального фонду Державного бюджету.

Outcome: approved