Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначи, що в автогаражному товаристві власників приватного автомототранспорту «Стапель» в квітні 2016 року ревізійною комісією товариства було проведено перевірку надходжень членських внесків за 2015 рік до каси авто гаражного товариства, за результатами якої було виявлено недостачу грошових коштів в розмірі 55404 грн. Позивач зазначає, що на той момент посаду бухгалтера Автогаражного товариства власників приватного автомотранспорту «Стапель» обіймала [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] факт недостачі визнала та зобов`язалась повернути грошові кошти в розмірі 55404 грн. протягом чотирьох місяців за квітень-липень 2016 року, про що склала розписку. Однак відповідач своє зобов`язання не виконав належним чином, а тому позивач змушений звернутись до суду за захистом свого права. Позивач також просить стягнути втрати від інфляції в розмірі 15 037 грн. 09 коп., та 3 % річних в розмірі 3237 грн. 72 коп. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом досліджено наказ № 10 від 27.07.2011 року згідно якої [PERSON] прийнято на роботу до автогаражного об`єднання власників автомототранспорту «Стапель» на посаду бухгалтера з 01 серпня 2011 року. Судом досліджено акт перевірки надходження членських внесків до Автогаражного товариства власників приватного автомототранспорту «Стапель» згідно якого було виявлено недостачу грошових коштів в розмірі 55 404 грн. Судом досліджено розписку від 28.03.2016 року згідно якої відповідач - [PERSON] зобов`язалась відшкодувати членські внески за 2015 рік в розмірі 55404 гр. протягом 4 місяці - квітень-липень 2016 року. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, судом встановлено, що відповідач зобов`язання щодо повернення коштів, не виконав, та на сьогоднішній день існує заборгованість в розмірі 73678 гривень., з яких: 55404 грн. - сума основного боргу, 15037 грн.09 коп. - втрати від інфляції, 3237 грн. 72 коп. - три проценти річних. Враховуючи що відповідач добровільно зобов`язання щодо повернення коштів не виконує, то , суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так позивачем надано договір про надання правової допомоги та квитанцію згідно якої за послуги адвоката було сплачено кошти в розмірі 5000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved