Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу 40350,65 дол. США. Посилався на те, що у квітні 2013 року сторони уклали договір депозитного вкладу, за умовами якого позивач вніс валютні кошти ив сумі 36854,08 дол. США на депозит на строк 6 місяців з нарахуванням 8,5% річних. Стверджував, що після закінчення строку дії договору відповідач відмовився повертати внесені позивачем кошти та нараховані відсотки в розмірі 3496,57 дол. США, чим порушив права позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, а представник відповідача позов не визнав і стверджував, що в результаті тимчасової окупації Автономної Республіки Крим Російською Федерацією все майно філії «Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було конфісковано, а відповідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодовування матеріальної шкоди покладається на Російську Федерацію. Вказував, що компенсаційні виплати позивачу замість ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен здійснювати Фонд захисників вкладників (далі - ФЗВ) Російської федерації, куди і треба звертатись позивачу зі своїми вимогами. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити. Як вбачається з договору, чеків (а.с. 16-19) та пояснень сторін 12.04.2013 року позивач уклав з відповідачем договір № SAMDN80000734539772, за умовами якого позивач вніс грошові кошти в іноземній валюті в сумі 36854,08 дол. СШАна строк 6 місяців, а відповідач розмістив їх на депозитному вкладі і зобов'язався сплатити відсотки в розмірі 8,5 % річних. Згідно пояснень представника позивача, останній після закінчення строку дії договору неодноразово звертався до банку з проханням повернути суму вкладу та нараховані на нього відсотки, а 23.06.2014р. звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів (а.с.22), але станом на дату звернення до суду з позовом відповідач кошти не повернув. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Згідно ч.1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Як вбачається з розрахунків (а.с.14,15), сума нарахованих та невиплачених відсотків за період з 15.04.2013р. (момент внесення вкладу у сумі 25000 дол. США) по 15.07.2013р. (момент поповнення вкладу) становить 535,62 дол. США, а за період з 16.07.2013р. (момент поповнення вкладу) по 25.06.2014р. (момент звернення до суду з позовом) становить 2960,95 дол. США. Загальна сума нарахованих та невиплачених відсотків за договором № SAMDN80000734539772 становить 3496,57 дол. США. Таким чином, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, а тому з відповідача на його користь необхідно стягнути40350,65 дол. США, з яких: 36854,08 дол. США - сума вкладу та 3496,57 дол. США сума нарахованих відсотків. При цьому, суд не приймає тверджень представника відповідача про те, що останній є неналежним відповідачем по справі, оскільки ці твердження є необґрунтованими. Згідно ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Також, суд не приймає твердження представника відповідача в тій частині, що у зв'язку з тим, що кошти вносились у відділення банку на території АРК, яка на даний час окупована Російською Федерацією, а діяльність усіх відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на окупованій території була припинена, то відповідач не повинен відповідати за договором банківського вкладу, укладеним на території АРК. Суд вважає, що договір № SAMDN80000734539772 від 12.04.2013 року був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Крім того, посилання представника відповідача, на те що Закон «Про захист інтересів фізичних осіб, які мають вклади у банках і відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих і (або) діють на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя» прийнятий 31.03.2014р. Державною думою Російської Федерації, регулює відносини, пов'язані зі створенням автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» та здійснення компенсаційних виплат фізичним особам, передбачених цим Законом, шляхом придбання «ФЗВ» прав (вимог) фізичних осіб за вкладами в кредитних установах і, що позивачу з вимогою про повернення вкладу необхідно звертатись саме до «ФЗВ», суд також вважає необґрунтованими, оскільки договір банківського вкладу укладався на території України, між громадянином України та юридичною особою, яка створена та діє на підставі законодавства України, а суд у своїй діяльності керується чинним законодавством України та актами міжнародного законодавства, які ратифіковані Україною, а Федеральний Закон від 31.03.2014р. до таких не відноситься. Суд також не приймає тверджень представника відповідача про те, що відшкодування матеріальної і моральної шкоди в результаті окупації території АРК покладається на Російську Федерацію, яка здійснює окупацію, оскільки позовні вимоги не заявлялись про відшкодування шкоди, а ґрунтуються на договірних зобов'язаннях. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 3654грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved