Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований Міським відділом записів актів громадянського стану Ірпінської міської ради Київської області 26.11.1988 року за актовим записом №294 недійсним від дня його державної реєстрації, тобто з 26.11.1988 року. Посилається на те, що 26.11.1988 року Міським відділом записів актів громадянського стану Ірпінської міської ради Київської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем [PERSON] Зазначив, що вказаний шлюб був укладений без наміру створення сім'ї, а з урахуванням його та відповідача корисливих мотивів, а саме зарахування на квартирний облік і, як наслідок, отримання в подальшому квартири в порядку черговості. Враховуючи, що він та відповідач не мали наміру створювати сім'ю та набувати прав та обов'язків подружжя, то вказаний шлюб є недійсним (фіктивним). На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Представник позивача в підготовче судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та просила позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Врахувавши заяви представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.11.1988 року Міським відділом записів актів громадянського стану Ірпінської міської ради Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №294, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що вказаний шлюб є недійсним, оскільки він був укладений без наміру створення сім'ї та з урахуванням його та відповідача корисливих мотивів, а саме з мотивів зарахування на квартирний облік та отримання від держави квартири, на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 45 КпШС України (чинного на момент укладення шлюбу) шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених ст.ст. 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 47 КпШС України позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред'явлений одним із подружжя, прокурором і особами, права яких порушені. А ст. 48 зазначеного Кодексу передбачено, що шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення. З матеріалів справи вбачається, що позивач, у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], тобто проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання позивача та [PERSON], у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є громадянами Сполучених Штатів Америки, що підтверджується свідоцтвом про народження за реєстраційним номером у штаті [NUMBER] та свідоцтвом про народження за реєстраційним номером у штаті [NUMBER]. П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї. Неможливо укладання шлюб з будь-якими умовами. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу суд встановлює всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його тривалість, спільне проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність. Встановлено, що позивач з відповідачем з моменту реєстрації шлюбу не проживали як чоловік та дружина, спільного господарства не вели, як і спільного бюджету, що свідчить про відсутність у сторін бажання створювати сім'ю. Проти вказаних обставин не заперечувала відповідач, про що свідчить її заява про визнання позову. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі рішення суду, або висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставин, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved