Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою, зобовязання не чинити перешкод в користуванні квартирою. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 28.01.2005 року по 30.06.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме: відеокамера Sony вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставка LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн.; ваза китайська вартістю 8000 грн., ріг з слонової кості вартістю 5000 грн., холодильник вартістю 420 грн., посудомийна машина вартістю 1100 грн., телевізор Веста вартістю 1300 грн., варочна панель 580 грн., духовка вартістю 930 грн., мікрохвильова піч вартістю 350 грн., кухня-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душова кабіна вартістю 4500 грн., ванна вартістю 2000 грн. Також за час шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS]. Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивач звернувся до суду з позовом та просить суд розподілити між ним та відповідачкою майно та виділити йому: відеокамеру Sony вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрову приставку Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрову приставку Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставку LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн. Також позивач просить суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], та встановити порядок користування вказаною квартирою виділивши позивачу в користування кімнату площею 20,6 кв.м., відповідачці кімнату площею 21 кв.м., а кухню, ванну кімнату, коридор залишити в загальному користуванні. Та зобовязати відповідачку не чинити позивачу перешкод в користуванні вказаною квартирою. Відповідачка позов визнала частково, та звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя. Вона послалась на те, що сторони з 28.01.2005 року по 30.06.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме: відеокамера Sony вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставка LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн.; ваза китайська вартістю 8000 грн., ріг з слонової кості вартістю 5000 грн., холодильник вартістю 420 грн., посудомийна машина вартістю 1100 грн., телевізор Веста вартістю 1300 грн., варочна панель 580 грн., духовка вартістю 930 грн., мікрохвильова піч вартістю 350 грн., кухня-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душова кабіна вартістю 4500 грн., ванна вартістю 2000 грн. Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому відповідачка суд розподілити між нею та відповідачем майно та виділити їй: холодильник вартістю 420 грн., посудомийну машину вартістю 1100 грн., телевізор Веста вартістю 1300 грн., варочну панель 580 грн., духовку вартістю 930 грн., мікрохвильову піч вартістю 350 грн., кухню-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душову кабіну вартістю 4500 грн., ванну вартістю 2000 грн. Також в період шлюбу, а саме 15.05.2007 року відповідачка придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказану квартиру відповідачка купила на кошти яки вона отримала від продажу квартири [ADDRESS], яка належала їй особисто, яку вона продала 27.04.2007 року за 85000 доларів США. Оскільки позивач не визнає вказані обставини, відповідачка просить суд визнати вказану двокімнатну квартиру [ADDRESS] визнати її особистою приватною власністю. Представник позивача первісний позов підтримав наполягав на його задоволенні, зустрічний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Представник відповідачки, первісний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28.01.2005 року по 30.06.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме: відеокамера Sony вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставка LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн.; ваза китайська вартістю 8000 грн., ріг з слонової кості вартістю 5000 грн., холодильник вартістю 420 грн., посудомийна машина вартістю 1100 грн., телевізор Веста вартістю 1300 грн., варочна панель 580 грн., духовка вартістю 930 грн., мікрохвильова піч вартістю 350 грн., кухня-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душова кабіна вартістю 4500 грн., ванна вартістю 2000 грн. Сторони в судовому засіданні визнали факт придбання цього майна під час шлюбу та погодились з вартістю цього майна. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, з урахуванням положень ст. 61 ч. 1 Сімейного кодексу України, відеокамера Sony вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставка LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн.; ваза китайська вартістю 8000 грн., ріг з слонової кості вартістю 5000 грн., холодильник вартістю 420 грн., посудомийна машина вартістю 1100 грн., телевізор Веста вартістю 1300 грн., варочна панель 580 грн., духовка вартістю 930 грн., мікрохвильова піч вартістю 350 грн., кухня-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душова кабіна вартістю 4500 грн., ванна вартістю 2000 грн., були придбані за час шлюбу сторін, та є обєктами права їх спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, та за змістом ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом. У відповідності до ст. 70 СК України кожен із сторін має право на ? частку цього майна. Згідно ст.. 71 ч. 1 СК України майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд вважає доцільним передати у власність позивачу: відеокамера Sony вартістю 2000 грн., ноутбук «Acer» вартістю 5000 грн., цифровий фотоапарат «Olimpus» вартістю 1400 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-2 вартістю 2000 грн., ігрова приставка Sony PleyStation-3 вартістю 3200 грн., ДВД приставка LG вартістю 1600 грн., електричні інструменти вартістю 4000 грн., кайтсерфинг (парашут і дошка) вартістю 4500 грн., радіотелефон вартістю 500 грн., обладнання для кемпінгу вартістю 5000 грн.; ріг з слонової кості вартістю 5000 грн. Всього майна на 34200 грн. Та передати у власність відповідачці: холодильник вартістю 420 грн., посудомийна машина вартістю 1100 грн., телевізор Веста вартістю 1300 грн., варочна панель 580 грн., духовка вартістю 930 грн., мікрохвильова піч вартістю 350 грн., кухня-гарнітур вартістю 12664 грн., ліжко з матрацом вартістю 1376 грн., душова кабіна вартістю 4500 грн., ванна вартістю 2000 грн., ваза китайська вартістю 8000 грн. Всього майна на 33220 грн. Різницю у вартості часток майна в сумі 490 грн. слід стягнути з позивача на користь відповідачки. Крім того, судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 15.05.2007 року відповідачка придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказаний факт сторонами не заперечується, та підтверджено копією договору купівлі-продажу. Також судом встановлено, що відповідачка 27.04.2007 року, тобто за пів місяця до придбання спірної квартири, продала квартиру [ADDRESS], за 85000 доларів США, яка належала їй особисто. Це підтверджено копією цивільної справи № 1522/27361/12 та копією рішення суду по цій справі яке набрало чинності, та яким встановлено вказаний факт. Позивач та його представник не змогли спростувати доводи відповідачки, про те, що спірну квартиру вона придбала за кошти яки вона отримав від продажу іншої квартири, яка належала їй особисто. Також загально відомим є той факт, що фактично спірну квартиру було придбано за більші кошти ніж зазначено в договорі, а в договорі зазначена балансова вартість квартири, щоб зменшити суму збору, що є загальною практикою при укладанні договорів купівлі-продажу квартир в Україні. Вказаний факт також спростовує доводи позивача про те що спірну квартиру позивач та відповідачка купили за сумісні кошти. Факт того, що позивач під час придбання спірної квартири склав нотаріальну згоду на придбання спірної квартири відповідачкою в якій зазначив, що спірна квартира придбана за спільні сумісні кошти подружжя позивача та відповідачки, не свідчить що спірна квартира дійсно була придбана за спільні кошти подружжя позивача та відповідачки. Доводи позивача про те, що він приймав участь в ремонті спірної квартири, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів цього факту. А той факт що позивач брав кредити, після придбання спірної квартири, не свідчить про те, що гроші були витрачені на ремонт цієї квартири. Також суд не може прийняти до уваги доводи позивача, про те що він 30 грудня 2004 року продав разом з двома співвласниками квартиру № 1 в будинку № 48 корпус № 1 по вул. Академіка Корольова, та мав гроші для придбання спірної квартири, оскільки вказаний продаж був здійснений ще до укладення шлюбу між сторонами, та за два с половиною роки до придбання спірної квартири. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що відповідачка обґрунтовано звернулася до суду з позовом про визнання за нею права особистої власності на спірну квартиру, та зустрічний позов в цій частині, підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову в частині визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартири як за одним з подружжя та встановлення порядку користування спірною квартирою, а також зобовязання відповідачки не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою слід відмовити, оскільки вказана квартира є особистою власністю відповідачки, та лише вона має право володіння, розпорядження та користування вказаною квартирою, а також вона має виключне право визначати порядок користування квартирою, та коло осіб яки можуть користуватися спірною квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: partial