Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 08 грудня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №490928459, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 19918 гривень 59 копійок на строк з 08.12.2014 року по 09.12.2019 року, а відповідач зобовязався повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки, порядку та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до договору - графіком погашення кредиту. Відповідно до умов договору банк свої зобовязання виконав та передав відповідачеві зазначені грошові кошти, а відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 08 жовтня 2015 року утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором в сумі 26817 гривень 44 копійки, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 19918 гривень 59 копійок, за відсотками - в сумі 5098 гривень 85 копійок, а також у звязку з систематичним порушенням боржником своїх зобовязань за кредитним договором нарахованої неустойки у вигляді штрафу в сумі 1800 гривень 00 копійок, в звязку з чим вони змушені звернутися з позовом до суду про дострокове виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, оскільки зобовязання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору або закону, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, в тому числі дострокового виконання в разі порушення боржником своїх зобовязань за договором. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.25), у судове засідання не зявився. Згідно поданого до суду письмового клопотання (а.с.19) прохали розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та прохали їх задовольнити, а в разі неявки повторної неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не заперечували проти ухвалені у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений за останнім зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с. 23, 26-28), звідки судові повістки про виклик його до суду повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», в судове засідання 30 листопада 2015 року не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, як не надав і заперечень проти позову та заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно листа Солонянського районного сектору ГУ ДМС України у Дніпропетровській області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] з 24.12.2013 року (а.с.31), але згідно довідок Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.30) та Комунального підприємства «Солонянське житлово- комунальне управління Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.29) знятий з реєстрації за вказаною адресою відповідно до рішення Солонянського районного суду від 22.06.2015 року, а місце перебування його невідоме, що свідчить про те, що він не проживає за вказаною адресою, про зміну місця проживання як позивача, так і суд не повідомив, у звязку з чим суд відповідно до положень ч.10 ст.110 ЦПК України розглядає позовом за останнім відомим місцем проживання відповідача. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі ст. 224 ЦПК України у звязку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за письмовою згодою позивача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки (штрафу, пені), якою відповідно до ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, який за змістом та формою, крім зазначених вище вимог закону, повинен відповідати вимогам ст. 1054-1055 ЦК України, та відповідно до ст. 629 ЦК України є обовязковим до виконання сторонами договору. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 08 грудня 2014 року укладений кредитний договір №490928459 (а.с.5-7,8-11), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 19918 гривень 59 копійок зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 39,90% річних та строком повернення кредиту до 09 грудня 2019 року, а відповідач як позичальник зобовязався повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки , порядку та на умовах, що передбачені договором та графіком платежів (а.с.7), що є додатком 1 до договору, а в разі несвоєчасного виконання зобовязань за кредитним договором сплачувати штраф у порядку та розмірах, визначених п.13 кредитного договору. Відповідач в порушення умов договору не виконував взяті на себе грошові зобовязання та не виплачував в повному обсязі та у встановлений кредитним договором строк як суму кредиту, так і відсотків за користування кредитом, в звязку з чим згідно розрахунку позивача та виписки по особовому рахунку за період з 08.12.2014 року по 08.10.2015 року (а.с.12,13) станом 08 жовтня 2015 року утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором в сумі 26817 гривень 44 копійки, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 19918 гривень 59 копійок, за відсотками - в сумі 5098 гривень 85 копійок, а також у звязку з систематичним порушенням боржником своїх зобовязань за кредитним договором нарахованої неустойку у вигляді штрафу в сумі 1800 гривень 00 копійок, внаслідок чого банк як позичальник відповідно до положень ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України та умов кредитного договору (п.15 розділу 2 договору - а.с.7) має право вимагати від відповідача дострокового виконання всіх зобовязань за кредитним договором, в тому числі в примусовому порядку згідно чинного законодавства України. Таким чином, з зазначеного вбачається, що зазначений кредитний договір між сторонами було укладено відповідно до вимог ст. ст. 626, 638, 639, 1046-1050, 1054-1056-1 ЦК України. Позивач повідомляв відповідача про існуючу заборгованість за кредитним договором шляхом направлення 09 жовтня 2015 року на його адресу письмової вимоги про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредиту та нарахованих штрафу/пені, яка залишилася без задоволення. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, а з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 26817 гривень 44 копійки. Крім того, в звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved