Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту не проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті, визнання ідеальних часток співвласників у квартирі, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, зазначивши в позовній заяві, що 14.11.2010р. померла його дружина та мати відповідачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть від 15.11.2010р. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є: позивач - чоловік, та їх діти - син [PERSON] та донька, [PERSON]. Спадкова справа після смерті дружини позивача заведена на підставі заяви позивача приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1,2 ст. 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ст.ст.1269,1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частинами З, 4 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (день смерті), вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для його прийняття, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На момент смерті дружини позивач проживав та був спільно зареєстрований за однією адресою з дружиною, заяву про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті дружини позивач не подавав, отже, вважає, що спадщину прийняв. Факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем підтверджує довідкою з місця проживання. Відповідач, [PERSON], на час смерті [PERSON] хоча і був зареєстрований за однією адресою із спадкодавицею, але з листопада 2004р. за місцем реєстрації не проживав, та на час відкриття спадщини не проживав, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері не подавав. У звязку з тим, що у позивача з відповідачем [PERSON] склалися складні відносини, та він не проживав в квартирі на час смерті матері [PERSON], що підтверджується актом про його не проживання від 20.11.2014р. складеним ЦОА ПКП «Основаниіє», вважає його таким, що спадщину після смерті матері не прийняв. Відповідачка [PERSON], спадщину після смерті матері, не прийняла, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, спільно зі спадкодавицею на час смерті зареєстрована не була та фактично не проживала, тому вважає, що права на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] не має. Оскільки відповідач [PERSON] був зареєстрованим на час смерті [PERSON] за однією адресою, позивач просить визнати факт його не проживання за рішенням суду, та таким що не прийняв спадщину. Оскільки встановлення факту не проживання відповідача із спадкодавцем на час смерті спадкодавця має для позивача юридичне значення, та від нього залежить розмір частки у спадщині позивача, та встановити цей факт у позасудовому порядку неможливо, позивач просить встановити факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з листопада 2004 року по 15.11.2010р. Крім того просить встановити ідеальні частки співвласників у квартирі, оскільки в свідоцтві про право власності на житло №1868 від 29.11.2006р. виданому Ленінською рай адміністрацією м. Запоріжжя, спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності його, померлої дружини та відповідача, та з урахуванням встановлення заявленого факту, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], після померлої дружини [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позов визнала, проти його задоволення не заперечує, вважає, що її брат-відповідач [PERSON] не має права на спадщину після смерті матері, оскільки з батьками не жив, а утримував свою сімю, часто змінюючи місце роботи та виїжджаючи до Москви. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, у судове засідання не зявився, поважних причин неявки суду не повідомив, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, у встановлений законом спосіб, тому суд, у відповідності до ст.168 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в його відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представника, свідків, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що спадкодавиця [PERSON], померла 14.11.2010р, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС №192717, актовий запис 7236. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку майна в спільній сумісній власності, а саме частини квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло №1868 від 29.11.2006р. виданому Ленінською рай адміністрацією м. Запоріжжя, спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначених часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівним, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частки співвласників у спірній квартирі не виділені. Враховуючи, що частки сторін є рівними, суд вважає можливим визначити що ідеальні частки співвласників квартири є рівними по 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід права і обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України, встановлено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а уразі відсутності заповіту спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже після померлої [PERSON] право на спадкування за законом мали сторони, як діти, та позивач, як той з подружжя, який його пережив. Частинами З, 4 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (день смерті), вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для його прийняття, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до копії спадкової справи №71/2014р. після [PERSON], яка померла 14.11.2010 р. позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тільки 11.11.2014 р. В заяві вказав, що він проживав зі спадкоємицею за адресою [ADDRESS]. Крім того вказав, що спадкоємцями є також син [PERSON], зареєстрований за адресою [INFO]. та доньку [PERSON], яка зареєстрована за адресою [INFO]. З витребуваної судом спадкової справи вбачається, що позивач в день звернення до нотаріуса надавав нотаріусу свідоцтво про право власності на житло №1868 від 29.11.2006р., оскільки є завірена нотаріусом копія «згідно з оригіналом» від 11.11.2014 р. Та в той же день нотаріусом винесена постанова, про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки позивач не надав документів на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло №1868 від 29.11.2006р., не втрачено, що не перешкоджає позивачу оформити спадщину. Крім того з копії спадкової справи вбачається, що нотаріусом не сповіщалися інші спадкоємці про заведення спадкової справи. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що відповідач [PERSON] був зареєстрований зі своїми батьками у спірній квартирі, але був вимушений утримувати матеріально свою дружину та дітей, для чого заробляв кошти відїджаючи на заробітки до Росії, але мав намір, після смерті матері оформити свою частку в спадковому майні, зберігаючи свою реєстрацію за зазначеною адресою. Його періодичне перебування у м. Запоріжжі, не давало йому змоги зробити це своєчасно. Відповідно до довідки ЦОА МКП «Основаніє» №3832 від 12.05.2014 р. виданій [PERSON], зазначено, що [PERSON] була зареєстрована за адресою [INFO] та на момент її смерті були зареєстровані чоловік [PERSON] та син [PERSON] [PERSON] довідка надана позивачу до його звернення до нотаріальної контори. До наданого позивачем акту ЦОА МКП «Основаніє» б/н від 20.11.2014р. про не проживання відповідача за спірною адресою з листопада 2004р. по день складання акту, суд ставиться критично, оскільки, сам позивач у заяві до нотаріуса в спадковій справі відкритій за його заявою зазначив, що відповідач зареєстрований за адресою вул. Кремлівська буд.69кв.100 в м. Запоріжжя. Зазначений акт складено на вимогу позивача через чотири роки після відкриття спадщини після померлої дружини [PERSON] 14.11.2010р. Встановити поважність причини пропуску строку для звернення з заявою про прийняття спадщини відповідачем [PERSON] суду не виявилося можливим у звязку з його перебуванням в Росії. Суд критично ставиться до наданої позивачем довідки квартального комітету №71 від 11.05.2015р., оскільки вона видана на імя відповідача [PERSON], що він проживання без реєстрації за адресою вул. Вільгельма Піка буд.45, та склад його сімї. В той же час не зазначено в довідці, що за цією адресою зареєстрована сестра відповідача [PERSON]. Також довідка не містить відомостей з якого періоду відповідач мешкає за цією адресою без реєстрації, що не може бути належним доказом у заявленій позовній вимозі про встановлення факту не проживання в спірній квартирі. Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також розяснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу. [PERSON] від 11.11.2014р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину після смерті дружини, у звязку з тим, що спадкоємцем не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому позивач має можливість в позасудовому порядку оформити спадщину після смерті дружини, надавши оригінал свідоцтва про право власності на житло, а в разі відсутності оригіналу отримати його дублікат, як співвласник квартири. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права, щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тому позовні вимоги позивача про встановлення факту не проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] з листопада 2004р. по 15.11.2010р. суд вважає недоведеними, та позовна вимога, щодо визнання права власності за позивачем на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] 14.11.2010р. задоволенню не підлягає.

Outcome: partial