Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 в розмірі 11 625 грн. за травень 2018 року, а також просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 4173 грн. компенсації за відрив від звичайних занять. Позов мотивує тим, що відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, з [PERSON] та [PERSON] , а також з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12\~500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45 972,25 грн. На даний час рішення суду перебуває на примусовому виконанні та виконується щодо кожного із відповідачів у Личаківському, Сокальському та Самбірському відділах державної виконавчої служби. Однак, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, заборгованість по договору кредиту не погасили та допустили прострочення виконання грошового зобов`язання за договором кредиту, а тому враховуючи вище наведене просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Ухвалою судді від 28.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подав 28.08.2019 заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином по місцю реєстрації, причин неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не скерували, клопотання про відкладення не подавали. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідачів та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , а також солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45 972,25 грн. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленим, і таким, що не підлягає доказуванню у даному судовому процесі, факт наявності у відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а також у [PERSON] та [PERSON] солідарного грошового зобов`язання перед позивачем, що випливає з умов договору № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З наведеного випливає, що у випадку невиконання або неналежного виконання взятого на себе зобов`язання, що випливає з умов договору, боржник зобов`язаний сплатити на користь кредитора неустойку у виді штрафу або пені, залежно від способу у який було здійснено порушення зобов`язання, у розмірі встановленому договором. Судом встановлено, що на даний час відповідачами грошове зобов`язання за умовами кредитного договору перед позивачем не погашене, рішення суду про стягнення кредитної заборгованості перебуває у різних виконавчих службах на стадії примусового виконання, проте на даний час не виконане. Дані обставини відповідачами не заперечуються. Таким чином, оскільки протягом червня 2018 року відповідачами було допущено порушення взятого на себе грошового зобов`язання за умовами кредитного договору, а тому у них виник обов`язок по сплаті неустойки у виді пені, розмір якої встановлений п.4.3 цього договору у розмірі 3% від суми залишку за кожен день користування кредитом. Отже, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення пені за червень 2018 року, яка згідно з проведеним позивачем розрахунком становить 11 625 грн., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 768 грн. 40 коп. слід стягнути в дохід держави у рівних частках з відповідачів. Разом з тим, суд не вбачає підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 4 173 грн. компенсації за відрив від звичайних занять, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2, 3 ст.138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, встановлені Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 р. N 155), згідно з яким компенсація у цивільних справах за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Разом з тим, позивачем всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не представлено суду розрахунку тривалості його відриву від звичайних занять та інших доказів на підтвердження такого, що позбавляє суд можливості перевірити чи пред`явлена ним вимога про стягнення з відповідачів 4 173 грн. компенсації не перевищує розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять, тобто чи не перевищує граничних розмірів.

Outcome: approved