Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він, його дружина та син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на власність від 07.12.1998 року і договору дарування від 03.07.2003 року. З 17.04.2013 року в спірній квартирі зареєстрований відповідач, однак з моменту реєстрації останній в квартиру взагалі не вселявся та не проживав в ній, речей його в квартирі не має, комунальні послуги він не сплачує, дій по утриманню квартири не несе. Посилаючись на норми ст..405 ЦК України, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності підтримали позовні вимоги та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач додатково пояснював, що відповідач його син, який у 2003 році подарував свою частину в спірній квартирі своєму молодшому брату [PERSON], так як мав власне житло та жив окремо зі своєю сімєю. Однак, у 2013 році відповідач розірвав шлюб зі своєю дружиною, та залишив їй та дитині свою квартиру, внаслідок чого зареєструвався у спірній квартирі. Однак після реєстрації відповідач в спірну квартиру не вселявся та не проживав в ній, заходів по утриманню житла не приймав та не приймає, ні яких речей відповідача в квартирі не має. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений через житлову організацію, про час і місце розгляду справи, двічі не зявився в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, надав суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязків сторін. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.12.1998 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало на праві часткової, спільної власності квартира [ADDRESS], видане Управлінням міського майна м. Маріуполя 07.12.1998 року за № 10729, зареєстровано у Маріупольському БТІ 23.12.1998 року за № 37806 (а.с.7) На підставі договору дарування [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар ? частку квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане Управлінням міського майна м. Маріуполя 07.12.1998 року за № 10729, зареєстровано у Маріупольському БТІ 23.12.1998 року за № 37806. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], за № 2382 (а.с.8) Як вбачається із копії особового рахунку № 0165-140, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] позивач по справі, [PERSON] дружина, [PERSON] син та з 17.04.2013 року [PERSON] відповідач по справі (а.с.5) Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Як вбачається із акту ККП «УК «Східна» від 09.11.2015 року, який був складений на підставі опитування сусідів [PERSON] (проживає [INFO]), [PERSON] (проживає [INFO]), відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим в [INFO] не проживає за зазначеною адресою з серпня 2013 року (а.с.6). У ході судового засідання свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що після одруження приблизно більш, як десять років назад, відповідач не проживав в спірній квартирі. Приблизно у 2013 році вони декілька разів бачили відповідача, більш він до батьків не приходив. Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач, не прибувши до судового засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування квартирою 140 будинку 165 по вулиці Олімпійська в місті Маріуполі, тим самим по суті задовольнити позовні вимоги в даній частині. Згідно зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст..79 ЦПК України відноситься судовий збір. Однак, у судовому засіданні позивач просив суд не стягувати з відповідача на його користь судові витрати, які він сплатив за подачу позову до суду, тому суд вважає за можливе їх не стягувати.

Outcome: approved