Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 09.07.2005 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Укладений договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування кредитом, згідно цих Умов та правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично у відповідності до п. 9.12 цих Умов та правил лонгується на такий же термін за відсутності протягом цього строку повідомлення однієї із сторін про припинення його дії. Позивачем умови договору були виконані у повному обсязі, проте відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, внаслідок чого станом на 31.07.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 44 772,42 грн., з яких заборгованість за кредитом - 10 009,78 грн., заборгованість за відсотками - 32 154,43 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2108.21 грн., яку просили стягнути на свою користь, а також судові витрати. | В судове засідання сторони не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підтримує позов у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Про день і час судового засідання відповідач був повідомлений у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у газеті «Запорізька правда» № 7 (23388) від 18.01.2014 року. Суд вважає можливим розглянути справу без осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи та надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2005 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява клієнта разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір, який відповідно до п.9.12 вказаних Умов та Правил діє протягом 12 місяців з моменту його підписання та автоматично лонгується на такий же термін за відсутності інформації однієї із сторін про його припинення (а.с.9-13). Таким чином, договір про надання банківських послуг - кредиту у розмірі 3000 гр.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку був укладений між сторонами 09.07.2005 р., є строковим, з терміном дії до 09.07.2006 р. Оскільки протягом часу його дії сторони не заявляли про припинення дії договору, він автоматично був пролонгований на 12 місяців до 09.07.2007 р., що є кінцевим терміном повернення кредиту. Як вбачається зі змісту позову у відповідності до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, умова про те, що пролонгація договору відбувається щорічно відсутня, зазначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і за відсутності заяв сторін про припинення його дії автоматично лонгується на такий самий строк, тобто на 12 місяців. Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку, що укладений 09.07.2005 р. між сторонами кредитний договір діяв до 09.07.2006 р., був пролонгований на 12 місяців до 09.07.2007 р., підстав вважати його пролонгованим на інший термін суд з матеріалів справи не встановив. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України ,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язані вправі заявити в суд вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором без номеру від 09.07.2005 року вх.№ 12387/13вх (а.с.4-8) відповідач [PERSON] 26.05.2008 року востаннє сплатив заборгованість за кредитом, після чого жодного разу не здійснив погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК Україи встановлено, що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до матеріалів справи (вхідний штамп суду), позовна заява до [PERSON] позивачем подана до суду 23.10.2013 року, тобто за межами строку позовної давності. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущена позовна давнысть за основним зобов'язанням і за додатковими вимогами (неустойка, штраф, пеня), до яких застосовується спеціальний строк позовної давності в 1 рік без поважних причин, про його поновлення не заявлено, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволені позову суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: dismissed