Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів та просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати у зв`язку з порушенням зобов`язання в сумі 3536,41 грн. та 3% річних в сумі 3235,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на наступне. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2013 задоволено адміністративний позов [PERSON] до Міністерства Оборони України, визнано неправомірними дії останнього щодо призначення одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство Оборони України здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги, призначеної у відповідності зі ст.ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, з врахуванням усіх отриманих за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер та виплатити позивачу різницю між перерахованою і отриманими сумами допомоги. Вказане рішення набрало законної сили на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013. Згідно платіжного доручення №4 від 18.07.2011 та №792 від 23.05.2014, було встановлено, що Міністерство оборони України сплатило [PERSON] заборгованість за судовим рішенням лише 23.05.2014. Тобто, термін невиконання судового рішення склав з 18.07.2010 по 23.05.2014. При цьому, позивач вказує, що зважаючи на те, що прострочене Державою Україна зобов`язання є грошовим, на підставі ст. 625 ЦК України та з урахуванням судової практики (постанови Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі № 6-25цс14, від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14) на його користь підлягають стягненню інфляційні витрати у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання в сумі 3536,41 грн. та 3% річних в сумі 3235,00 грн. Будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має прав на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної /немайнової/ шкоди. У відповідності до ст. 509 ЦК України, на яку посилається позивач, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Судовим розглядом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 задоволено позов [PERSON] до Міністерства Оборони України, визнано неправомірними дії останнього щодо призначення одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство Оборони України здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги, призначеної у відповідності зі ст.ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 36-місячного грошового забезпечення, з врахуванням усіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер та виплатити позивачу різницю між перерахованою і отриманими сумами допомоги. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, невиконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2013 мало місце в період з 18.07.2010 по 23.05.2014. У відповідності до ст. 258 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за судовим рішенням, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», за заявою осіб, на користь яких воно ухвалене, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 даного Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доводи позивача про те, що національними судами та ЄСПЛ йому було присуджено грошові кошти в сумі 6771,41 грн., що є підставою для застосування положень ч. 2 ст.625 ЦК України, є помилковими та не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, виходячи з наступного. Грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Судовим рішенням, а саме, постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.08.2013, грошові вимоги позивача не вирішувалися. Вказаною постановою суд зобов`язав відповідача - Міністерство Оборони України вчинити певні дії, а відтак, грошове зобов`язання у останнього не виникло у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними та необґрунтованими, а відтак, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed