Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, вказуючи, що 02 січня 2009 року його було прийнято на роботу до відповідача на посаду торгового представника в ТОВ «Ходак», пізніше назву посади було змінено на «представник торговельний». Наказом від 22 липня 2015 року № 151-к, його було звільнено із займаної посади згідно з п. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На день звільнення з роботи, відповідач при розрахунку виплатив заробітну плату за липень 2015 року (як було зазначено у відомості), проте заробітну плату за червень 2015 року не виплатив і не компенсував відпускні за останні три роки. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Тому звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за червень 2015 року та компенсацію за невикористані відпустки протягом останніх трьох років. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити та надав письмові заперечення, вказуючи, що позивач звільнився за власним бажанням і при звільненні йому було виплачені всі суми виплат, що належали йому від підприємства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював у відповідача торговим представником з 02.02.2009 року, що підтверджується записом у трудовій книжці, копія якої приєднана до матеріалів справи. В подальшому, у відповідності з наказом № 158 к від 15.08.2011 року назву посади «торговий представник» змінено на «представник торгівельний» . Наказом № 151-к від 22.07.2005 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗПП України. Звертаючись до суду з даним позовом, та в судовому засіданні позивач вказував, що після звільнення йому не було виплачено заробітну плату за червень 2015 року та компенсацію за невикористані відпустки за останні три роки. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, за червень місяць 2015 року позивачу було нараховано заробітну плату 1800 грн., яка перерахована на його банківську картку. На час звільнення позивачу також було нараховано та виплачено заробітну плату за липень та суму компенсації за невикористану відпустку за 107 календарних днів - 4924 грн. 78 коп., що підтверджується відомістю про виплату грошей від 22.07.2015 року. Даний розрахунок проведено виходячи з посадового окладу торгівельного представника - 1355 грн. (штатний розпис ТОВ «Ходак» від 28 травня 2015 року). Не заперечуючи факт виплати вказаних коштів, позивач стверджує, що дана сума не є компенсацією за невикористану відпустку, а є розміром його заробітної плати, яку він отримував щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, законом установлено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, в тому числі й заробітну плату, яку він має право одержувати з урахуванням її розміру, встановленого належним чином. Розмір заробітної плати позивача встановлений штатним розписом підприємства та склав 1355 грн. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач в судовому засіданні не надав суду доказів про те, що штатним розписом було збільшено його оклад, і внаслідок цього заробітна плата також збільшилась. Натомість, як вбачається з виписки по картці-рахунку за період з 01.01.2015 р. 31.08.2015 року позивачу перераховувалась заробітна плата з урахуванням посадового окладу. Посилання позивача на те, що його заробітна плата була значно більшої внаслідок отримання бонусів від підприємства «Конті» не ґрунтуються на вимога законодавства, оскільки позивач перебував у трудових відносинах саме з відповідачем, а у відповідності зі статтями 94,95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. З урахуванням того, що відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення останнього з роботи, відсутні правові підстави для задоволення даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed