Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що вона працювала в Публічному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів», 06.12.2016 року Деснянським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 1 309 грн. 88 коп., однак фактично дана заборгованість була виплачна лише 24.04.2017 року, внаслідок чого позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16300,83 грн. Також позивач просила стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 7000 грн. мотивуючи дану позовну вимогу тим, що внаслідок затримки у виплаті заробітної плати вона змушена була вжити додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлена була можливості купувати продукти харчування, ліки, вимушена була відмовитись від санаторно-курортного лікування, погіршився загальний стан здоровя внаслідок чого змушена була проходити лікування. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, надала письмові заперечення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач була 07.12.2015 року звільнена з роботи в ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» (а.с. 5-6). 06.12.2016 року Деснянським районним судом м. Чернігова було видано судовий наказ № 750/11877/16-ц яким було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 1 309 грн. 88 коп. (а.с. 7). Виконання вищезгаданого наказу - розрахунок із позивачем в сумі 1309,88 грн. було здійснено 24.04.2017 року, що підтверджується копією виписки № DUEQ-AT35-H0HC-QUL2 від 12.06.2017 року по банківському рахунку [PERSON] (а.с. 8). Середньоденний заробіток [PERSON] на посаді комплектувальника виробів та інструментів складає 59,71 грн. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця,\~погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів\~на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог абз. 2 п. 2 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Позивача було звільнено з роботи 07.12.2015 року, затримка розрахунку при звільненні до 23.04.2017 року становить 346 робочих днів, що в грошовому еквіваленті становить: 59,71 грн. (середньоденний заробіток)*346 днів=17891,66 грн. без утримання податків й інших обовязкових платежів. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, середній заробіток за період з 08.12.2015 року по 23.04.2017 року за 273 робочі дні склав 16300,83 грн., суд вийти за межі позовних вимог не може, тому керується розрахунком, наданим позивачем. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до правової позиції Верховного суду України висловленої у постанові від 27.04.2016 року у справі № 6-113цс16 якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Разом із тим в своїй Постанові ВСУ зазначив, що необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. В судовому засіданні встановлено, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] становила 1445,24 грн., а розмір заборгованості із виплати заробітної плати склав 1309,88 грн., що у відсотковому співвідношенні становить 90,63 %. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в заявлених межах, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог. Так як частка заборгованості із заробітної плати становить 90,63 % від середньомісячної заробітної плати стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню така ж частка середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 14773 грн 44 коп. без утримання податків й інших обовязкових платежів. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки, внаслідок затримки з виплати заробітної плати позивач зазнала моральних страждань, змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у звязку із виникненням боргів та вирішенням соціально-побутових питань, позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Суд вважає достатнім розміром моральної шкоди у звязку із затримкою у виплаті заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача - 1000 грн. Виходячи з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 671 грн 49 коп.

Outcome: partial