Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 17 липня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в сумі 50000 грн. 17.07.2013 року відповідач надав йому розписку про те, що він зобов'язується повернути йому борг у вказаній вище сумі до 15.08.2013 року, але у встановлений термін не повернув. На його погляд відповідач від добровільного повернення боргу ухиляється, а тому він вимушений звертатись до суду з даною заявою, Просив стягнути з відповідача 50000 грн. за договором позики, сплачений судовий збір в сумі 500,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява в якій він просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача не заперечував в постановлянні заочного рішення. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 17.07.2013 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50000 грн. Документально це було оформлено 17.07.2013 року, у формі розписки, відповідно до якої відповідач зобов'язався в строк до 15.08.2013 року повернути позивачу таку ж суму грошових коштів, що підтверджується розпискою про позику коштів. Відповідач після спливу строку виконання зобов'язання ухилявся від його виконання, до цього часу борг не повернув, чим порушив умови, визначені договором позики. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язком для виконання. Виходячи зі змісту частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших сторін, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем, а саме сплачений ним судовий збір в сумі 500 грн. А тому суд з урахуванням наведеного вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 50000 грн. та судові витрати в сумі 500 грн. На підставі наведеного, та

Outcome: partial