Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Одеський нафтопереробний завод» та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 552,20 грн. компенсацію за невиплачену заробітну плату у розмірі 3 054,67 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 243,6 грн., витрати, пов*язані з наданням юридичної допомоги у розмірі 400,00 грн., а також суму моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він, [PERSON] працював в ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» на дільниці прийому та відвантаження нафтопродуктів на посаді оператора третього розряду з 03.10.2013 року по 07.10.2014 року. Відповідно до Наказу №522-п від 03.10.2014 року [PERSON] було звільнено з 07.10.2014р. з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України). Відповідно до довідки про доходи №8.1-10/1404 від 14.04.2015р., сума заборгованості по заробітній платі за період серпень-жовтень 2014 року становить 10 522,20 гривень. У зв'язку із порушенням відповідачем положень ст. 116 КЗпП України, щодо розрахунку в день звільнення працівника, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» на його користь суму заборгованості по заробітній платі, у тому числі грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період серпень-жовтень 2014 року у розмірі 10 522,20 гривень. Також просить стягнути компенсацію, пов*язану з інфляційним нарахуванням за невиплачену заробітну плату, яка станом на 01.05.2015 року становить 3 054,67 гривень, суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 243,6 гривень та витрати, пов*язані з наданням юридичної допомоги у розмірі 400,00 гривень. Крім того, позивач зазначив, що у зв*язку з викладеними обставинами він зазнав моральних страждань, тому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень. У судовому засіданні, посилаючись на викладене, позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, сповіщені належним чином, у судове засідання не з*явилися. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач дійсно працював ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» на дільниці прийому та відвантаження нафтопродуктів на посаді оператора третього розряду з 03.10.2013 року по 07.10.2014 року. Відповідно до Наказу №522-п від 03.10.2014 року [PERSON] було звільнено з 07.10.2014р. з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, згідно запису у трудової книжці [NUMBER]. Відповідно до довідки про доходи №8.1-10/1404 від 14.04.2015року, наданої ПАТ «Одеський нафтопереробний завод», сума заборгованості по заробітній платі, у тому числі грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки за період серпень-жовтень 2014 року, становить суму у розмірі 10 522,20 гривень. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило в грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути перераховані не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядку), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, підлягає задоволенню вимога позивача, щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості по заробітній платі, у тому числі грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки за період серпень-жовтень 2014 року, становить суму у розмірі 10 522,20 гривень. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). В силу ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст. 3 Закону України, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Заявляючи вимогу про стягнення суми заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації сторона позивача виходить з власного розрахунку, зробленого на підставі встановлених Державна служби статистики України індексів споживчих цін (індекси інфляції), за яким загальна сума компенсації становить 3 054,67 гривень. З даним розрахунком суд погоджується, у зв'язку з чим вважає можливим задовольнити відповідну вимогу. Таким чином, заборгованість по заробітній платі та компенсація, пов*язана з інфляційним нарахуванням за невиплачену заробітну плату становить суму у загальному розмірі 13 576,87 гривень (10 522,20 + 3 054,67) Згідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З досліджених судом обставин, суд вважає, що дійсно неправомірними діями ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» щодо затримки виплати заробітної плати при звільненні, завдано позивачу [PERSON] певних моральних страждань, що виразилось в порушенні нормальних життєвих зв'язків, неможливості забезпечення належних матеріальних умов для існування, необхідності відновлення своїх порушень прав у суді. Однак,

Outcome: partial