Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, та третьої особи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує таким. Йому, на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії [NUMBER], який посвідчено приватним нотаріусом Михайлівського нотаріального округу Запорізької області та зареєстровано 19.12.2017 в реєстрі за № 1719 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №108101763 від 19.12.2017. Відповідач був зареєстрований спадкодавцем в належному йому житловому будинку відповідно до домової книги від 08.05.2015 року, але не проживав, та не проживає до теперішнього часу вже більше трьох років. На його неодноразові вимоги до відповідача про зняття з реєстрації у добровільному порядку відповідач відмовився, чим порушує права позивача як власника житлового будинку, а саме володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. В зв`язку з тим, що в будинку прописаний відповідач, він не може розпоряджатись належним йому майном, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії [NUMBER], який посвідчено приватним нотаріусом Михайлівського нотаріального округу Запорізької області та зареєстровано 19.12.2017 в реєстрі за № 1719 (а.с.8) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 108101763 від 19.12.2017 (а.с.9). Згідно до Акту-довідки від 06.06.2019 року. складеного депутатом Михайлівської селищної ради Шеменьовим І., встановлено, що [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте понад три роки за вказаною адресою не проживає (а.с.7). Згідно записів домової книги [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.17). Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно тривалий час, з 18 листопада 2009 року не проживає у житловому будинок [ADDRESS] . Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] , так як в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [PERSON] не проживає більше 3 років. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved