Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Ізмаїльського МВ Головного управління МВС України в Одеській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, мотивуючи свої вимоги тим, що своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава Україна в особі органу дізнання і досудового слідства Ізмаїльський РВ ГУМВС України в Одеській області, який перебуває в структурному підпорядкуванні ГУМВС України в Одеській області, Ізмаїльська міжрайонна прокуратура, яка перебуває у структурному підпорядкуванні прокуратури Одеської області завдали [PERSON] значної матеріальної шкоди у розмірі 44862 грн. внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу - тримання під вартою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління МВС України в Одеській області в Одеській області в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях наданих до суду. Представник відповідача Прокуратури Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях наданих до суду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області 01.04.2009 року порушена кримінальна справа №39200900189 стосовно [PERSON] ч. 1 ст. 115 КК України за фактом умисного вбивства [PERSON] СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] 02.04.2009 року затримано в порядку ст. 115 КПК України в редакції 1960 року. Ізмаїльським міськрайсудом Одеської області [PERSON] 04.04.2009 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк досудового слідства в кримінальній справі Ізмаїльським міжрайонним прокурором продовжений 29.05.2009 року до 3-х місяців. Строк тримання під вартою обвинуваченого [PERSON] продовжений Ізмаїльським міськрайсудом 01.06.2009 року до 3-х місяців. Кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.115 КК України з обвинувальним висновком 26.06.2009 року була направлена до Ізмаїльської міжрайонної прокуратури та в подальшому до Ізмаїльського міськрайонного суду для розгляду по суті. Згідно обвинувального висновку [PERSON] обвинувачувався в тому, що 31 березня 2009 року, близько 21 години, будучи в стані алкогольного сп'яніння і знаходячись в житловому будинку [ADDRESS], у ході раптово виниклої сварки і обопільної бійки на підґрунті особистих неприязних відносин з [PERSON], умисно, з метою вбивства, завдав йому одинадцять щелевидної форми пошкоджень кухонним ножем в область грудної клітини, черевної порожнини, спини, лівої руки, заподіявши йому тілесні ушкодження від яких він помер на місці. У ході досудового слідства [PERSON] в своїх показаннях зізнавався у вчиненні ним вищевказаного кримінального правопорушення та за його участю було проведено відтворення обстановки і обставин події з відеофіксацією, де останній показав за яких обставин він вчинив даний злочин, однак в протоколі він відмовився поставити свій підпис з причин застосування до нього заходів фізичного та морального тиску з боку працівників органів внутрішніх справ. При цьому, згідно явки з повинною [PERSON] від 01.04.2009 року, останній вчинив злочин за допомогою ножа, який відразу після скоєння злочину викинув на території подвір'я, біля криниці. Однак, в ході досудового слідства, проведеним оглядом місця події та перевіркою доводів [PERSON], ножа не виявлено. Разом з тим, 31.03.2009 року та 01.04.2009 року при опитуванні [PERSON], останній вже зазначив, що не скоював вбивства [PERSON] В подальшому при допиті у якості підозрюваного та обвинуваченого [PERSON] визнав себе винним у скоєнні вказаного злочину. Органом досудового слідства місцезнаходження знаряддя скоєння злочину не встановлено. Під час досудового слідства та судового розгляду справи [PERSON] зазначив, що вказаного злочину не скоював та раніше давав свідчення у явці з повинною під примусом працівників міліції. За показаннями [PERSON] які він давав у ході судового розгляду справи в Ізмаїльському міськрайонному суді, 01.03.2009 року коли він спав у будинку [ADDRESS], то почув скрізь сон, як його кликав потерпілий [PERSON] з іншої кімнати та сказав, що його підрізали. Тоді, [PERSON], підійшов і притулився до [PERSON], подивитися чи дихає він, та забруднив кров'ю свій одяг. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 13.07.2012 № 228, проведеної під час розгляду справи у суді, механізм утворення крові на штанах і сорочці [PERSON] полягав у їх статичному контакті із закривавленими предметами і сам контакт був не щільним і короткочасним, помарки на сорочці і на спортивних штанях могли бути утворені при обставинах зазначених у відтворенні, а беручи до уваги велику кількість тілесних ушкоджень у [PERSON] та кровотечі у нього, наявність ознак боротьби і самооборони, такі помарки на одязі [PERSON] не могли виникнути при обставинах зазначених в ході відтворення 03.04.2009 року коли він показував, як наносив тілесні ушкодження [PERSON] Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.11.2012 кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] повернута на додаткове розслідування. Причинами повернення кримінальної справи за висновками суду є неповнота досудового слідства, в тому числі і результати проведеної у ході судового розгляду вищевказаної експертизи. За матеріалами вказаної кримінальної справи до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2012 року внесені відомості за №12012170150000572 за ч.1 ст.115 КК України. [PERSON] 10.01.2013 року повідомлено про підозру у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та допитано в якості підозрюваного, під час якого останній причетність до скоєння вбивства [PERSON] заперечив та дав показання, аналогічні тим, які він давав раніше у ході судового слідства. Під час досудового розслідування в кримінальному провадженні проведені всі можливі слідчі дії, у тому числі зазначені у постанові Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.11.2012 про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. Так, допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що [PERSON] не міг вбити [PERSON] і швидше за все його міг вбити [PERSON], якого бачив у той вечір біля будинку свідок [PERSON], де проживали [PERSON] та потерпілий [PERSON] Крім того, згідно показань свідка [PERSON], громадянин [PERSON] говорив їй, що уб'є її так само як вбив [PERSON] Згідно показань вищевказаних осіб [PERSON] постійно носив при собі небезпечну бритву або ніж, крім того раніше судимий за вбивство своєї дружини і за це відбував покарання у місцях позбавлення волі. Достовірно перевірити на причетність [PERSON] до скоєного злочину не надалось можливим, оскільки, згідно свідоцтва про смерть [INFO] останній помер. Прокурором Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Рашковим М.З. 07.03.2013 року на підставі досліджених матеріалів кримінального провадження винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно [PERSON] на підставі п.3 ч.1, ч.3, ч.4 ст.284 КПК України. Кримінальне провадження за фактом умисного вбивства [PERSON] Ізмаїльською міжрайонною прокуратурою направлено до СВ Ізмаїльського МВ для подальшого проведення досудового розслідування. Ізмаїльським міжрайонним прокурором 27.03.2013 року постанову прокурора Рашкова М.З. від 07.03.2013 року скасовано та матеріали кримінального провадження направлено для подальшого розслідування з метою повторної перевірки [PERSON] на причетність до скоєного злочину, у тому числі шляхом допиту останнього із застосуванням поліграфу. Слідчим надано доручення про проведення психофізичного інтерв'ю із [PERSON] з використанням поліграфу. Прокурором Ізмаїльської міжрайонної прокуратури [PERSON] 28.03.2013 року винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно [PERSON] на підставі п.3 ч.1, ч.3, ч. 4 ст. 284 КПК України, згідно якої в ході досудового слідства [PERSON] в своїх показаннях зізнавався у вчиненні ним вищевказаного кримінального правопорушення та за його участю було проведене відтворення обстановки і обставин події з відеофіксацією, де останній показав за яких обставин він вчинив даний злочин, однак в протоколі він відмовився поставити свій підпис з причин застосування до нього заходів фізичного та морального тиску з боку працівників органів внутрішніх справ. При цьому, згідно явки з повинною [PERSON] від 01.04.2009 року, останній вчинив злочин за допомогою ножа, який відразу після скоєння злочину викинув на території подвір'я, біля криниці. Однак, в ході досудового слідства, проведеним оглядом місця події та перевіркою доводів [PERSON], ножа не виявлено. При цьому 31.03.2009 року, 01.04.2009 року при опитуванні [PERSON], останній зазначив, що не скоював вбивства [PERSON] В подальшому при допиті в якості підозрюваного та обвинуваченого [PERSON] визнав себе винним у скоєнні вказаного злочину. В ході досудового слідства не встановлено місцезнаходження знаряддя скоєння злочину. Дані, викладені у явці з повинною та протоколах допиту [PERSON] щодо визнання ним вини у скоєнні злочину, не збігаються з обставинами, встановленими в ході досудового слідства, та не можуть бути прийняті як належні докази у вчиненні ним вбивства [PERSON] Лише першочергові докази щодо винуватості [PERSON] не можуть бути підставою для обвинувачення його у скоєнні зазначеного злочину. Під час проведення досудового розслідування слідчим надано доручення щодо перевірки на причетність [PERSON] до скоєного злочину, встановлення місцезнаходження знаряддя скоєння злочину, встановлення свідків та очевидців злочину, особи, яка скоїла злочин. Згідно відповіді Ізмаїльського слідчого ізолятору управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 03.06.2014 року №6/17-Б-24, [PERSON], [INFO], згідно з протоколу затримання був заарештований 02.04.2009 року в 19.00 год. 08.04.2009 року вищевказаний ув'язнений прибув до Ізмаїльського слідчого ізолятору. Згідно постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.06.2009 року строк тримання під вартою був продовжений на 3 місяці. 04.10.2011 року постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області міра запобіжного заходу відносно [PERSON] змінено, з утримання під вартою на підписку про невиїзд. [PERSON] звільнений з-під варти з зали суду. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: в т.ч. і душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку і протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Крім того, згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в границях заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Крім того обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, враховуючи те, що 28.03.2013 року постановою Ізмаїльської міжрайонної прокуратури кримінальне провадження №12012170150000572 від 24.12.2012 року стосовно підозрюваного [PERSON], [INFO] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України - закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з не встановленням достатньо доказів для доведення його винуватості в суді у скоєнні вбивства [PERSON], беручи до уваги той факт, що позивач перебував під вартою тривалий час, а саме: 2 роки 6 місяців 2 дні, за злочин який не вчиняв чим були порушені законні права як громадянина, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до Головного управління МВС України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Ізмаїльського МВ Головного управління МВС України в Одеській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, необхідно задовольнити частково. Стосовно позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди на користь позивача в розмірі 44862, суд вважає за необхідне їх задовольнити. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, застосовує принцип справедливості та співмірності і вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 150000 гривень.

Outcome: partial