Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. На обґрунтування вимог позивач зазначив, що протягом 10 років сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, й 14.07.2009 року в них народилася дочка [PERSON] Аніта Євгенівна. Крім того, відповідачка також має власних дітей [PERSON] та [PERSON]. З січня 2017 року сторони почали проживати окремо, й їхня спільна дитина [PERSON] почала проживати з відповідачкою, яка створює перешкоди для участі позивача у вихованні їхньої спільної дитини, забороняє їм зустрічатися. На підставі викладеного, позивач просив винести рішення, яким зобовязати [PERSON] не чинити їм перешкоди у спілкуванні з [PERSON], визначити способи його участі у вихованні дочки та особистому спілкуванні без присутності відповідача: по непарним числам місяця [PERSON] проживає з позивачем цілодобово, по парним числам місяця з відповідачкою; в дні проживання [PERSON] з відповідачкою надати позивачу побачення пять разів на тиждень з понеділка по пятницю після закінчення уроків з 14.00 години до 18.00 години за місцем її проживання; визнати за ним право на спільний відпочинок з дочкою [PERSON] під час зимових, весняних літніх та осінніх канікул першу половину канікул; надати йому можливість спілкуватись з [PERSON] в необмеженій кількості засобами телефонного, поштового, електронного, компютерного за програмою «Скайп» звязку; в разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з дочкою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні дочка проводить з позивачем; надати можливість позивачу в день його побачення з дочкою забирати дочку зі школи/будинку особисто; надати позивачу право безперешкодно відвідувати школу та клас, де навчається його дочка; зобовязати відповідача за два дні до дня його зустрічі з дочкою надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дочки, а у разі настання таких змін повідомити про це позивача наступного дня з дня настання таких обставин. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] до суду двічі не зявилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (відповідач не отримує поштові відправлення через відсутність за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання, тому він відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений). До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що відповідач вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Баштанської райдержадміністрації (органу опіки та піклування) в судому засіданні позов підтримав частково, вважав, що суд має визначити такі способи участі батька у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, які б не шкодили навчанню дитини та забезпечили рівні права батьків на спілкування з дитиною та участь в її вихованні. Заслухавши представника позивача, представника органу опіки та піклування, показання свідків [PERSON] та [PERSON], оцінивши досліджені в судовому засіданні докази (копію повідомлення Баштанської райдержадміністрації від 15.03.2017 року № Т-16-16; копію повідомлення Миколаївської обласної державної адміністрації від 03.04.2017 року № Т-29-17; копію повідомлення Миколаївської обласної державної адміністрації від 07.04.2017 року № Т-381-17; копію повідомлення представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 10.1/7-Т287135.17/14-130 від 13.04.2017 року; копію повідомлення Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області від 12.04.2017 року № Т-14/55-2017; копію повідомлення Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області від 18.04.2017 року № Т-13/55-2017; копію повідомлення Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області від 18.04.2017 року № Т-12/55-2017; копію повідомлення [PERSON] в Миколаївській області від 25.04.2017 року № Т-01/25-2017; копію актового запису про народження №109 від 23.07.2009 року; копію акту обстеження умов проживання від 03.07.2017 року; витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Баштанської райдержадміністрації від 05.07.2017 року №9; повідомлення Баштанської райдержадміністрації від 10.07.2017 року №810-02-20), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дочку [PERSON] Аніту Євгенівну, [INFO]. Дочка проживає разом з матірю, позивач проживає окремо від дитини, але бажає брати участь у її вихованні та регулярно спілкуватись з нею. Відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та в участі у її вихованні, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які є близькими родичами відповідача, з показів яких слідує, що з січня 2017 року відповідач всіляко перешкоджає позивачу бачитись з дитиною, ховає дитину, йде з дому, коли позивач приїздить відвідати дитину, змінює місця проживання, не дозволяє спілкуватись батьку з дитиною по телефону. За такого, відповідач чинить позивачу перешкоди у особистому спілкуванні з дитиною та її слід зобовязати не чинити таких перешкод. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 153, 157 Сімейного Кодексу України, із змісту яких слідує, що мати, батько та дитина мають право небезперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, \~другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Незважаючи на вимогу суду, що міститься в ухвалі про відкриття провадження у справі від 08.06.2017 року, та в супереч вимогам ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки не надав до суду письмовий висновок щодо розвязання спору через те, що відповідач уникає спілкування з позивачем та не бажає зявлятись на засідання органу опіки та піклування та виїхав з зареєстрованого у встановленому порядку місця свого проживання і місце її тимчасового перебування невідоме. Такі обставини не звільняють суд від обовязку вирішити спір по суті з врахуванням того, що згідно з ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України такий висновок органу опіки та піклування не є для суду обовязковим. Вирішуючи вимоги позивача суд виходить з того, що, по-перше, найвищими є саме інтереси дитини, по-друге, має бути дотриманий баланс прав обох батьків. З врахуванням вказаних принципів суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про те, що по непарним числам місяця малолітня [PERSON] має проживати з позивачем цілодобово, а в дні проживання дитини з відповідачкою позивач має право бачитись з дитиною пять разів на тиждень з понеділка по пятницю після закінчення уроків з 14.00 години до 18.00 години за місцем її проживання. По-перше, з позову та пояснень представника слідує, що позивач є водієм та здійснює далекі рейси, не має власного житла та винаймає квартиру в м. Миколаєві. По-друге, дочка сторін навчається в школі, що потребує знаходження дитини в одному населеному пункті, з забезпеченням можливості її підготовки до уроків, наданням часу дозвілля та відпочинку. По-третє, ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачає можливість особистого спілкування з дитиною саме того з батьків, хто проживає окремо від неї, і зміна на підставі даної норми місця проживання дитини суперечитиме її вимогам та виходитиме за межі предмету та підстав позову. Комплекс вказаних обставин вказує на відсутність підстав для задоволення даної вимоги позивача. Натомість суд вважає, що спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею має бути визначений шляхом встановлення батьку систематичних особистих побачень з дочкою у першу та третю суботу місяця з 10 години по 18 годину, у другу та четверту неділю місяця з 12 години по 16 годину без присутності матері за умови дотримання батьком режиму дня та харчування дитини, та з обовязковим поверненням дитини до місця її проживання, оскільки це забезпечить рівні права обох батьків на спілкування з дитиною, не відриватиме її від навчання і у суду відсутні дані, що батько має будь-який негативний вплив на дитину та особисті зустрічі дитини з батьком не можуть проходити за відсутності матері. Вимога позивача про забезпечення права на необмежене спілкування з дитиною можливими засобами звязку, на думку суду охоплюється зобовязанням відповідача не чинити позивачу перешкод у особистому спілкуванні з дитиною. Крім того, з врахуванням вказаних вище принципів, інтересів дитини та балансу прав батьків суд вважає за доцільне зобовязати відповідача надавати позивачу можливість особистого спілкування з донькою\~шляхом проживання або спільного відпочинку доньки з батьком без присутності матері протягом першої половини літніх, осінніх, зимових та весняних канікул відповідно до графіку, встановленому в загальноосвітніх закладах за місцем навчання дитини, та зобовязати відповідача надавати позивачу можливість особисто забирати дочку з місця її проживання у визначені судом дні спілкування батька з дочкою. Вимоги ж позивача про визнання за ним права безперешкодно відвідувати школу, клас де навчається дочка безпосередньо спірних правовідносин між сторонами не стосуються взагалі, а тому задоволенню не підлягають. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з зобовязанням відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною та з визначенням вказаних вище способів участі позивача у вихованні дитини та систематичному спілкуванні з нею. Зазначене є підставою для часткового задоволення позову. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі ст.ст. 153,157,159 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial