Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 02.08.2010 року по 16.11.2015 року працював на посаді заступника директора виробництва Приватного багатопрофільного підприємства «Енерго-Імпекс». Позивач зазначає, що керівництво підприємства в особі директора Приватного багатопрофільного підприємства «Енерго-Імпекс» [PERSON], який відповідальний за своєчасність та за повний обсяг виплати заробітної плати, за певний проміжок праці, а саме за березень 2014 року, з червня по грудень 2014 року включно, з березня по липень 2015 року включно, в порушення вимог діючого законодавства, безпідставно не сплачував заробітну плату за виконану роботу, у той час, коли підприємство здійснювало господарську діяльність та отримувало обігові грошові кошти на розрахункові рахунки, належні підприємству. Отримані на розрахункові рахунки підприємства грошові кошти директором [PERSON] було витрачено на оплату податків, оплату комунальних послуг, сплату кредитів тощо. На думку позивача, своїми діями Приватне багатопрофільне підприємство «Енерго-Імпекс» порушило його право на оплату праці, тому з урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній плати за період: з липня по грудень 2014 року включно та з березня по липень 2015 року включно, у розмірі 36950,21 гривень; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 17176,64 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 75325,85 гривень. Також позивач зауважив, що у зв'язку з невиплатою заробітної плати погіршились його життєві зв'язки, що змусило прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та вплинуло на його звичайний життєвий стан, оскільки він був повністю позбавлений можливості реалізації власних звичок та бажань, а також можливості матеріального забезпечення своєї родини. Невиплата відповідачем заробітної плати спричинила душевні страждання, що завдало йому моральної шкоди, у відшкодування якої позивач просив стягнути з відповідача 10 000,00 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала частково та зазначила, що сума заборгованості по заробітній платі складає 19107,48 гривень, оскільки 07.11.2014 року за видатковим касовим ордером позивач отримав 22 000,00 гривень заборгованості по заробітній платі. Окрім цього, затримка своєчасної виплати по заробітній платі частково виникла через ухилення позивача від її отримання, тому просила позов задовольнити частково. Позивач у судовому засіданні спростовував отримання ним 07.11.2014 року за видатковим касовим ордером 22 000,00 гривень заборгованості по заробітній платі та зазначив, що підприємство позичило у нього на певний проміжок часу для виробничих потреб кошти в сумі 22 000,00 гривень, а 07.11.2014 року вказану суму йому було повернуто за видатковим касовим ордером, в якому вказана підстава виплати: повернення боргу. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.08.2010 року перебував у трудових відносинах з Приватним багатопрофільним підприємством «Енерго-Імпекс», працюючи на посаді заступника директора виробництва (а.с.5). 16.11.2015 року позивач був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП на підставі наказу №70-к, що підтверджується також записами у трудовій книжці (а.с.11-15, 32). Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Разом з тим, статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. П.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснює, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно з вимогами ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Як вбачається з довідки Приватного багатопрофільного підприємства «Енерго-Імпекс» від 21.06.2016 року №179, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] з липня по грудень 2014 року включно та з березня по липень 2015 року включно складає 36950,21 гривень (а.с.44). До заперечень відповідача стосовного того, що 07.11.2014 року позивачу була сплачена частина боргу по заробітній платі в розмірі 22 000,00 грн. суд ставиться критично, оскільки відомостей чи інших належних документів про отримання саме заробітної плати відповідач суду не надав, а на підтвердження наявної заборгованості станом на червень 2016 року саме у сумі 36950,21 гривень свідчить довідка від 21.06.2016 року №179 (а.с.44), яка була видана відповідачем за підписом директора ПБП «Енерго-Імпекс» [PERSON] уже після виплати боргу 22000,00 грн. за видатковим касовим ордером від 07.11.2014 року, та відповідач не взяв до увагу вказану суму при розрахунку заборгованості. Також у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт несвоєчасного розрахунку по заробітній платі з позивачем, та відповідачем не доведена поважність причин її невиплати, при цьому затримка складає 305 робочих дні, тому стягненню також підлягає середній заробіток за весь час затримки із розрахунку 246,97 гривень за кожен робочий день. Оскільки в день звільнення відповідач не провів розрахунку з позивачем та на теперішній час заборгованість не погашена, тому суд вважає стягнути з Приватного багатопрофільного підприємства «Енерго-Імпекс» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 36 950 гривень 21 копійку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 75 325 гривень 85 копійок (246,97 грн. х 305 днів). Окрім цього стягненню з відповідача підлягає компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 17 176 гривень 64 копійки. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що відповідач в установлені законом строки не провів виплату позивачу всіх належних до виплати сум, у зв'язку з чим погіршились життєві зв'язки позивача, що змусило його прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та вплинуло на його звичайний життєвий стан, він був позбавлений можливості реалізації власних звичок та бажань, а також можливості матеріального забезпечення своєї родини, тому суд вважає, що невиплата відповідачем заробітної плати завдала позивачу моральної шкоди, у відшкодування якої суд вважає стягнути з відповідача на його користь 1000,00 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Приватного багатопрофільного підприємства «Енерго-Імпекс» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1924,53 гривень.

Outcome: partial