Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-21» про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є братом померлої [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач по справі у визначений законом строк звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом. До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS]. Однак, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації вищевказаної квартири державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та видала постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з'явився, однак від нього на адресу суду надійшло пояснення відповідно до якого просить слухати справу у відсутність представника Київської міської ради та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Представник третьої особи: Житлово-будівельного кооперативу «Суднобудівник-21» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року за клопотанням представника позивача забезпечено докази та зобов'язано П'ятнадцяту Київську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи відкритою після смерті [PERSON], що померла [INFO] року. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON]. (а.с.9) Позивач [PERSON] народився [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON]. (а.с.10) 18 лютого 1982 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с.11) [INFO] року [PERSON] померла. (а.с.7) 29 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Станом на 15 травня 2018 року інші можливі спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори не звертались. Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносова В.Ф. про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на підставі вимог ст.. 1270,1261 ЦПК України та п.4.15 Глави 13 Порядку вчиненні нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до Довідки Форми 3 в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані : власник - померла [PERSON] та її чоловік [PERSON]С.(а.с.15) [PERSON] знята з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] 28.03.2018 року у зв'язку зі смертю.(а.с.16) Відповідно до Довідки від 29.05.2015 року [PERSON] зверталась до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві щодо розшуку чоловіка - [PERSON], місце знаходження кого невідоме з 06.12.2001 року.(а.с.17) Згідно з довідкою ЖБК «Суднобудівник-21» № 3/17 від 17.02.2017 року [PERSON] є членом кооперативу з 25 травня 1993 року та 05 березня 1993 року в повному обсязі сплатила пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у розмірі 904190 карб. Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 09 березня 2017 року за № 6530 згідно з даними бюро квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі і на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України УРСР «Про власність» в редакції, що діяла станом на 24.03.1992 року члени житлового, житлово-будівельного кооперативу, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Отже, вбачається, що право власності члена житлово-будівельного кооперативу на квартиру раніше виникало моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. У відповідності до абз. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після й смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державне реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, зважаючи на вищевикладене можна стверджувати, що померла [PERSON] будучи членом ЖБК «Суднобудівник-21» повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] і стала за життя її власником, у зв'язку з цим дана квартира входить до складу спадщини, а тому за позивачем як спадкоємцем за законом другої черги має бути визнано право власності на вказану квартиру. Оскільки померла не зареєструвала у відповідні органах право власності на спірну квартиру, позивач не можуть вступити в спадщину в загальному порядку і змушений звертатися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до положень вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що за позивачем повинно бути визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved