Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказуючи, що 26.10.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позикодавець [PERSON] передав у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 17000 доларів США, про що останнім була надана розписка. Протягом 2013 р. відповідачем було повернуто грошових коштів за договором позики на суму 1010,00 доларів США. 25.05.2016 р. між [PERSON] як Цедентом та [PERSON] як Цесіонарієм було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1 якого Цесіонарій прийняв всі права вимоги за договором позики між Цедентом та боржником [PERSON] Вартість права вимоги, відповідно до п.2.1 договору відступлення права вимоги, складає 15990,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.05.2016 р. є еквівалентом суми 401833,72 грн. 09.05.2016 р. представник позивача та посадова особа Харківського відділення служби спеціального звязку здійснили спробу вручити відповідачеві вимогу про повернення грошових коштів за договором позики та договір відступлення права вимоги, проте відповідач відмовився від його отримання. Таким чином, строк повернення грошових коштів за договором позики настав 09.07.2016 р. З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 400\~193,72 грн. (а.с.26). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зменшені позовні вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив, що у квітні 2007 р. він позичив у [PERSON] (рідного брата [PERSON]) 7000 доларів США, зі сплатою 4% винагороди щомісяця, а саме по 280 доларів США. З травня 2007 р. по травень 2011 р. він передав [PERSON] відсотки за користування кредитом у розмірі 13440 доларів США. При цьому розписка щомісяця переоформлювалась наново. 20.06.2011 р. [PERSON] загинув та відповідач повідомив батька загиблого, [PERSON], про існуючі між ними фінансові відносини. На початку липня 2011 р. відповідач та [PERSON], у присутності [PERSON], домовились, що розписка про отримання відповідачем у 2011 р. позики від [PERSON] буде переоформлена на імя [PERSON]. З липня по листопад 2011 р. відповідач передав [PERSON] відсотки за користування позикою [PERSON] у розмірі, еквівалентному 1680 доларів США. На початку листопада 2011 р. відповідач звернувся до [PERSON] з проханням про надання позики у розмірі 10000 доларів США та отримав їх, з умовою сплати 4% винагороди щомісяця. З грудня 2011 р. до жовтня 2012 р. [PERSON] отримав від відповідача суму, еквівалентну 6800 доларів США, при цьому розписка кожного місяця переоформлювалась наново. Враховуючи, що [PERSON] отримав від нього усього 8480,00 доларів США, а 7000,00 доларів США відповідач позивач у [PERSON], а не у [PERSON], залишок боргу станом на 26.10.2012 р. становить 410 ,00 доларів США. Крім того, відповідач витратив на реконструкцію виробничих приміщень, орендованих у банка «Гранд», віце-президентом якого був [PERSON], а президентом є [PERSON], майже 50000 доларів США та сплатив протягом 12 років орендну плату у розмірі більше, ніж 500000,00 грн., тому вважає себе особою, яка виконала свої зобовязання перед сімєю [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. У відповідності зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій саме сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, що передбачено ст.625 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 26.10.2012 р. [PERSON] власноручно склав розписку про те, що він взяв у борг у [PERSON] 17000 доларів США, таким чином, між сторонами був укладений договір позики, без визначення строку повернення боргу (а.с.5). У листопаді 2013 р. [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу, неповернутою залишилась сума у розмірі 15990,2 долари США, що підтверджується розписками відповідача (а.с.10). 25.05.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги за договором позики від 26.10.2012 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до п.1.1 Договору відступлення права вимоги, Цедент [PERSON] передав, а Цесіонарій [PERSON] прийняв всі права вимоги за договором позики між Цедентом та боржником [PERSON] Вартість права вимоги, відповідно до п.2.1 Договору відступлення права вимоги, складає 15990,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.05.2016 р. є еквівалентом суми 401833,72 грн. 09.06.2016 р. [PERSON] направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів за договором позики та договір відступлення права вимоги, проте відповідач відмовився від його отримання (а.с.8, 9). 24.06.2016 р., 15.08.2016 р., 13.09.2016 р. та 31.10.2016 р. відповідач сплатив новому кредитору позивачеві [PERSON] (200+200+200+640) грн. як погашення боргу перед [PERSON], що на думку суду свідчить про усвідомлення відповідачем переходу до нового кредитора прав у зобовязанні, повязаного з Договором позики від 26.10.2012 р. (а.с.27). Крім того, 05.12.2016 р., під час судового розгляду, письмове повідомлення про перехід до нового кредитора прав у зобовязанні за договором позики від 26.10.2012 р. було вручено відповідачеві повторно. На час розгляду справи відповідач не повернув позивачеві борг у повному обсязі, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки. Доводи відповідача про безгрошовість розписки, виданої ним 26.10.2012 р., та проведення остаточного розрахунку, не підтверджені належними та допустимими доказами всупереч вимогам ст.60 ЦПК України. Враховуючи, що позичальник відповідач [PERSON] своєчасно не виконав свого зобов*язання та не повернув новому кредитору позивачеві [PERSON] позику протягом 30 днів з дня предявлення вимоги, не надав суду доказів недійсності договору позики, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з підстав, передбачених ст.1049 ЦК України. Суд стягує заборгованість в межах заявлених позовних вимог, у розмірі 400193,73 грн., відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день розрахунку. З підстав ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1% від присудженої суми, що становить 4001,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved