Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.02.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким він передав у власність відповідачки грошові кошти в розмірі 4 000,00 дол. США, а відповідачка зобов'язалася повернути вказані грошові кошти у строк та на умовах, передбачених договором. Зазначає, що на підтвердження укладання вказаного вище договору та його умов, відповідачкою було представлено йому розписку про одержання грошових коштів в розмірі 4 000,00 дол. США, а також встановлено кінцевий термін їх погашення до серпня 2014 року. Посилається на те, що відповідачка в порушення вимог ст. 1049 ЦК України та прийнятих по договору зобов'язань, у строки обумовлені договором та розпискою йому позику не повернула. У зв'язку з чим на момент звернення до суду з вказаним позовом у відповідачки перед ним виникла заборгованість, розмір якої складає 4 000,00 дол. США, що по курсу НБУ на день подання позову становить 105 720,00 грн. Звертає увагу суду на те, що з метою досудового врегулювання даного спору, він неодноразово звертався до відповідачки з вимогами добровільно повернути грошові кошти, однак його законні вимоги нею були проігноровані. З врахуванням вищевикладеного, а також посилаючись на положення ст.ст. 11, 14, 15, 509, 526, 610, 629, 1046, 1049 ЦК України звертається з вказаним позовом до суду та просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 105 720, 00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримують вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні вимоги позивача не визнають, обгрунтуваши запереченнями просять суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що 12.12.2014 року позивач [PERSON] надав в борг відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 4 000, 00 Дол. США, що підтверджується наданою суду копією Двостороннього договору, згідно умов якого [PERSON] позичила 4 000 Дол. США у [PERSON] для оплати оренди кафе на лютий 2014 року з [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається зі змісту вказаного Двостороннього договору, відповідачка зобов'язалася повертати позивачу суму позики гривнями по курсу Долара США до серпня 2014 року. Тобто сторони погодили, що кінцевим строком повернення позики є серпень 2014 року. Судом встановлено, що відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Глави 71, Параграфу 1. ЦК України (Позика). Так частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений саме договір позики в якому вони погодили всі його істотні умови, які є характерними для даному виду договорів, а саме суму позики яка складає 4 000 Дол. США та строк повернення суми позики - серпень місяць 2014 року. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, а відповідачкою в порушення вимог ст.ст. 60, 10 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що остання отримавши в борг грошові кошти в сумі 4 000 Дол. США, свої зобов'язання щодо їх повернення в строк погоджений сторонами в укладеному між ними Договорі, не виконала. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту порушення відповідачкою його прав як кредитора у зобов'язанні, у зв'язку з чим суд вважає, що наявні правові підстави для їх захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача суми бору за договором позики в розмірі 4 000 дол. США, що по курсу НБУ на день подання позову становило 105 720,00 грн., що узгоджується із вимогами ст. 16 ЦК України та приписами ст.ст. 1046, 1049 ЦК України. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, однак ухвалою суду від 25.04.2016 року останньому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 057, 20 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 202, 257, 261,267, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047,1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved