Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, уточнивши його, у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 29.03.2007 року укладено кредитний договір №009/37/07-Ф на суму 21 800,00 євро, строком до 28.03.2014 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 11,65% річних. Крім того, кредитним договором від 29.03.2007 року поручителем виступає [PERSON] На виконання кредитного договору позивачем було видано кредит на вищевказану суму. Заборгованість відповідачів перед позивачем станом на 15.12.2015 року становить заборгованість за кредитом в сумі 1 482,19 Євро та 18 394, 22 грн. з них: заборгованість за кредитом 1 327, 44 Євро, нараховані відсотки в сумі 154,75 Євро та пеню в розмірі 18 394, 22 грн., які просить стягнути з відповідачів солідарно в судовому порядку. Витрати понесені позивачем по сплаті судового збору просить покласти на відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали клопотанням про слухання справи у їх відсутності, щодо задоволення позову заперечили з підстав наведених у письмових запереченнях. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом із досліджених документів та письмових заяв сторін встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] 29.03.2007 року укладено кредитний договір №009/37/07-Ф на суму 21 800,00 євро, строком до 28.03.2014 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 11,65 відсотків річних. Згідно умов кредитного договору №009/37/07-Ф від 29.03.2007 року, ПАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредит в сумі 21 800,00 євро з терміном погашення до 28.03.2014 року. Як вбачається з п.1.1.3.1 Кредитного договору, за користування Кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти у розмірі 11,65% проценти річних. Згідно змісту п.5.1 Додаткової Угоди №1 від 28.04.2009 року до кредитного договору №009/37/07-Ф від 29.03.2007 року, у разі прострочення строків сплати процентів та строків повернення кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України у справі № 6- 145ЦСІ4 від 24 вересня 2014 року, суд вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, в силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15- 93 « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Отже, якщо у кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов`язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідно до розрахунку заборгованості згідно кредитного договору №009/37/07-Ф від 29.03.2007 року заборгованість відповідачів перед позивачем станом на 15.12.2015 року становить: заборгованість за кредитом в сумі 1 327,44 Євро, нараховані відсотки в сумі 154,75 Євро, а всього 1482,19 Євро, також пеню в розмірі 703,35 Євро, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить 18 394,22 гривень. Відтак як встановлено судом 29 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (згідно статуту товариство змінило назву на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА») та позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] було укладено Договір «Автопакет» №009/37/07-Ф. Згідно умов Договору банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 21800 Євр о в порядку та на умовах, визначених цим договором на придбання автотранспортного засобу та інші витрати, пов`язані з його придбанням зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,65 % річних. Банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 28 березня 2014 року. Відповідно до пунктів 2.2.1 та 2.2.3 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється шляхом сплати мінімально необхідного платежу в сумі 385,55 Євро щомісячно. Згідно розділу 3 Договору на забезпечення виконання зобов`язань позичальник передав в заставу автотранспортний засіб, а також поручитель [PERSON] зобов`язався солідарно з [PERSON] відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе договірних зобов`язань у тому ж об`ємі, що й позичальник. В заключних положеннях Договору (розділ 8) передбачено, що зміни та доповнення до цього Договору вносяться шляхом укладення додаткових угод, а договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язання. Відповідно до встановлених обставин між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, а з відповідачем [PERSON] договір поруки за вказаних обставин і умов. До відносин сторін у договорі, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір) застосовуються у відповідних частинах відповідні положення актів цивільного законодавства (ч.2 ст.628 ЦК України). В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Встановлено, що згідно додаткової угоди № 1 до Договору «Автопакет» №009/37/07-Ф від 29.03.2007 року Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (банк, кредитор і заставодержатель), [PERSON] (позичальник) і [PERSON] (поручитель) домовились внести зміни в існуючі кредитні зобов`язання, а саме вказано однозначно: «викласти Договір Автопакет у наступній редакції». При цьому, викладена нова редакція всіх розділів договору 1.Предмет договору, де зазначений інший розмір кредиту 17 392,50 євро, 2. Порядок надання кредиту та сплати процентів, 3.Забезпечення виконання зобов`язання, 4. Права та обов`язки сторін, 5. Відповідальність сторін, 6. Звільнення від відповідальності, 7. Врегулювання спорів, 8. Заключні положення. В новій редакції договору без змін залишився строк дії договору, а саме в п.8.3 вказано, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. За змістом додаткової угоди змінені умови договору Автопакет. Зокрема, в п.1.1.1 договору в новій редакції змінений розмір місячної суми необхідного мінімального платежу у розмірі 416,71 євро. Між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та позичальником [PERSON] 23 грудня 2011 року було укладено Додаткову угоду №1 до договору №№009/37/07-Ф від 29.03.2007 року згідно якої, позичальник зобов`язаний здійснити зарахування на рахунок № [NUMBER] , відкритий в Євро суму заборгованості за Договором в розмірі 3414,87 Євро. При умові своєчасного та у повному обсязі виконання Позичальником зобов`язання, визначеного п.1. Додаткової угоди, Сторони дійшли домовленості про прощення неустойки (штраф, пеня) в розмірі 709,36 Євро відповідно до умов Договору, розрахованої на день укладення цієї Додаткової угоди. На виконання умов Додаткової угоди від 23 грудня 2011 року позичальником [PERSON] 23.11.2011 року було внесено на рахунок № [NUMBER] суму в розмірі 3415,00 Євро, що підтверджується квитанцією №51. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, які є вільними в укладенні договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч.1ст.628 ЦК України). Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.651 ЦК України). У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст.653 ЦК України) та з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч.3ст.653). В тексті додаткової угоди № 1, в якій викладена нова редакція кредитного договору та додаткової угоди, в якій визначено порядок прощення заборгованості, відсутні будь які посилання на те, що певні умови договору в первісній редакції зберігають свою силу чи інше, не встановлений певний порядок застосування умов договору в зміненій редакції (наприклад, що умови про розмір платежів застосовуються в новій редакції, а врегулювання спорів в первісній). Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Надані розрахунки банку не є належними і допустимими доказами у справі і тому не можуть бути взяті судом до уваги. Вказані розрахунки між собою різняться, не містять порядку розрахунків нарахування штрафних санкцій та конкретного періоду їх нарахування. З розрахунків не вбачається за які порушення нараховано штрафи , пеню та підстави таких нарахувань, строки виникнення права позивача на застосування відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, за які порушення зобов`язання відповідальність настала і яку суму та в які строки відповідачем не повернуто. Надані позивачем розрахунки заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру суми заборгованості. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно часткового погашення кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачів перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними. Натомість, в матеріалах справи, містяться банківські квитанції, які підтверджують погашення щомісячних платежів, встановлених Договором Автопакет, позичальником з наступного місяця після укладення Додаткової угоди від 23.11.2011 року до завершення дії договору. Частинами 3,4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилом цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, тягар доказування обґрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Частина 1 ст.44 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч.1-4 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом закону при пред`явленні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на підтвердження розміру такої заборгованості. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач свої вимоги не довів належними і допустимими доказами та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed