Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності на 1/4 частку квартири за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що 22.10.1993 року померла [PERSON], яка постійно, до самої смерті, мешкала за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, буд.б-6, кв.55. За життя [PERSON] належала 1/4 частка вищеозначеної квартири. Іншими співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільній частковій власності, тобто у рівних частках по 1/4. Позивач доводився покійній внучатим племінником - це досить далека ступінь спорідненості, і думав, що з'явиться хтось із найближчих родичів як спадкоємець померлої [PERSON] У відсутності більш найближчих родичів він, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦКУ не заявив про відмову від неї. Ніхто із спадкоємців, якщо вони є, за весь цей час так і не з'явився, і він вирішив формально узаконити прийняття спадщини. Однак у позивача не виявилося ніяких документальних підтверджень спорідненості з померлою [PERSON], і він звернувся до Державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької нотаріальної контори Луганської області [PERSON] з заявою про можливість документального підтвердження його родинних відносин з покійною [PERSON], але згідно листа за підписом Начальника Баглійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] актові записи по запиту нотаріуса відсутні. За часом це період з 1944 по 1951 рік, тобто більш ніж 60 років тому, так що він навряд чи зможе знайти якійсь документи і документально довести родинні відносини. Він продовжує володіти і користуватися квартирою, в тому числі часткою померлої вже на протязі 20 років після її смерті. Він, як і раніше, продовжував і продовжує сплачувати комунальні платежі, в тому числі і за частку квартири померлої, продовжує володіти і користуватися цією часткою і вважаю, що 20 років безперервного володіння і користування даним нерухомим майном і його утримання після смерті власника, достатній строк для набування права власності на це майно за набувальною давністю. Тому, на підставі вищевикладеного позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом і просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS]., яка належала померлій 22.10.1993 року [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, проте надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Треті особи [PERSON], [PERSON] судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву в якій вказали, що позовні вимоги підтримують, просять справу розглянути за їх відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], вона належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вказане також підтверджується технічним паспортом на квартиру. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 261061 [PERSON] померла 22.10.1995 року. Відповідно до відповіді від 12.02.2014 року №8/01-16 завідувача Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], померлої 22.10.1993 року із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 063727 від [PERSON] одружилась з [PERSON], внаслідок чого змінила прізвище на «Касяненко». У відповідності до копії паспорту позивача - [PERSON], серії ЕК № 440082 його зареєстровано за адресою: за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова (Дзержинського)[ADDRESS] з 12.04.1984 року. Шлюб з поповою [PERSON] було розірвано 21.02.2006 року. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що можливо прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю визнає позовні вимоги пред'явлені до нього за вищезазначеним позовом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved