Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на майно та поділ спільного майна, в якому зазначив, що він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. Під час перебування у шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS] . Вважає, що спірна квартира була придбана за спільні пошти подружжя, тому є спільним майном подружжя. Добровільно відповідач не бажає розподілити спільне майно, змінила замки на дверях, обмежую його право власності. Просить визнати за ним право власності на 1/2 (одну другу) частину вказаної квартири та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1\~057,20 грн. Відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, яка мотивована тим, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти від продажу попередньої квартири, тому квартира, яку просить поділити позивач, є її особистою власністю. Просить визнати квартиру [ADDRESS] , її особистою власністю. В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник підтримали свої позовні вимоги та просять їх задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували. В судовому засіданні відповідач-позивач та її представник заперечували проти первісного позову, просять відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено наступне. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року у цивільній справі № 242/786/16-ц (провадження № 2/242/357/16), яке набрало законної сили 14.03.2016 року, шлюб, зареєстрований 30.09.2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Селидове Донецької області за актовим записом № 99, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори Шарафеевою І.В., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (продавці) передали у власність покупця, а [PERSON] (покупець) прийняла та сплатила обумовлену грошову суму за квартиру [ADDRESS] , яка складається і має такі характеристики: трьохкімнатна квартирі, загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 28.07.2009 року Селидівським БТІ, трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] із часткою 1/1. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 листопада 2017 року та після реєстрації шлюбу її прізвище « [PERSON] ». Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша\~статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша\~статті 5\~Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. За матеріалами цивільної справи було встановлено та підтверджено належними, допустимими доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2000 року (дата реєстрації шлюбу) та який розірвано 14.03.2016 року (дата набранням рішенням суду законної сили відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України). Під час перебування у шлюбі з урахуванням як первісних, так і зустрічних позовних вимог, сторони набули наступне нерухоме майно трьохкімнатна квартира [ADDRESS] . При цьому не має жодного правового значення на кого зі сторін записане (зареєстроване) це майно. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки\~\~майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як роз`яснено у пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. При поділі майна враховуються також правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). Твердження відповідача-позивача, що спірна квартира була придбана за її особисті грошові кошти, суд не приймає до уваги, оскільки свою квартиру за адресою: [ADDRESS] , відповідачем-позивачем було продано 04 серпня 2009 року, тобто після придбання спірної квартири (25.07.2009 року). Інших належних та допустимих доказів щодо особистої купівлі відповідачем-позивачем спірної квартири суду не надано. Крім того, під час вирішення питання про відкриття провадження за зустрічним позовом було направлено запит до відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, з відповіді якого вбачається, що [PERSON] з 06.04.2004 року по теперішній час (22.01.2019 року дата відповіді) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто у спірній квартирі. Аналізуючи зазначені норми права, які мають значення для справи, надаючи оцінку наявним у справі доказам, в суд приймає їх до уваги й вважає, що трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , яке була придбана ними за час перебування у шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя, без досягнення згоди між подружжям вона є неподільним, а тому кожний з них має право на 1/2 частину цього майна. В зв`язку з чим, суд вважає, що первинні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог та задоволенням первісних позовних вимог, з відповідача-позивача [PERSON] на користь позивача-відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial