Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач, з урахуванням уточнення, зазначив, що 26.12.2007 року між ним та [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2644000,00 доларів США на строк з 26.12.2007 р. по 25.12.2012 р., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних. 09.06.2008 р. з метою забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань, між позивачем з одного боку та [PERSON] , [PERSON] - з другого боку, укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок літ. В-5, розташований по [ADDRESS] , загальною площею 6422,9 кв. м., житловою площею 2285,6 кв. м. Відомості про іпотеку 09.06.2008 р. внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер № 7356523, на відчуження нерухомого майна накладена заборона. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2008 р. з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 26.12.2007 р. в розмірі 1664543,02 грн. та 2630252,33 доларів США. 11.09.2009 р. Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким договір іпотеки, укладений 09.06.2008 р. між позивачем з одного боку та [PERSON] , [PERSON] - з іншого боку, визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 р. скасовано, в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до АБ «УКРГАЗБАНК» про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено. Як стало відомо позивачу, квартира № 38 , яка є предметом іпотеки, відчужена без згоди позивача, останнім власником якої є [PERSON] на підставі договору дарування від 17.06.2016 р., посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим Віктором Сергійовичем. На теперішній час рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2008 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не виконано. Позивачем проведена оцінка вартості іпотечної квартири, яка є часткою предмету іпотеки, за висновком експерта ринкова вартість квартири визначена у 478 000,00 грн. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 478 000, 00 грн. з наданням позивачу всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату Договору дарування квартири посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим Віктором Сергійовичем серія та номер: 6-815, виданий 17.06.2016 р., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати та подавати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2018 р., яке було залишене в силі постановою Харківського апеляційного суду від 18.04.2019 р., позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2019 р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2018 р. та постанову Харківського апеляційного суду від 18.04.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Теленков В.С. в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення були повідомлені вчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.12.2007 між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від позивача кредит в розмірі 2644000,00 доларів США, зі строком повернення до 25.12.2012 року та сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов`язань перед банком, 09.06.2008 р. між позивачем з одного боку та [PERSON] , [PERSON] - з іншого боку, укладено договір іпотеки № 16/08-Б (т. 1, а.с. 61-64). Відповідно до п. 2.1.1 договору іпотеки(т. 1, а.с. 61-64), предметом іпотеки визначений багатоквартирний житловий будинок літ В-5, розташований по [ADDRESS] , загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285, 6 кв.м., що має 123 квартири. Відомості про договір іпотеки та заборону на нерухоме майно нотаріусом внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 09.06.2008 р. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`я зання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`я занням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Боржником [PERSON] належним чином грошові зобов`язання перед позивачем не виконані, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2008 (а.с. 69-71), яким з [PERSON] , [PERSON] стягнуто на користь позивача 3664801,99 доларів США та 23800945,13 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитному договором від 26.12.2007. Таким чином, на підставі п. 6.1. договору іпотеки (а.с. 63), позивач набув право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 6.6 договору іпотеки (а.с. 68) сторони узгодили, що іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у випадку набуття ним права звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, сторони договору іпотеки узгодили досудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, який збігається із заявленими позивачем позовними вимогами, а саме - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Однак, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону є неналежним способом захисту. Суд застосовує норми статей 33, 36-38 Закону України «Про іпотеку» у їх співвідношенні зі ст. 16 ЦПК України, враховуючи висновки щодо застосування вказаних норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року за результатами розгляду справи № 310/11024/15-ц (провадження №14-112цс19) та з урахуванням висновків Верховного Суду у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 10.07.2019 р. за результатом розгляду касаційної скарги по даній справі, якою справу було направлено на новий розгляд. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Окрім цього, представником відповідача було заявлено письмове клопотання про застосування строків позовної давності. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 р. рішення суду першої інстанції від 11.09.2009 р. скасоване, в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до АБ «УКРГАЗБАНК» про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено. Вказаним рішенням Апеляційного суду Харківської області було поновлено договір іпотеки, а позивач звернувся до суду з даним позовом 22.04.2016 р. Тому трирічний строк звернення до суду із позовом про захист свого права позивачем був пропущений, доказів поважності такого пропуску суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed