Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 27\~337,00 грн. та компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 30\~695,51 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 27.09.1972 року працює у відповідача, з 01.03.2012 року працює в дільниці з обмурівки та теплоізоляції цеху згідно наказу №90-к від 01.03.2012 року. 16.07.2019\~року позивач\~звільнився за\~власним бажанням\~згідно ст.38\~КЗпП України\~відповідно до\~наказу №408-к\~від 16.07.2019\~року. Починаючи\~із 01\~листопада 2012\~року по\~30\~вересня 2015\~року відповідач\~здійснював нарахування\~заробітної плати\~з порушенням\~норм чинного\~законодавства,\~що призвело\~до недорахування\~та недоплати\~за вищевказаний\~період належної\~йому заробітної\~плати,\~оскільки при\~розрахунку його\~посадового окладу\~за вказаний\~період відповідач\~суттєво занижував\~розмір мінімальної\~тарифної ставки,\~що є\~порушенням положень\~регіональних угод. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.10.2019 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому покликається на пропущення позивачем трьохмісячного строку звернення до суду, а відтак вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, зазначив, що встановити факт порушення підприємством трудових прав позивача можливо лише у випадку встановлення невідповідності законодавству наказів про зміни в оплаті праці працівників. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178\~та ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 27.09.1972 року працює у відповідача, з 01.03.2012 року працює в дільниці з обмурівки та теплоізоляції цеху згідно наказу №90-к від 01.03.2012 року. 16.07.2019 року позивач звільнився за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України відповідно до наказу №408-к від 16.07.2019 року. Відповідно до вимог ст.\~115\~КЗпП\~України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.\~ Відповідно до ст.\~96\~КЗпП\~України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики /довідники/. Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки /схеми посадових окладів/ провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних /міжпосадових/ співвідношень розмірів тарифних ставок /посадових окладів/. Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/. Згідно із ст.\~97\~КЗпП\~України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими /регіональними/ угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/, що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок /окладів/ і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч. 2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 3 ст.\~6\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст.\~3\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України. \~ \~ \~ Наказами\~ЛМКП «Львівтеплоенерго»\~відповідач встановлював\~мінімальні тарифні ставки робітника першого розряду, на основі яких проводив розрахунок і виплату заробітної плати, однак, визначена відповідачем заробітна плата не відповідала Закону України «Про державний бюджет України». Як вбачається із Тарифних частин угод, зокрема, Територіальної угоди на 2012-2014 роки для працівників, зайнятих на роботах по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ з 2010 року було встановлено, що мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду основного виробництва майстра виробничої дільниці 2 групи складає 2,34. Також, згідно схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» до колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки, коефіцієнт співвідношень до тарифної ставки робітника І розряду майстра виробничої дільниці 2 групи становить 2,34. Внаслідок наведеного, оскільки розмір тарифної ставки (посадового окладу) встановлений відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенєрго» є заниженим, сума невиплаченої основної заробітної плати позивачу за період з 01 листопада 2012 року по 30 вересня 2015 року становить 27\~337,00 грн. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з\~ст.ст.\~2,\~3\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація\~ громадянам\~ втрати\~ частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~ строків\~ їх\~ виплати\~ (далі\~ -\~ компенсація)\~провадиться \~у \~разі затримки\~на один\~і більше\~календарних місяців\~виплати доходів,\~ нарахованих\~громадянам за\~період починаючи\~з дня\~набрання чинності\~цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У відповідності до правового висновку Верховного суду України, викладеної у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012 року основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Отже, оскільки відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачу, суд вважає, що з відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» слід стягнути на користь позивача 30\~695,51 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Разом з цим, пунктом 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Що стосується доводів представника відповідача про те, що до даних правовідносин не може застосуватися положення ч.2\~ст. 233 КЗпП України, оскільки факт порушення законодавства про працю стосовно позивача не встановлено, суд вважає такі безпідставними з огляду на таке. Відповідно до ч. 2\~ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013\~надано офіційне тлумачення положень ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, статтям\~1,\~2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заробітної плати, яка не була своєчасно нарахована та виплачена роботодавцем, не обмежуються будь-яким строком. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у дохід держави 768,40 грн. судового збору, а також стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що стверджується розрахунком витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved