Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді будинку [ADDRESS]. На випадок своєї смерті 16 січня 2003 року мати склала заповіт, відповідно до якого заповіла своє майно йому та його брату - [PERSON]. На день смерті матері з нею не проживав ніхто, ні він, ні його брат чи інші родичі заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавали, однак відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину за матір'ю прийняв він, так як після смерті матері вступив в управління та володіння спадковим майном. Інший спадкоємець за заповітом - його брат [PERSON] [INFO] помер. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок він звернувся до приватного нотаріуса, однак йому було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок матері. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, однак його представник - адвокат [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, питання понесених судових витрат просив не вирішувати. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 24 листопада 2003 року (а. с. 11, 12). Також встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що за законом буде мати право заповіла своїм синам [PERSON] та [PERSON] у рівних долях, що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району 16 січня 2003 року та зареєстрованою в реєстрі за № 04 (а. с. 27). Разом з цим як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГСу по м. Благовіщенську і Благовіщенському районі управління ЗАГС Амурської області 05 травня 2016 року, син заповідача - [PERSON] [INFO] помер, про що складено відповідний запис акту про смерть № 2494 (а. с. 13). У судовому засіданні встановлено, що згідно довідок виконкому Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1575 від 05 грудня 2018 року та № 1604 від 14 грудня 2018 року за даними погосподарської книги № 2 за 2001-2005 роки головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] являлася [PERSON], яка померла [INFO], де на час її смерті та протягом шести місяців після такої ніхто не проживав та зареєстрований не був (а. с. 15, 16). Крім цього, як вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54381298 від 06 грудня 2018 року спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], відсутня. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №149568213 від 14 грудня 2018 року підтверджує відсутність відомостей щодо права власності на будинок [ADDRESS] (а. с. 17, 19). Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Так, згідно довідки виконкому Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1588 від 10 грудня 2018 року після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], позивач [PERSON] доглядає за житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] та прилеглою земельною ділянкою, сплачує земельний податок з неї (а. с. 14), а відтак відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняв спадщину. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу № 195/01-16 від 20 грудня 2018 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], після смерті його матері [PERSON], оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно (а. с. 18). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом прийняв спадщину за [PERSON], оскільки у встановлений законом строк згідно ст. 549 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої представником позивача заяви, в якій останній просить питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення представника позивача не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved