Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та відповідачем 28 грудня 2010 року було укладено договір б/н. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит, а відповідач [PERSON] взяв зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобов`язання не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 12219,24 грн., з яких 2653,25 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 1022,22 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 7485,71 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 558,06 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою у позивача витребувано докази, а саме довідку з інформацією про строк дії картки, виданої на ім`я [PERSON] згідно договору б/н від 28 грудня 2010 року, а також про збільшення кредитного ліміту по даній картці (а.с.69). Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подавав. Інші заяви та клопотання від сторін не надходили. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне його клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 грудня 2010 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.23, 24). За умовами зазначеного договору базова процентна ставка за користування кредитом поза межами пільгового періоду становить 2,5% на місяць. Відповідач зобов`язався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. За договором позивачем відповідачу видано картку № [NUMBER] , строк дії якої - до червня 2014 року, що підтверджується довідкою КБ «ПриватБанк» (а.с.26). В подальшому карта відповідачу перевипускалась, строк дії останньої - до квітня 2023 року. Після укладення договору банком кредитний ліміт позивачу змінювався неодноразово, востаннє - 19 липня 2018 року визначений у розмірі 0,00 грн., що підтверджується даними довідки КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.75). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як встановлено судом, позивачем зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. У зв`язку з цим заборгованість позичальника за кредитом станом на 11 березня 2020 року становить 2653,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 28.12.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 11.03.2020 (а.с.13). Доказів зміни заборгованості на день розгляду справи сторони суду не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач, який є боржником у зобов`язанні, прострочив його виконання. Тому позивач набув право вимагати від нього сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач обраховує проценти за користування простроченим кредитом за процентною ставкою 86,4%, що не передбачено умовами договору. Так, згідно умов договору, що підписані обома сторонами, базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,5% на місяць, що відповідає 30% річних (а.с.24). Інших умов (як то встановлення іншої процентної ставки, її зміна, процентна ставка на прострочений кредит, тощо) вказаний договір не містить. При цьому суд не вважає за можливе застосування Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, оскільки сторонами вказані Умови та правила не підписані. Докази того, що саме з цими Умовами та правилами, роздруківка яких додана до матеріалів справи, погоджувався відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, в матеріалах справи відсутні. Крім того, вказані Умови та правила не передбачають розміру процентної ставки за користування простроченим кредитом. Тому при обрахуванні заборгованості за відсотками, суд виходить з погодженої сторонами процентної ставки 30% річних. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за договором, по 30 вересня 2019 року заборгованість за процентами відсутня, а заборгованість за тілом кредиту становить 2653,25 грн. (а.с.8-12). За період з 01 жовтня 2019 року по 11 березня 2020 року позивачем обраховано відсотки на прострочену заборгованість за процентною ставкою 86,4% річних у розмірі 1022,22 грн. Оскільки судом встановлено, що укладеним сторонами договором не передбачено розмір процентної ставки на прострочену заборгованість, суд виходить з визначеної договором процентної ставки 30% річних (2,5% на місяць) та обраховує заборгованість за процентами наступним чином: період обрахування відсотків: з 01 жовтня 2019 року по 11 березня 2020 року - 5 місяців 11 дн., розмір заборгованості - 2653,25 грн., відсотки: 2653,25 грн./100х2,5х5міс. = 331,66 грн.; (2653,25 грн./100х2,5)/30х11 = 24,32 грн.; 331,66 грн. + 24,32 грн. = 355,98 грн. Таким чином розмір несплачених відповідачем відсотків становить 355,98 грн. За неналежне виконання умов кредитного договору сторонами передбачено штрафні санкції. Так, сторонами передбачено сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка обраховується наступним чином: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн. та більше. Але наданий позивачем розрахунок пені вказаній формулі нарахування пені не відповідає, про що свідчать наведені нижче приклади. Так, позивачем пеня обрахована за період з 01 травня 2018 року. При простроченому кредиті 82,73 грн. позивачем за 1 день - 31 серпня 2018 року обраховано пеню у розмірі 7,11 грн., що становить 8,59% від простроченої заборгованості. При простроченому кредиті 117,97 грн. позивачем за 1 день - 30 вересня 2018 року обраховано пеню у розмірі 7,87 грн., що становить 6,67% від простроченої заборгованості. При простроченому кредиті 2653,25 грн. позивачем за 30 днів - з 01 по 30 жовтня 2019 року обраховано пеню у розмірі 672,3 грн., що становить 25,34% на місяць або 0,84% на день від простроченої заборгованості, і так далі. В той же час згідно умов договору, погоджених сторонами, про що свідчать їхні підписи, передбачено нарахування за кожен день прострочення пені у розмірі базова процентна ставка за договором (2,5)/30 = 0,083% на день. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази нарахування пені відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки відповідачем не надано належних доказів щодо нарахування відповідачу пені, позовні вимоги щодо її стягнення задоволенню не підлягають. Також згідно умов договору за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами передбачено сплату штрафу у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів. Однак, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на вказане, враховуючи, що процентна складова банком помилково обрахована в тому числі з невірно визначеної суми заборгованості за відсотками та пені, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 500 грн. фіксованої частини штрафу. Тому суд вважає за необхідне частково задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по одержаному кредиту 2653,25 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 355,98 грн., штраф у розмірі 500,00 грн., а всього - 3509,23 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено на 29%, тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 609,58 грн. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4118,81 грн.

Outcome: partial