Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач посилається на те, що 21.01.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.01.2016 року. Від цього шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Зареєструвати сина по вказаній адресі позивач не може, оскільки для цього необхідна письмова заява батька дитини. З 2016 року відповідач з дитиною не бачиться не цікавиться його розвитком, станом здоров`я, навчанням, крім того відповідач зловживає своїми батьківськими обов`язками, оскільки без його згоди позивач не може вирішити питання про перереєстрацію місця проживання дитини, а на усі прохання добровільно надати позивачу доручення відповідач не реагує. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.01.2016 року з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] було стягнено аліменти у розмірі 800 гривень щомісячно до повноліття дитини. Однак відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті аліментів , внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач зазначає, що її майновий стан погіршився, вона не працює з 2016 року, дитина власного доходу не має, відповідач не сплачує аліменти, на прохання збільшити розмір аліментів не реагує, а самостійно утримувати неповнолітнього сина вона не в змозі. У зв`язку з цим позивач бажає збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина. Вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання дитини, та ігнорує виконання судового рішення щодо сплати аліментів. Позивач стверджує, що вищенаведене свідчить, що відповідач, повністю нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, не цікавиться його життям, навчанням, здоров`ям, не вчиняє будь-яких дій, які становлять зміст батьківства, а тому наявні об`єктивні підстави для звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Враховуючи наведені обставини, нехтуванням своїми обов`язками та фактичне ухилення від виховання дитини відповідачем, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та норми матеріального права, просить винести рішення, яким позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав по відношенню до свого сина [PERSON] [INFO] та збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] і стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошові сумі у розмірі 2000 гривень кожного місця і до повноліття дитини. Ухвалою судді від 25.06.2019 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. До початку судового засідання представник позивача, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Служба у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували в шлюбу з 21.01.2017 року, під час шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.08.2007 року, актовий запис №609. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.01.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, а з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . 12.01.2016 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист №725/6141/15-ц про стягнення з [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошові сумі на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 11.11.2015 року і до повноліття дитини. Згідно довідки Кам`янець-Подільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області від 15.09.2017 року, [PERSON] станом на 15.09.2017 року аліментів не отримувала, та квитанцій про сплату аліментів від боржника не надходило. Згідно розрахунку заборгованості Кам`янець-Подільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області від 10.06.209 року, у відповідача станом з січня 2019 року по червень 2019 рок утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 33859,20 гривень. Згідно довідки КЖРЕП 11 від 22.03.2018 року [PERSON] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до акту п/п «Порядок в домі» №103 від 05.06.2019 року [PERSON] [INFO] , дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики виданої Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів від 14.08.2017 року, [PERSON] характеризується позитивно, на уроках хлопчик активний, дає чіткі та глибокі відповіді на питання, родина правильно реагує на побажання та рекомендації викладачів, мати часто заходить до школи та цікавиться успішністю та справами дитини. Дитина має усе необхідне для навчання, дуже розвинута та начитана. Батько хлопчика був у школі кілька разів на початку навчання у 1-му класі, на збори не приходить, навчанням сина не цікавиться, на даний час дитина навчається у 4-му класі. У відповідністю з довідкою Міської дитячою поліклініки від 11.08.2017 [PERSON] [INFO] є здоровим, за медичною допомогою в лікувальний заклад з дитиною зверталась лише мати [PERSON] . Виконавчий комітет Чернівецької міської ради №129/6 від 11.06.2019 року прийняв рішення надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , без зазначеної позиції з окресленого питання(доцільності недоцільності) у зв`язку із неможливістю з`ясування причин відсутності батьківського піклування. У висновку орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради зазначив, що не може визначити позицію з окресленого питання( доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав), у зв`язку із неможливістю з`ясування причин відсутності батьківського піклування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, предметом доказування по даній справі є належність виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для по: гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається з роз`яснень, які містять в п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Виходячи з вище викладено, позовні вимоги в частині позбавлення батьківський прав [PERSON] [INFO] по відношенню до свого сина [PERSON] [INFO] підлягають задоволенню. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду з 800 грн. до 2000 грн., посилаючись на зміну свого матеріального становища, у зв`язку із звільненням з роботи, яке сталось після ухвалення рішення про стягнення аліментів, таким чином змінився матеріальний стан позивачки, що є підставою визначеною законом, а саме ст. 192 СК України для зміни розміру стягуваних аліментів. Суд вважає, що зазначена обставина підтверджує зміну матеріального становища і є підставою визначеною законом, а саме ст. 192 СК України для зміни розміру стягуваних аліментів. Виходячи з вищевикладеного, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно до свого сина [PERSON] [INFO] , та збільшення розміру аліментів на його утримання, оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дитини, не цікавить його навчанням та розвитком, що у сукупності суперечить інтересам дитини та може їй зашкодити у сукупності інтересам дитини та може їй зашкодити. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved