Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та згідно уточнення до позовної заяви від 21.03.2016 року просить звернути стягнення на предмети іпотеки за Договором іпотеки №РСL-300/1603/2006, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Іллічовою Н.А., та зареєстрований в реєстрі під номером 6146, а саме: квартиру загальною площею 69,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить на праві приватної власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], [INFO]) шляхом продажу його на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальній сумі 22979918,78 (двадцять два мільйони дев'ятсот сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот вісімнадцять) гривень 78 копійок по курсу НБУ станом на 26.02.2015 р. (28.046032). Вищевказана заборгованість за Кредитним договором №МL-300/1603/2006 від 12.05.2006 року складається з: тіло кредиту - 178053,64 Дол. США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 4993698,09 гривень), сума відсотків за користування кредитом - 59993,24 Дол.США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 1682572,33 гривень), сума пені за прострочення виконання зобов'язань - 21297346,45 грн. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 гривень. При цьому посилається на те, що 12.05.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-300/1645/2006, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на придбання нерухомого майна на строк до 12.05.2021р. у розмірі 148910,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки № ML-300/1603/2006 від 12.05.2006 р. Відповідно до договору іпотеки відповідачка передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Банк свої зобов'язання за договором повністю виконав. Відповідачка свої зобов'язання не виконала та станом на 26.02.2015 р. має заборгованість за кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12.05.2006 р. в загальній сумі 22979918,78 гривень по курсу НБУ станом на 26.02.2015 (28.046032), яка складається з: тіла кредиту - 178 053,64 Дол. США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 4993 698,09 гривень), суми відсотків за користування кредитом - 59993,24 Дол. США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 1682572,33 гривень), суми пені за прострочення виконання зобов'язань - 21297346,45 грн. 12 листопада 2010 року за договором про відступлення права вимоги ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за спірним договором. В зв'язку з чим вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав до суду клопотання, згідно якого просить розглядати справу за його відсутністю, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідачки в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи те, що представник відповідачки неодноразово надавав суду клопотання про відкладення розгляду справи, та те, що справа розглядається судом понад розумні строки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-300/1645/2006, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит на придбання нерухомого майна розмірі 148910,00 доларів США зі сплатою 11% річних на строк до 12.05.2021р. (а.с. 5 - 9 т. 1) З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12.05.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] 12.05.2006 р. було укладено Договір іпотеки №РСL-300/1603/2006, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 6146 (далі - Іпотечний договір). Відповідно до п. 3.1 Договору предметом іпотеки є: квартира [ADDRESS], та складається в цілому з двох житлових кімнат, загальною житловою площею 41,2 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 69,5 кв.м. (а.с. 26 - 28 т. 1) Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка умови кредитного договору належним чином не виконує, та станом на 26.02.2015 р. має заборгованість за кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12.05.2006 р. в загальній сумі 22979918,78 гривень по курсу НБУ станом на 26.02.2015 (28.046032), яка складається з: тіла кредиту - 178 053,64 Дол. США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 4993 698,09 гривень), суми відсотків за користування кредитом - 59993,24 Дол. США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 1682572,33 гривень), суми пені за прострочення виконання зобов'язань - 21297346,45 грн. Відповідно до ст. 1 Статуту ПАТ «ОТП «Банк», який погоджений Національним Банком України 18 червня 2009 року, реєстраційний номер 273 та пройшов державну реєстрацію ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу с правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк Україна». (а.с. 21 - 25 т. 1) Згідно договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного договору, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та його позичальниками, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного договору, що забезпечений Іпотекою/заставою за договорами іпотеки/застави, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного договору, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» (в договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та боржниками /третіми особами (в договорах забезпечення іменуються - «Іпотекодавець» чи «Заставодавець»). Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» переходять всі права ПАТ «ОТП Банк» як сторони, що іменується «Іпотекодавець» чи «Заставодавець» у зобов'язаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення на предмет іпотеки/застави). Відповідно до переліку, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення кредитних договорів, який міститься в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року, під номером 345 зазначено кредитний договір від 12 травня 2006 року укладений між банком та [PERSON], а також договір іпотеки від 12 травня 2006 року, укладений між цими ж сторонами. (а.с. 118 - 136 т. 1) Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, на підставі ст. 514 ЦК України та договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору № МL-300/1645/2006 від 12.05.2006 р. та Договору іпотеки №РСL-300/1603/2006 від 12.05.2006 р. у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. До відношень, які виникають з кредитного договору застосовуються положення параграфи І глави 71 ЦК України (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 1054 ЦК України, [PERSON] прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконала. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. У відповідності зі ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд повинен враховувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, який є чинним на час ухвалення судового рішення. На підставі цього Закону вбачається, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. При цьому суд враховує, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню. Вищевказане підтверджується також висновком ВСУ від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15. Таким чином в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №МL-300/1645/2006 від 12.05.2006 року в загальній сумі 22979918,78 (двадцять два мільйони дев'ятсот сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот вісімнадцять) гривень 78 копійок по курсу НБУ станом на 26.02.2015 р. (28.046032), яка складається з: тіло кредиту - 178053,64 Дол. США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 4993698,09 гривень), сума відсотків за користування кредитом - 59993,24 Дол.США (еквівалент у гривні на день розрахунку - 1682572,33 гривень), сума пені за прострочення виконання зобов'язань - 21297346,45 грн. слід звернути стягнення на предмети іпотеки за Договором іпотеки №РСL-300/1603/2006, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Іллічовою Н.А., та зареєстрований в реєстрі під номером 6146, а саме: квартиру загальною площею 69,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить на праві приватної власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], [INFO]) шляхом продажу його на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в розмірі 3219 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved