Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що на загальних зборах уповноважених членів КСП ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Павлівка Білокуракинського району було прийнято рішення про реформування КСП, про створення комісії по реформуванню, а також затверджено розрахунки із пайового фонду списки: майна, що розподіляється між членами КСП, майна для забезпечення кредиторської заборгованості, майна під заборгованість по заробітній платі, майна до резервного фонду, майна до неподільного фонду. Згідно розпорядження голови Білокуракинської районної державної адміністрації, КСП ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Павлівка Білокуракинського району було ліквідовано, скасовано його державну реєстрацію та підприємство припинило своє існування. Основну частину пайового майна колишнього КСП співвласники виділили в натурі в індивідуальному порядку собі на паї. Крім того, під час паювання колишнього КСП, групі співвласників, колишніх членів КСП ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Павлівка Білокуракинського району, в якості частини майнового паю було виділено в натурі нежитлову будівлю « [INFO] », що розташована за адресою [ADDRESS] . Оскільки співвласники в подальшому не бажали нести витрати з його утримання та ремонту й не бажали володіти даним майном, тому на загальних зборах колишніх членів КСП ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Павлівка Білокуракинського району співвласниками було прийнято рішення про передачу нерухомого майна позивачу СФГ «Промінь», що в березні 1999 року й було зроблено та передано останньому у володіння за відповідними актами приймання-передачі. Увесь цей час позивач, якому було передане у володіння майно, безперервно й відкрито володіє та користується вказаним нерухомим майном, постійно здійснює догляд та утримує його й прилеглу під ним територію в належному стані, проводить поточний та капітальний ремонт будівлі. Крім того, позивач вказав також про те, що ним щороку протягом понад 10 років сплачується земельний податок. За власні кошти ним було проведено технічну інвентаризацію та з метою впорядкування документів замовлено виготовлення технічного паспорту на нерухоме майно, проте через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно унеможливлюється його право вільно володіти та на власний розсуд розпоряджатися ним. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання відповідачі не з`явилися, подавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, надали заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що на території Павлівської сільської ради в селі Стативчине Білокуракинського району Луганської області розташована та знаходиться по [ADDRESS] нежитлова будівля « [ADDRESS] , загальною площею 888,0 кв. м. На загальних зборах уповноважених членів КСП ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Павлівка Білокуракинського району було прийнято рішення про реформування КСП та створення комісії по реформуванню, затверджено розрахунки із пайового фонду й списки майна, що розподілялось між членами КСП, майна для забезпечення кредиторської заборгованості, майна під заборгованість по заробітній платі, майна до резервного фонду, майна до неподільного фонду. Під час паювання колишнього КСП, групі співвласників, колишніх членів КСП ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Павлівка Білокуракинського району, відповідачам по справі, в якості належної їм частини майнового паю було виділено в натурі майно, а саме: нежитлова будівля « [INFO] », загальною площею 888,0 кв. м., яке розташоване та знаходиться по [ADDRESS] . Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ст. 7 Закону № 2114 майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону № 2114 пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства у підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Термін «майновий пай» визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань по забезпеченню захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» згідно з яким це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена в грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Право на майновий пай у відповідачів документально підтверджується Свідоцтвами про право власності на майновий пай члена підприємства (майновим сертифікатом) (а.с.33,37,39,44,47,52,56,59). Відповідно до пункту 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Із дослідженого\~в судовому\~засіданні акту\~приймання-передачі\~від 01.03.1999р.\~вбачається,\~що співвласники,\~відповідачі по\~справі,\~користуючись належним\~їм правом\~на вільне\~розпорядження виділеним\~їм в\~натурі рішенням\~загальних зборів\~колишніх членів\~КСП ім.\~ХХІ з`їзду\~КПРС с.\~Павлівка Білокуракинського\~району,\~майном передали,\~а позивач\~Селянське фермерське\~господарство «Промінь»\~прийняло у\~володіння та\~користування нежитлову\~будівлю «Корівник»,\~загальною площею\~888,0\~кв.\~м.,\~що розташоване\~та знаходиться\~по [ADDRESS] .\~ (а.с.29) Відповідно до довідки виконкому Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області №336 від 16.03.2020р. за адресою: [ADDRESS] більше [ADDRESS] років по теперішній час фактично відкрито користується вказаним нерухомим майном позивач СФГ «Промінь». Дане господарство відкрито та безперервно користується та володіє нерухомим майном, постійно, безперервно та відкрито здійснює догляд та утримує його та прилеглу територію в належному стані, здійснює відповідні платежі, пов`язані з утримання нерухомого майна та прилеглої території, у тому числі щороку сплачує земельний податок за земельну ділянку під вказаним майном та прилеглу територію.(а.с.86) Із довідки-характеристики КП «Білокуракинське РБТІ» № 19 від 21.02.2020 року вбачається, що позивач дійсно є належним володільцем вказаного майна та з метою впорядкування документів на нерухоме майно голова господарства особисто звертався в БТІ із заявою на підставі якої та за кошти позивача було проведено технічну інвентаризацію вказаного нерухомого майна та виготовлено технічний паспорт (а.с.32). У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. №952-IV речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі статті 344 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В пункті 9 Постанови за № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року вказано, що повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна та інше. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Звертаючись до суду позивач вказав на те, що протягом тривалого часу він відкрито користується вказаним нерухомим майном, а тому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що позивач вже більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується нерухомим майном і є всі підстави вважати, що він законно набув право власності на вищевказане майно. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що позивач письмовими доказами по справі довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог. А отже, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved