Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], яка померла 11 грудня 2016 року, оскільки належним чином воно не оформлено. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 11 грудня 2016 року померла [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП №252712. Позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач як її донька. Інших спадкоємців немає. На підставі свідоцтва про народження серії І-Ф № 266547 [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 27.04.2017 року «Литвинова Віра Федорівна» змінила прізвище на «Гринько Віра Федорівна». [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФП № 354782 та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, сформованого 22.06.2017 року. Відповідно до договору міни від 27.03.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. 23 липня 1998 року на Біржі нерухомості «Едвайс Консульт» був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №18558 від 06.08.1998 року. 27 квітня 2017 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом до другої Миколаївської державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 12.06.2017 року винесеної державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено позивачу про видачу свідоцтва про право спадщину за законом, оскільки договір купівлі продажу нотаріально не був посвідчений нотаріально відповідно до вимог чинного законодавства. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 183/2017 до майна померлої 11 грудня 2016 року [PERSON] від 27.04.2017 р. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами спадкодавцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~241\~ЦК УРСР\~встановлено,\~що за\~договором міни\~між сторонами\~провадиться обмін\~одного майна\~на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті [PERSON], оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до другої Миколаївської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи 183/2017 до майна померлої 11 грудня 2016 року [PERSON] від 27.04.2017 р. Таким чином, позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері на квартиру [ADDRESS]. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати повязані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача.

Outcome: approved