Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третьої особи та просить встановити факт володіння [PERSON], яка померла 28 березня 1975 року, житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29; також просить визнати за ним право власності на 3/5 частини вказаного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], також просить визнати факт прийняття [PERSON], який помер 31 липня 2005 року, спадщини після смерті [PERSON], визнати за позивачем право власності на 2/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29 в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON], який помер 31 липня 2005 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29, належав його бабі [PERSON], яка померла 28 березня 1975 року. За життя [PERSON] склала посвідчений 18 березня 1975 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради заповіт, яким розпорядилася належним їй будинком з надвірними будівлями, за адресою Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29 та заповіла 3/5 частин будинку позивачу, а 2/5 частини своєму синові [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] позивач та його дядько [PERSON] прийняли фактично, оскільки вони обидва постійно проживали у житловому будинку № 29, за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна та були зареєстровані за вищевказаною адресою, із заявою про відмову від спадщини не зверталися, фактично володіли та користувалися спадковим майном. Спадкові права у встановленому законом порядку позивач та [PERSON] не оформлювали. Протягом 1975-1983 року на території домоволодіння № 29, за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна позивачем та його дядьком [PERSON] були здійснені прибудови до вказаного житлового будинку та збудовані нові надвірні будівлі. На замовлення позивача проведено інвентаризацію спірного будинку та надвірних будівель, але прийняття їх в експлуатацію не проводилось, правовстановлюючі документи не оформлювалися. 31 липня 2005 року помер дядько позивача [PERSON]. Діти померлого син [PERSON] та донька [PERSON] на момент смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися, разом з ним за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29, фактично не проживали, спадщину після смерті батька не прийняли. У 2012 році помер [PERSON]. За вказаних обставин позивач фактично прийняв спадщину після смерті дядька та набув право власності на 2/5 частини житлового будинку № 29, за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна. З метою захисту свого права власності позивач звернувся до суду з позовом. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, при цьому визнав, що до нотаріальної контори з питання оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] не звертався, спір щодо житлового будинку № 29, за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна відсутній. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача не заперечувала, але пояснила, що зареєстрованим місцем її проживання є будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29, а спадкоємицею по закону після смерті брата [PERSON] залишилась його дружина. Представник Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що право приватної власності на житловий будинок № 29 за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна не зареєстровано. Зазначений житловий будинок було зведено в період з 1953 року по 1983 рік на підставі дозволу Харківської районної ради, який був наданий [PERSON] та генерального плану забудови даної земельної ділянки, про що свідчить інформація, що надана Комунальним підприємством Харківське районне бюро технічної інвентаризації № Л-439 від 30 квітня 2014 року. [PERSON] померла 28 березня 1975 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-ВЛ № 404371, видане 28 березня 1975 року Пісочинським селищним ЗАГС Харківського району Харківської області, запис № 36 від 28 березня 1975 року. Заповітом, що нотаріально посвідчений 18 березня 1975 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області, реєстр № 21, [PERSON], заповіла належний їй житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29 у власність 2/5 частини синові [PERSON] та 3/5 частини онукові [PERSON]. Згідно матеріалів БТІ станом на 27 березня 2014 року за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29, розташований житловий будинок літ. А-1 (стіни-дерево, цегла) загальною площею 111,70 кв. м., житловою площею 77,70 кв. м., сарай літ. Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, сарай з погрібом літ. Д,д, погріб літ. П1, літня кухня літ. З, сараї літ. И, літ. Л, вбиральня літ. Ж1, вбиральня літ. Т, літній душ літ. М, вигрібні ями літ. С, огорожа літ. №1-3, колодязі літ. К1, літ. К2, про що свідчить інформація № Л-439 від 30 квітня 2014 року, надана Комунальним підприємством Харківське районне бюро технічної інвентаризації. [PERSON] помер 31 липня 2005 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-ВЛ № 020679, що видане 01 серпня 2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, запис № 155, від 01 серпня 2005 року. Відповідно до записів у будинковій книзі, будинку № 29, за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, зареєстровані: [PERSON] в період з 1972 року; [PERSON] в період з 1956 року по день смерті 31 липня 2005 року, [PERSON] з 1972 року, [PERSON] з 1978 року. Також суду в якості доказів надані: копія паспорту громадянина України та картки фізичної особи-платника податків на імя позивача, технічний паспорт на житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Санаторна, 29, що виготовлений Комунальним підприємством Харківське районне бюро технічної інвентаризації станом на 27 березня 2014 року, де містяться відомості про наявність будівель та прибудов, що збудовані після 1975 року . Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини за ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1 та частини 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, в порядку черговості, при цьому в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, в третю чергу рідні дядько та тітка, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини, в пяту чергу право на спадкування за законом мають усі інші родичі спадкодавця до шостого ступеню споріднення включно. Суд, аналізуючи надані позивачем докази в їх сукупності приходить до висновку, що у задоволенні вимог [PERSON] необхідно відмовити за їх недоведеністю та безпідставністю. Так, позивач не надав доказів на підтвердження родинного звязку з померлим 31 липня 2005 року [PERSON] і таким чином не довів, що він взагалі є спадкоємцем після смерті [PERSON], також не зазначив жодних обставин щодо прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], при цьому суд враховує, що позивач та спадкодавець мають різні прізвища Колєсніченко та Колісніченко і позивач будь яких вимог з цього приводу не заявив. Не підтвердив позивач і факт смерті [PERSON], і не довів, що спадщину після його смерті ніхто із спадкоємців по закону не прийняв. Крім того, позивач не зазначив, які будівлі входять в спадкову масу після смерті [PERSON], а які будівлі є спадковими майном після смерті [PERSON]. Також, суд враховує, що відповідач [PERSON] на день смерті як батька [PERSON] у 2005 році так і на день смерті брата [PERSON], була зареєстрована із померлими за однією адресою і заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини після смерті батька та брата не подавала, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Також суд зазначає, що нормами діючого цивільного процесуального законодавства, що регулюють порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, не передбачено встановлення такого факту як володіння нерухомим майном та визнання факту прийняття спадщини, оскільки правовідносини щодо набуття права власності та щодо спадкування врегульовані нормами Цивільного Кодексу України і у обраний позивачем спосіб - захисту не підлягають. При вирішенні справи, суд також приймає до уваги, що позивач у судовому засіданні підтвердив, що спір у нього відсутній, що до нотаріальної контори про оформлення спадкових прав він не звертався, а суд вирішує саме спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. На підставі викладеного суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні заявлених вимог та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed