Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування інших виплат, які випливають з трудових правовідносин, в якому посилався на те, що 15 березня 2008 року між сторонами був укладений трудовий контракт, згідно якого позивач був призначений на посаду директора приватного підприємства «Автотрейдинг», яке є власністю відповідача. Відповідно до пункту 7.1., термін дії контракту встановлений до 31 грудня 2008 року, однак, на підставі пункту 6.5 контракту, сторони продовжували його строк дії, шляхом складання додаткових угод. Розмір заробітної плати був встановлений пунктом 3.1 контракту, згідно до якого відповідач зобов'язувався виплачувати позивачу, без урахування обов'язкових податків і зборів, щомісяця по 5000 грн., що було еквівалентно 990 доларів США за курсом, на день укладення контракту. 16 січня 2013 року відповідач, на підставі свого рішення, видав наказ № 04/1 та звільнив позивача з займаної посади, на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, з огляду на винні дії позивача, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, оскільки ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього. 11 лютого 2013 року у м. Києві відповідач оголосив позивачу свій наказ № 04/1 від 16 січня 2013 року та видав трудову книжку, але повний розрахунок не здійснив, а саме: за період дії контракту з 15.03.2008 року по 17.01.2013 року, позивачу не донараховано та не сплачено заробітної плати на загальну суму 85 733 грн. 80 коп., за період з 11.10.2008 року по 17.01.2013 року позивачу не виплачено компенсацію за використану відпустку у сумі 27196 грн. 56 коп. та за зведеним актом інвентаризації активів та зобов'язань від 25.09.2012 року, інвентаризаційною комісією визнано кредиторську заборгованість по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» на користь позивача у розмірі - 31 842 грн. 17 коп. Позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив визнати незаконним наказ ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» від 16 січня 2013 року № 04/1 про звільнення позивача згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України з формулюванням причини звільнення «втрата довір'я». Змінити формулювання причин звільнення позивача з ПП «Автотрейдинг» із «звільнено з посади директора відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП» на «звільнено з посади директора у зв'язку з закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ч. 1 ст.36 КЗпП України». Зобов'язати ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» внести відповідні зміни у трудову книжку позивача. Також просив стягнути з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 15.03.2008 року по 17.01.2013 року у розмірі 85 733 грн. 80 коп. Стягнути з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за період з 11.10.2008 року по 17.01.2013 року у розмірі 22014 грн. 96 коп. Стягнути з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» на користь позивача компенсацію його витрат на відрядження - 3145 грн. 91 коп., витрати на поштові послуги - 316 грн. 44 коп., витрати на послуги зв'язку та Інтернет - 1 222 грн. 47 коп., витрати на нотаріальні послуги - 798 грн. 24 коп., витрати на бензин - 26 359 грн. 11 коп., а всього на загальну суму 31 379 грн. 94 коп. Стягнути з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи із розміру окладу, встановленого п.3.1. трудового контракту еквівалентному 990 дол. США по курсу НБУ на день виплати. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві, про що надав суду відповідні докази. У подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, подала до суду додаткові письмові пояснення та додаткові письмові пояснення № 2 ( а.с.118-121, 144-148) на які посилилась при наданні пояснень у судовому засіданні та просила задовольнити уточнений позов позивача [PERSON] у повному обсязі. Додатково пояснила, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Втрата довір'я повинна ґрунтуватись на конкретних фактах або діях, які роблять неможливим залишення працівника на роботі, пов'язаній з обслуговуванням матеріальних цінностей. На час звільнення позивача не існувало будь - яких конкретних фактів, якими би відповідач обґрунтував свою недовіру до нього. Відповідач ставить в вину позивачеві факт укладення договорів оренди автомобілів (Договір від 16.05.2008 року та Договір від 01.11.20 11 року) без погодження з власником, що, на його думку, є порушенням п.2.2.17. та 4.1.2. контракту. Про існування укладених Договорів оренди власнику стало відомо своєчасно, вони були ним схвалені, що підтверджується щорічною пролонгацією контракту з позивачем, а також відсутністю будь - яких зауважень під час проведення щорічних ревізій фінансово - господарської діяльності і інвентаризацій в період з 2008 по 2013 роки. Крім того, копії Договорів були передані власникові і зареєстровані, що підтверджуються електронними листами . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, та надала письмові пояснення на позов, в якому посилалась на те, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КзПП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. 15 березня 2008 року між сторонами був укладений трудовий договір, згідно якого позивач був призначений на посаду директора приватного підприємства «Автотрейдинг», власником якого є відповідач. Згідно наказу «Про організацію бухгалтерського обліку на підприємстві» № 26 від 30.12.2011 року директор приватного підприємства «Автотрейдинг» [PERSON] введення бухгалтерського обліку на підприємстві поклав на себе. Згідно п. 4.1.2 Трудового контракту директор підприємства ([PERSON]А.) має право, зокрема, підписувати договори (угоди) та приймати будь-які інші зобов'язання від імені Підприємства за умови, що такі договори (угоди) та/або інші документи, що містять зобов'язання для підприємства, будуть попередньо погоджені із власником, якщо вони підпадають під ознаки правочинів (договорів, угод, інших дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків) від імені підприємства, передбачених підпунктом «г» пункту 5.5. Статуту підприємства, однак в будь-якому випадку правочинів від імені підприємства на суму, яка перевищує еквівалент (п'ять тисяч) доларів США в будь-якій валюті, в тому числі в Українських грошових одиницях за офіційним курсом Національного Банку України на дату вчинення правочину. Відповідно до п. 2.2.17 контракту директор зобов'язаний інформувати власника про всі випадки виникнення договірних відносин з субєктами підприємницької діяльності, в яких працюють його родичі та члени сімї. На початку 2013 року, при проведенні фінансового аналізу діяльності підприємства було виявлено, що [PERSON], зловживаючи своїм службовим положенням, всупереч п. 4.1.2 Трудового контракту та п.п. «г» п. 5.5 Статуту підприємства, не проінформувавши власника, уклав два договори транспортних засобів: Договір б/н від 16.05.2008р. укладений між ПП «Автотрейдінг» (в особі директора [PERSON]) та його дружиною [PERSON]. Згідно вказаного Договору [PERSON]-«Наймодавець» передає у користування ПП «Автотрейдінг» автомобіль [NUMBER]. Договір укладений на строк - 3 роки. Ціна договору - 54 000 грн. Договір б/н від 01.11.2011 р. укладений між ПП «Автотрейдінг» (в особі директора [PERSON]) та громадянином [PERSON]. Згідно вказаного договору [PERSON] - «Робітник» передає у користування ПП «Автотрейдінг» автомобіль [NUMBER]. Договір укладений на строк 37 місяців. Ціна договору - 51 467 грн. На виконання вказаних договорів ПП «Автотрейдінг» виплатило позивачу 3000 грн., а також Підприємством був перерахований до бюджету податок з доходу фізичних осіб у розмірі 1252,10 грн. Дружині Позивача - [PERSON] 8100 грн., підприємством був перерахований до бюджету податок з доходу фізичних осіб у розмірі 1933,06 грн., а також підприємство сплатило кошти за нотаріальне посвідчення договору у розмірі 852 грн. Своїми діями Позивач спричинив значну матеріальну шкоду ПП «Автотрейдінг». З цього приводу ПП «Автотрейдінг» була направлена заява до ГУМВС раїни в м. Лисичанськ Луганської області з вимогою порушення кримінального провадження за ч. 2 ст. 191 КК України. Крім того, Територіальною Державною інспекцією з питань праці у Луганської області 23.02.2012 р. та 25.05.2012 р. були здійсненні перевірки додержання законодавства про працю на ПП «Автотрейдинг». Актами перевірки було встановлено, що позивачем порушені були вимоги ст.ст. 33, 34 ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини прибутків у зв'язку з порушенням термінів їх виплати». Внаслідок повторної перевірки Постановою Територіальної Державної інспекції з питань праці у Луганської області від 28.05.2012 р. позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП України. 03 вересня 2012 р. за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № SВК/030912-ф ПрАТ «Слобожанська Будівельна Кераміка» надала ПП «Автотрейдинг» поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 1 850 000 грн. Але не зважаючи на отримання вказаної суми, станом на 01.01.2013 р., підприємство мало заборгованість перед працівниками із заробітної плати у розмірі 43 582,58 грн. Тому вважає, що вищевказані винні дії позивача, який безпосередньо обслуговував грошові, товарні або культурні цінності, дали підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Щодо інших вимог позивача, а саме про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та інших додаткових виплат, відповідач вважає що ці вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки, згідно з трудового контракту б/н від 15.03.2008 року укладеному між сторонами, позивач був призначений на посаду директора Приватного підприємства «Автотрейдинг». Відповідач є власником «Автотрейдинг». Відповідно до п. 3.1. ст.. 3 контракту за невиконання обовязків передбачених контрактом, директору щомісячно виплачується заробітна плата за рахунок коштів Підприємства. Крім того, оплата відпустки та інші виплати директору здійснюються також за рахунок Підприємства. А, отже, відповідач вважає, що заявлені позивачем вимоги предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Представник третьої особи, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, та надала пояснення аналогічні поясненням представника відповідача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] працював директором ПП «Автотрейдинг», а вона з 06.02.2012 року заступником директора з економіки на цьому ж підприємстві. [PERSON] звільнився 17.01.2013 з посади директора підприємства, на теперішній час з ним проведено розрахунки , нарахована компенсація за невикористану відпустку 24 дня, компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Бухгалтерський облік на підприємстві, за своїм наказом, вів [PERSON]. Кар»єр знаходився в Донецькій області с. Серебрянка, їздив він по мірі необхідності в момент відправки груза , добутку сировини, коли приїздили інспекції та при необхідності проведення перевірок. Звіти по відрядженнях складав сам [PERSON], на його прохання деякі звіти складала вона. Прийняті під час звільнення директора документи були передані в центральний офіс в м. Київ. Списання бензину проводили щомісячно. Фінансувалось підприємство за рахунок допомоги власника, бо воно було збитковим, власного прибутку не було. В момент інвентаризації не ставилося за мету провести перевірку всієї документації, лише проводилась інвентаризація активів та пасивів підприємства та наявність первинних документів. Всі розрахунки повинно було нести ПП «АВтотрейдинг», на якому [PERSON] працював директором. Суд,заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2008 року між сторонами було укладено трудовий контракт, строком з 15 березня 2008 року по 31 грудня 2008 року, згідно якого позивач був призначений на посаду директора приватного підприємства «Автотрейдинг» (а.с. 5-7). На підставі пункту 6.5 контракту, сторони продовжували його строк дії, шляхом складання додаткових угод, а саме: Додаткова угода б/н від 01.09.2008 року - на 1 рік: з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року. Додаткова угода № 2 від 23.12.2009 року - на 1 рік: з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року. Додаткова угода № 3 від 31.12.2010 року - на 1 рік: з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. Додаткова угода № 4 від 27.12.2011 року - на 1 рік: з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року (а.с.8-11). Наказом № 04/01 від 16.01.2013 року [PERSON] було звільнено з посади директора підприємства 17 січня 2013 року згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України з огляду на винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності (п. 2.2 трудового контракту від 15.03.2008 року), оскільки ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. 05 лютого 2013 року позивач відправив на адресу відповідача заяву, з проханням змінити формулювання звільнення з ст. 41 КЗпП України на п. 2 ч. 1ст. 36 КЗпП України та виплатити заборгованість по заробітній платі та інших виплат, які випливають з трудових правовідносин. Зазначений лист був вручений відповідачу 08 лютого 2013 року (а.с. 25). З наказом, [PERSON], був ознайомлений 11 лютого 2013 року, в якому міститься підпис зроблений від його іменні про ознайомлення з цими наказом (а.с.24). Про звільнення в трудовій книжці [PERSON], 17 січня 2013 було зроблено запис «звільнений з посади директора згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП», на підставі наказу № 04/1 від 16 січня 2013 року (а.с. 23). Згідно з ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству орган, який розглядає трудовий спір, може змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення в точній відповідності з формулюванням чинною законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, тільки тоді, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» в № 9 від 06.11.1992 року, встановлено, що якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» в № 9 від 06.11.1992 року звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Як вбачається з матеріалів справи, підстава звільнення: п.2 ст. 41 КЗпП у звязку зі втратою довіря, не відповідає фактичним обставинам по справі. Відповідачем не надано жодних доказів, на підтвердження вчинення винних дій позивачем, які б давали підстави для втрати довір'я до нього, що було б підставою для його звільнення за п.2 ст.41 КЗпП України. На підставі викладеного суд вважає, що звільнення позивача з підстав передбачених ст. 41 п.2 КЗпП України є незаконним. Що ж стосується позовних вимог стосовно стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні по день фактичного розрахунку, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з п. 2.2.13 Трудового контракту директор несе особисту відповідальність за здійснення фінансово-господарської діяльності підприємством. Також п. 3.1 встановлено, що за виконання обовязків, передбачених цим контрактом, директору щомісячно виплачується заробітна плата за рахунок коштів підприємства. Тому суд вважає, що предявлені вимоги стосовно стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні по день фактичного розрахунку заявлені до неналежного відповідача. Відповідно до ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку. Під час розгляду справи, позивач не надавав суду жодних клопотань про залучення ПП «Автотрейд» в якості співвідповідача та пред»явлення до нього вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат. Тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити за необгрунтованістю, Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,60 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial