Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 2070 грн. 60 коп. витрат на лікування, 10810 грн. 24 коп. шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності, 7308 грн. недоплаченої частини відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 1009 грн. 44 коп. моральної шкоди, а також 16413 грн. 28 коп. пені, 4652 грн. 41 коп. інфляційних втрат, 1523 грн. 3% річних, нарахованих на суму 19024 грн. 15 коп. за період з 27.04.2017 по 21.10.2019, та нарахованих на суму 2174 грн. 13 коп. за період з 15.03.2018 по 21.10.2019. Свої вимоги мотивує тим, що 29.01.2014 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Део Ланос», з номерним знаком [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014140270000123 від 30.01.2014 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Део Ланос», з номерним знаком [NUMBER] , застрахована в АТ «СГ «ТАС», поліс №АЕ/2249131 від 11.04.2013. 10.01.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, до якої додав усі необхідні документи. На підтвердження понесених витрат на лікування та медикаменти позивач надав чеки на суму 2399,43 грн., копії яких додаються, а оригінали знаходяться у відповідача. На підтвердження шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності позивач надав завірені копії чотирьох листків непрацездатності за період з 29.01.2014 по 25.02.2014, за період з 26.02.2014 по 13.03.2014, за період з 13.03.2014 по 08.04.2014, за період з 09.04.2014 по 21.05.2014. На підтвердження шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, пов`язаної з встановленням II групи інвалідності позивач надав копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №701745 та лист Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи №632 від 16.12.2016 про те, що [PERSON] вперше оглядався міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК 22.05.2014, був визнаний інвалідом II групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату терміном на 1 рік. II група інвалідності була встановлена позивачу внаслідок травм, отриманих в ДТП від 29.01.2014. За результатами повторних оглядів позивачу встановлювалась ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №914321 та серії 10ААВ №832069. 02.03.2017 позивач подав відповідачу заяву про долучення документів для виплати страхового відшкодування. У квітні 2017 року відповідач прийняв рішення про страхову виплату відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності (III група інвалідності - 12 м.з.п., встановлених на дату страхового випадку) в розмірі 14616 грн., моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати, що становить 730 грн. 80 коп., а всього 15346 грн. 80 коп. Разом з тим, у відшкодуванні витрат на лікування та медикаменти, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності саме за встановлення II групи інвалідності позивачу було відмовлено. 20.12.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про долучення документів для доплати страхового відшкодування від 17.12.2017, а саме копії виписки із медичної карти № 6337 , документу про проходження комп`ютерної томографії, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №369963, чеків в кількості 45 шт. та квитанцій в кількості 2 шт., загалом на суму 3992 грн. 52 коп., однак відповідач не прийняв рішення про відшкодування документально підтверджених витрат на лікування, а також не виплатив відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності (II група інвалідності), а також, відповідно, і відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 % від виплати, яка мала б бути здійснена. Оскільки на [PERSON] як особу, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, та який скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, ст.1166, 1187, 1195 ЦК України покладено обов`язок відшкодувати завдану позивачу шкоду, разом з тим цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована відповідачем, останній зобов`язаний був виплатити позивачу страхове відшкодування, однак всупереч вимогам ст.23, 24, 25, 26, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повністю не відшкодував заподіяну позивачу шкоду, просить стягнути таку в судовому порядку. Крім цього, на підставі ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача також пеню за весь період прострочення виплати страхового відшкодування, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Ухвалою від 20.08.2019 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 10.09.2019. Ухвалою суду від 10.09.2019 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 10.10.2019. 09.10.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки згідно з поданими заявами на виплату та доплату страхового відшкодування відповідач в повному обсязі виконав своє зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої позивачу, внаслідок ДТП, яке мало місце 29.01.2014 за участю забезпеченого згідно з полісом АЕ/2249131 від 11.04.2013 транспортного засобу «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] . Так, відповідач 25.04.2017 прийняв рішення про виплату позивачу відповідно до вимог ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності (ІІІ група інвалідності, відповідно до довідки МСЕК серія 10 ААВ №914321, яка була чинною на момент звернення до страховика 10.01.2017) 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому на дату настання страхового випадку, що в сумі склало 14616 грн., а також 730 грн. 80 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди, а всього 15346 грн. 80 коп. 28.04.2017 страхове відшкодування у вказаній сумі було виплачене на реквізити, вказані у заяві про виплату страхового відшкодування від 10.01.2017. Крім цього, 27.03.2018 відповідач виплатив позивачу відшкодування за шкоду, пов`язану з його лікуванням в сумі 2476 грн. 60 коп., а також 123 грн. 83 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди, а всього 2600 грн. 43 коп. При цьому, відповідач керувався вимогами ст.24, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням того, що документально підтверджений розмір витрат на лікування становив 1688 грн. 13 коп. (3992 грн. 52 коп.-2304 грн. 39 коп.), що є менше, ніж мінімальний розмір, тому позивачу виплачено страхове відшкодування з розрахунку 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому на дату настання страхового випадку, помножена на 61 день. В судове засідання 10.10.2019 позивач не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Разом з тим, ухвалою суду від 10.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 12.11.2019. 24.10.2019 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги уточнив. Зазначив, що відповідач дійсно перерахував позивачу 2476 грн. 60 коп. витрат на лікування та 123 грн. 83 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, при проведенні розрахунку відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не врахував, що позивач перебував на лікуванні з 29.01.2014 по 21.05.2014, тобто 112 днів, що підтверджується листками непрацездатності, долученими до заяви про виплату страхового відшкодування. З урахуванням наведеного відповідач зобов`язаний був виплати позивачу 4547 грн. 20 коп. (1218 грн./30*112 днів), однак не доплатив позивачу 2070 грн. 60 коп. (4547 грн. 20 коп. - 2476 грн. 60 коп.) та відповідно 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди, а тому просить стягнути такі в судовому порядку. Крім цього, оскільки позивач подав відповідачу відповідні документи для виплати страхового відшкодування 20.12.2017, а рішення про часткову виплату такого прийнято 14.03.2019, тому за період з 15.03.2018 по 21.10.2019 з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1217 грн. 93 коп., 219 грн. 59 коп. інфляційні втрати та 105 грн. 3% річних, нараховані на суму 2174 грн. 13 коп. (2070 грн. 60 коп. безпідставно недоплаченого страхового відшкодування витрат на лікування + 123 грн. 83 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди). Крім цього, відповідач безпідставно не виплатив позивачу відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 29.01.2014 по 21.05.2014 в розмірі 10810 грн. 24 коп. та шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в розмірі, визначеному для II групи інвалідності в розмірі 7308 грн. (різниця відшкодування між II та III групами інвалідності), а також моральну шкоду в розмірі 5%, що становить 905 грн. 91 коп. ((10810,24+7308)*5%), а тому просить стягнути таку в судовому порядку. Оскільки відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування на відшкодування вказаної шкоди, однак 26.04.2017 безпідставно прийняв рішення про відмову у їх відшкодуванні, тому просить стягнути також 15195 грн. 35 коп. пені, 4432 грн. 82 коп. інфляційних втрат та 1418 грн. 3% річних, нарахованих на суму 19024 грн. 15 коп. (10810 грн. 24 коп. + 7308 грн. + 905 грн. 91 коп.) за період з 27.04.2017 по 21.10.2019. 29.10.2019 представник позивача подав клопотання про приєднання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. 11.11.2019 представник відповідача подав заяву про застосування позовної спеціальної давності в один рік та відмовити з цих підстав в задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення пені. В судовому засіданні 12.11.2019 представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування позовної давності. Додатково пояснив, що позивачу було відмовлено у виплаті відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 29.01.2014 по 21.05.2014, оскільки йому виплачено відшкодування у зв`язку зі стійкою втратою працездатності (ІІІ група інвалідності). Також вважає необґрунтованими вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в розмірі, визначеному для II групи інвалідності в розмірі 7308 грн., оскільки позивачу ІІ група інвалідності була встановлена лише на рік, а на час звернення із заявою про виплату страхового відшкодування 10.01.2017 чинною була довідка МСЕК серія 10 ААВ №914321 згідно з якою позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Крім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат просив врахувати, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9100 грн. є не обґрунтованим та не пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасниками справи визнано, що 29.01.2014 мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю водія автомобіля «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ «СГ «ТАС», поліс №АЕ/2249131 від 11.04.2013, та пішохода [PERSON] (позивача у справі), який отримав тілесні ушкодження. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №12014140270000123 від 30.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Разом з тим, вказане кримінальне провадження закрито постановою заступника начальника СВ Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 27.05.2014 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.11). Відповідно до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, а також ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial