Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. В позовній заяві вказав, що 24 травня 2009 року [PERSON] взяла у позивача в борг грошові кошти в розмірі 1 050,00 доларів США, на підтвердження чого видала мені власноручно написану розписку. Згідно досягнутої домовленості, кінцевий термін повернення коштів - 15.06.2009 року. Також, згідно зазначеної розписки, за виконання грошового зобов'язання поручився громадянин [PERSON]. Проте, у визначений термін, а ні [PERSON]., а ні [PERSON] борг йому не повернули. Через це він був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення цієї заборгованості. 09 лютого 2012 року позов по справі №2-3421/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу було задоволено в повному обсязі. Проте, на сьогоднішній день, [PERSON] та [PERSON] не виконали рішення суду та ухиляються від сплати боргу. Оскільки виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення суду було видано лише у жовтні 2015 року, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року по справі №2-3421/2011 [PERSON] було поновлено строк для пред'явлення виконавчого документа до стягнення - до 05 жовтня 2016 року. При цьому, після ухвалення вищевказаного судового рішення курс української гривні по відношенню до долара США значно знизився, а судове рішення ухвалене згідно курсу 7,99 грн. по відношенню до одного долара США, а станом на день подання позовної заяви, згідно курсу Національного банку України, один долар США складає 26,49 грн. Тому, виходячи з наведеної правової норми, [PERSON] та [PERSON] повинні повернути йому вже не 8389, 50 грн., а 27 814,50 грн. Проте, оскільки по відношенню до заборгованості в розмірі 8 389,50 грн. вже існує судове рішення, тому він маю право звернутися до суду з позовом про стягнення решти заборгованості в розмірі 19 425 грн. (27 814,50 грн. - 8 389, 50 грн. = 19.425 грн.). Представник позивача наполягав на задоволенні заяви. Відповідач до судового засідання не з′явився, причин неявки суду не повідомив про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. На підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 травня 2009 року [PERSON] взяла у позивача в борг грошові кошти в розмірі 1 050,00 доларів США, на підтвердження чого видала мені власноручно написану розписку. Згідно досягнутої домовленості, кінцевий термін повернення коштів - 15.06.2009 року. Також, згідно зазначеної розписки, за виконання грошового зобов'язання поручився громадянин [PERSON]. 09 лютого 2012 року позов по справі №2-3421/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу було задоволено в повному обсязі. Оскільки виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення суду було видано лише у жовтні 2015 року, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року по справі №2-3421/2011 [PERSON] було поновлено строк для пред'явлення виконавчого документа до стягнення - до 05 жовтня 2016 року. При цьому, після ухвалення вищевказаного судового рішення курс української гривні по відношенню до долара США значно знизився, а судове рішення ухвалене згідно курсу 7,99 грн. по відношенню до одного долара США, а станом на день подання позовної заяви, згідно курсу Національного банку України, один долар США складає 26,49 грн. Тому, виходячи з наведеної правової норми, [PERSON] та [PERSON] повинні повернути йому вже не 8389, 50 грн., а 27 814,50 грн. Проте, оскільки по відношенню до заборгованості в розмірі 8 389,50 грн. вже існує судове рішення, тому він маю право звернутися до суду з позовом про стягнення решти заборгованості в розмірі 19 425 грн. (27 814,50 грн. - 8 389, 50 грн. = 19.425 грн.). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Згідно з вимогами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Обов'язок позичальника повернути позику передбачений ст.1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки позивач довів сам факт заподіяння йому з вини відповідача шкоди у вигляді упущеної вигоди у зв'язку зі зміною курсу гривні по відношенню до іноземної валюти долар США позов необхідно задовольнити. При задоволенні позовних вимог позивача стосовно стягнення судового збору суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved