Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, вказуючи, що 30.10.2009 року з вини відповідача сталося ДТП, в результаті якого автомобіль автомобіль «Toyota» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який їй належить, отримав механічні пошкодження. На момент вчинення ДТП автомобіль «Toyota» д/н [NUMBER], був застрахований Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Теком», яка і здійснила виплату страхового відшкодування [PERSON] Цю суму срахового відшкодування позивач просить в порядку регресу стягнути з відповідача - особи, яка визнана винною у вчиннні ДТП. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не погодився та пояснив наступне. Дійсно, 30.10.2009 року з вини відповідача [PERSON] сталася ДТП, і цей факт представником відповідача не оспорювався. Однак, як вказав представник відповідача, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ним ДТП була застрахована у ПРаТ «Українська екологічно-страхова компанія», що підтверджується листом позивача на адресу ПРаТ «Українська екологічно-страхова компанія» №190 від 27.05.2010 року, протоколом про адміністративне правопорушення від 08.04.2010 року, в якому інспектор ДАІ зазачив дані страховика - ЗАТ «Екологічна страхова компанія», а також інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторно-траспортного страхового бюро України, згідно якої станом на 25.05.2010 року поліс відповідача - д/н [NUMBER] був діючим, тобто відповідальність відповідача була застрахована. Виходячи з наведеного, представник відповідача вважає що факт того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПРаТ «Українська екологічно-страхова компанія» є таким, що визнається сторонами, тобто, у відповідності до полоджень статті 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. На підтвердження того, що відповідач після настання страхового випадку звертався до страхової компанія, представник відповідача надав суду довідку Центру поштового зв'язку № 6 Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 618 від 23.05.2014 року, згідно якої вказано, що [PERSON] відправляв 26.05.2010 року рекомендований лист на ім'я «Українська Страхова компанія» за адресою : вул.. Дворянська, 16, офіс 11, м. Одеса, 65001. На підставі цього представник відповідача вважає, що матеріальна шкода має бути стягнута не з відповідача, а саме зі страхової компанії. Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задовленню у повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2010 року по вул. Ак. Корольова в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ, д/н [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «Toyota», д/н [NUMBER], яким керувала [PERSON], в результатті чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Згідно постанови судді Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2010 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення, яке спричинило дане зіткнення та [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 360,00 гривень. Ця постанова не була оскаржена та набрала законної сили, тобто вина [PERSON] у вчиненні цього ДТП є доведеною. На момент здійснення ДТП автомобіль «Toyota», д/н [NUMBER] був застрахований ЗАТ CK «Теком» (правонаступником якого, у зв'язку зі зміною найменування, є ПрАТ CK «Теком») згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 567-09 Д/Т/АТ від 30.10.2009 року. Згідно п. 7 ч. 1 вищевказаного договору страхування, амортизаційний знос при настанні страхового випадку, як ДТП, не враховується, тобто страховиком виплачується сума відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. На підставі вищевказаного договору страхування; страхового акту № 329 від 05.07.2010 року; Висновку експерта № 4324 від 07.06.2010 pоку; рахунку - фактури № 24568/0 від 10.06.2010 року СПД [PERSON]; рахунку -фактури № 24547/0 від 07.06.2010 року СПД [PERSON]; позивачем за заявою [PERSON] їй була сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 11 680,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4184 від 20.07.2010 р. Також представник позивача звертає увагу, що в заяві про пошкодження транспортного засобу, яку надала [PERSON] було вказано три пошкоджені деталі в автомобілі, а в довідці ДАІ про ДТП зазначено лише два пошкодження застрахованого транспортного засобу. Згідно висновку експерта № 4324 від 07.06.2010 року,, зазначено вже сім позицій пошкоджений деталей, які необхідно здійснити для проведення відновлювальних робіт пошкодженого застрахованого автомобілю. Вказане пояснюється тим, що зазначений Висновок експерта містить детальну інформацію про отримані транспортним засобом [PERSON] пошкодження, запчастини, що підлягають заміні та роботи, які необхідно виконати. Довідка ДАІ, як і заява про пошкодження транспортного засобу, не є підставою для визначення суми заподіяного матеріального збитку та носять інформацію загального характеру про отримані транспортним засобом пошкодження. Також позивачем понесені витрати по сплаті Висновку експерта у розмірі 480,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням та актом виконаних робіт на вказану суму, атакож поштові витрати - 128,98 грн., що підтверджується копіями телеграм про виклик відповідача на огляд пошкодженого застрахованого автомобіля та квитанціями про їх відправку останньої. Таким чином, фактичними витратами позивача є: 11 680,23 грн. + 480,00 грн.+ 128,98 грн. = 12 289,21 грн., які, станом на теперішній час, відповідачем не відшкодовані. Що стосується тверджень представника відповідача, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на момент вчинення ним ДТП, то судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 1.8. ч. 1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року, страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Згідно п. 17.4 статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року, у разі втрати страхового поліса страховик зобов'язаний протягом семи календарних днів безкоштовно видати дублікат цього поліса на підставі заяви страхувальника. У разі втрати дубліката умови його повторної видачі визначаються договором. Згідно п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страхового полісу, який би посвідчував факт того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, ані відповідачем, ані його представником суду не надано. Посилання представника відповідача на лист Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Теком» № 190 від 27.05.2010 року направлений ним на адресу «Української екологічної страхової компанії» в якому вказано, що просять прибути представника компанії для огляду автомобілю «Тойота Ауріс», державний номер [NUMBER], який було пошкоджено у результаті ДТП за участю [PERSON], цивільно-правова відповідність якого застрахована, суд не може розцінювати як належний доказ про по справі. Як пояснила представник позивача у судовому засіданні, цей лист був направлений позивачем, оскільки сам [PERSON] усно їм повідомив про те, що його відповідальність затрахована у цій компанії. Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення, в якому є відомості про страхувальника відповідача, суд також не розцінює як доказ по справі, оскільки копії самого полісу до протоколу не надано. Що стосується посилання представника відповідача на те, що згідно інформації з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) бюро України станом на 25.05.2010 року вказаний поліс на автомобіль державний номер [NUMBER] був діючим, то суд також не приймає ці твердження до уваги , оскільки з наданої представником відповідача роздруківки з вищевказаної бази вбачається що станом на 25.05.2010 року страховий поліс серії ВЕ № 0395017 ПРат «Українська екологічна компанія» був діючим, транспортний засіб ВАЗ 2101, державний номер [NUMBER], то ці доводи суд також не приймає доу ваги, оскільки, як було вказано вище, єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору є страховий поліс. Суд також не приймає до уваги надану представником відповідача довідку Центру поштового зв'язку № 6 Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 618 від 23.05.2014 року, згідно якої вказано, що [PERSON] відправляв 26.05.2010 року рекомендований лист на ім'я «Українська Екологічна Страхова компанія» за адресою : вул.. Дворянська, 16, офіс 11, м. Одеса, 65001, оскільки ця довідка не може слугувати підтвердженням того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у цій компанії, крім того, у цій довідці відсутнє посилання на опис вкладень, які були відправлені [PERSON] Таким чином, приймаючи до уваги факт того, що представником відповідача не надано суду страхового полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, який, у відповідності до п. 1.8. ч. 1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року, є єдиною формою договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, і факти наведені представником відповідача також не підтвердуюжть існування договірних відносин між відповідачем та «Українською Екологічною Страховою компанією», суд приходить до висновку, що представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ним ДТП була застрахована страховою компанією, і, відповідно, відшкодувати завдану шкоду повинен не відповідач, а страхова компанія. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування», та статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявностізини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до позивача - ПрАТ СК «Теком» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за збиток, тобто до відповідача. Суд погоджується з розрахунками позивача щодо визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача та приймає їх, як належну підставу для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заявлених ним сум. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати, пов'язані із залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз (п.1, п. 4 ч. 3 ст.79 ЦПК України). При визначенні розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті, позивачем було замовлено та здійснено оплату експертного дослідження по визначенню збитків, завданих автомобілю «Тойота Ауріс», і позивачем , згідно рахунку №129 від 08.06.2010 року, за виконання цього дослідження було сплачено 480,00 гривень (а.с. 36); також позивачем були понесені вирати на відправку телеграм для повідомлення відповідача про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу у сумі 128, 98 гривень (а.с 22), які, як документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий , неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що право на повернення боргу позивача підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати суд вважає за необхідне розподілити у відповідності до правил ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved