Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він 12.09.1994 року уклав зі своєю матір'ю [PERSON] договір довічного утримання, згідно якого він зобов'язувався утримувати [PERSON] довічно, а остання передала йому у власність житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], право власності на який зареєстровано за ним 10.10.1994 року. При цьому земельна ділянка, на якій розташований будинок, залишилась перебувати у користуванні [PERSON] При переході 10.10.1994 року за договором довічного утримання від [PERSON] до нього права власності на будинок [ADDRESS], до нього одночасно перейшло і право користування земельною ділянкою площею 0,1225га, яка розташована по [ADDRESS], яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, оскільки інше у договорі відчуження не було передбачено. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] з'ясувалось, що на підставі рішення Сумської міської ради від 23.06.1999 року їй була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1225га, яка розташована по [ADDRESS] і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, власником яких вже був він, та ведення особистого підсобного господарства. Про існування вказаного акту він дізнався лише рік тому назад. Після смерті [PERSON] він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. На час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем. Оскільки протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України (6 місяців) він не заявив про відмову від спадщини після [PERSON], то він відповідно до ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,1225га, яка розташована по [ADDRESS] і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,1000га), ведення особистого підсобного господарства (0,0225га). В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із зазначених підстав та просили його задовольнити. В судове засідання представник відповідача Сумської міської ради не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Приймаючи участь в судовому розгляді проти позову заперечував, пояснивши, що з документів вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] та прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак, позивачем документів на підтвердження зазначених обставин не надано, а місце реєстрації його місця проживання визначено за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач лише у 2014 році звернувся до нотаріальної контори з усним зверненням щодо прийняття спадщини після його померлої матері, що підтверджується копією листа Третьої Сумської державної нотаріальної контори від 13.10.2014 року №1528/01-16. Тобто, у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не звернувся, а причини пропуску зазначеного строку не зазначено. Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями вказаної статті також встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, звертаючись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у відповідний спосіб. Положеннями статті 392 ЦК України регламентовано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, із позовної заяви вбачається, що оригінали правовстановлюючих документів на вказане майно не втрачені, а перебувають у позивача. Відповідачем по справі зазначено Сумську міську раду, однак, не визначено, які саме права чи інтереси позивача порушує Сумська міська рада. Жодних вимог про зобов'язання вчинити певні дії чи утриматись від вчинення дій до Сумської міської ради не заявлялось. Зважаючи на вищевикладене, позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки [PERSON] не надано документів на підтвердження факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того, до нотаріальної контори у встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини він також не звертався, а вимога позивача визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] є необґрунтованою. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав: Судом встановлено, що 12.09.1994 року позивач [PERSON] уклав з матір'ю [PERSON] договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS]. Викладені обставини підтверджуються копією договору довічного утримання, довідкою Управління майна комунальної власності Сумської міської ради, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5, 36, 42-43). Відповідно до ст.23 Земельного кодексу України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Рішенням Сумської міської ради народних депутатів від 23.06.1999 року [PERSON] була передана в приватну власність земельна ділянка, площею 0,1225 га, за адресою [ADDRESS], з них для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,1 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,0225 га. [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю 03.12.1999 року (а.с.4). Згідно з ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Позивач зазначає про те, що до нього перейшло право користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] при переході за договором довічного утримання права власності на будинок. Позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Право власності на земельну ділянку, площею 0,1225 га за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] Згідно з даними паспорта позивач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. Це місце реєстрації було у позивача і на час смерті матері. Як вбачається з повідомлення Третьої Сумської державної нотаріальної контори, інформаційних довідок зі Спадкового реєстру з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с.32-34). Третьою Сумською державною нотаріальною конторою надані детальні роз'яснення [PERSON] після вивчення наданих ним документів щодо порядку прийняття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] (а.с.7). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У шестимісячний строк з часу відкриття спадщини [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач, який на час смерті матері [PERSON] не був зареєстрований за її місцем проживання, стверджує, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відсутнє судове рішення, яке б встановлювало факт постійного проживання [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини. В цьому провадженні з вимогами про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час її смерті позивач [PERSON] не звертався. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Отже, докази, що позивач [PERSON] є особою, який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому він вимушений звернутися з відповідним позовом до суду про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в матеріалах справи відсутні. З врахуванням викладеного, в задоволенні вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed