Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між підприємством «Агропрогрес» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] упродовж 2013 року у спрощений спосіб укладено низку договорів купівлі-продажу дизельного палива. 04.01.2013 року продано 160 літрів дизельного палива, вартістю 1562 грн. 88 коп. Факт отримання дизельного палива відповідачем підтверджується лімітно-забірною карткою від 04.01.2013 року та видатковою накладною від 28.02.2013 року. Крім того, 16-17.09.2013 року придбав 200 літрів дизельного палива, на суму 1920грн., 25.09.2013 року 100 літрів дизельного палива на 960 грн., 28-29.09.2013 року 200 літрів дизельного палива на 1920 грн., 30.09.2013 року 150 літрів дизельного палива, на 1440 грн. Факти купівлі дизельного палива відповідачем підтверджуються лімітно-забірними картками від 16.09.2013 року, 25.09.2013 року, 28.09.2015 року, 30.09.2013 року та видатковою накладною від 01.11.2013 року. До даного часу відповідач не розрахувався за отримане пальне, загальна заборгованість становить 7802 грн. 88 коп., інфляційні витрати - 6058,14 грн., 3% річних - 425,20 грн. Оскільки, 09.07.2014 року [PERSON] за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність, то вважає, що даний спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за невиконані зобов'язання, інфляційні витрати, 3% річних та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, а також просив стягнути крім заборгованості, судові витрати. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, але відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через опублікування оголошення в пресі( а.с.39 ). Тому суд згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних і достатніх у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з слідуючого. Судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, яка передбачає укладення договорів у спрощений спосіб, 04.01.2013 року Приватним підприємством «Агропрогрес» продано фізичній особі-підприємцю [PERSON] 160 літрів дизельного палива, на суму 1562 грн. 88 коп., підтверджується лімітно-забірною карткою від 04.01.2013 року та видатковою накладною від 28.02.2013 року (а.с.4-5). Крім того, 16-17.09.2013 року відповідач придбав у позивача 200 літрів дизельного палива на суму 1920грн., 25.09.2013 року -100 літрів палива на 960 грн., 28-29.09.2013 року - 200 літрів палива на 1920 грн., 30.09.2013 року - 150 літрів палива на 1440 грн., що також підтверджуються лімітно-забірними картками від 16.09.2013 року, 25.09.2013 року, 28.09.2015 року, 30.09.2013 року та видатковою накладною від 01.11.2013 року (а.с. 3,6-9). Оскільки 09.07.2014 року фізична особа-підприємець [PERSON] за власним рішенням припинив свою діяльність (а.с.11), а тому, враховуючи роз'яснення викладені в п.14 Постанови № 3 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» суд вважає, що даний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Як вбачається з матеріалів справи ПП « Агропрогрес» свої зобов'язання із передачі дизельного палива виконав в повному обсязі. ФОП [PERSON] пальне отримав, що підтверджується його особистими підписами на видаткових накладних та лімітно-забірних картках.( а.с.3-9). Позивач відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України надав належні та допустимі докази на обґрунтування своїх вимог. Відповідач свої зобов'язання не виконав, коштів за отримане дизельне паливо не сплатив, оскільки відсутні будь-які підтвердження сплати коштів за отримане паливо. Згідно зі статтями 610,611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку інфляційні витрати становлять 6058,14 грн, а 3% річних - 425,20 грн. ( а.с. 10). Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 7802,88 коп., 3 % річних - 425,20 грн та інфляційні витрати 6058,14 грн. Всього на загальну суму 14286 гривень 22 коп. Оскільки вимоги задоволені в повному обсязі то з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду та підтверджений документально (а.с.1), а також витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі - 630грн., ( а.с.39), відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved