Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою за адресою: [ADDRESS] ; визнати позивача членом сім`ї [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] ; змінити договір найму квартири за адресою - [ADDRESS] шляхом заміни померлого наймача на нового наймача позивача. В обґрунтування позову покликається на те, що позивач зареєстрована з 27 квітня 2010 року за заявою наймача [PERSON] та безперервно проживає у квартирі [ADDRESS] більше десяти років по теперішній час. Зазначене житлове приміщення було надано у постійне користування її рідній бабусі [PERSON] [INFO] , яка, після смерті своєї матері, стала наймачем цієї квартири, з нею було укладено відповідний договір найму житлового приміщення. Після смерті бабці позивач надалі постійно проживає в цій квартирі разом малолітньою дочкою [PERSON] і самостійно утримує це житло. Відтак, позивач просить визнати її членом сім`ї [PERSON] , адже постійно проживала з бабцею за життя та вела спільне з нею господарство. Натомість, відповідач [PERSON] (онука [PERSON] ), хоча і була зареєстрована у спірному приміщенні, однак ніколи не проживала, ніколи не приймала участі в утриманні житла і до цього часу жодного разу, навіть, не поцікавилась приміщенням, де вона зареєстрована. За таких обставин, позивач вважає, що фактичне не проживання у спірній квартирі відповідача [PERSON] без поважних причин перешкоджає [PERSON] у реалізації її права на визнання її наймачем цього жилого приміщення замість попереднього померлого наймача - [PERSON] в порядку, передбаченому ст. ст. 64, 106 ЖК України. Просить вирішити питання судових витрат. Позов задовольни повністю. Відповідачем Київською міською Радою подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження її проживання у спірній квартирі на правах члена сім`ї наймача та фактичного виконання нею обов`язків члена сім`ї наймача з 27 квітня 2010 року. Зазначає, що надані позивачем рахунки-повідомлення про сплату комунальних послуг за вказану квартиру не можуть братися до уваги, адже такі датовані 2019 роком, тобто після смерті [PERSON] . Також, відповідач, наводить дані про те, що дата смерті наймача у свідоцтві про смерть встановлена приблизно через неможливість визначення більш точної дати смерті [PERSON] , у зв`язку з загниванням трупу, що свідчать про те, що позивач не проживала у вказаній квартирі на момент смерті бабці. У відповідності до вимог чинного законодавства повноваження щодо укладення договору найму житла з громадянами відносяться до компетенції районних у місті Києві державних адміністрацій. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, яка містить пояснення на відзив. Наводить дані про те, що у Київській міській раді відсутні обґрунтовані заперечення на позов. Подані нею докази, підтверджують правомірність заявлених позовних вимог та дійсність зазначених нею обставин справи, зокрема, того факту, що вона, дійсно, постійно проживала у вказаному приміщенні як член сім`ї наймача і вела з бабусею спільне господарство. Відповідач [PERSON] ніколи не проживала разом [PERSON] . Крім того, позивач пояснила свою тимчасову відсутність в квартирі в момент смерті бабусі, тим, що в цей час кілька днів перебувала в гостях разом з дочкою на відпочинку у заміському дачному будинку, що належить її матері [PERSON] і повернулась додому 09 вересня 2017 року. Наведені ж відповідачем КМР заперечення проти заявлених нею позовних вимог, зокрема того, що її відсутність в квартирі на момент смерті бабусі, начебто, свідчить про не проживання позивача з наймачем [PERSON] однією сім`єю, характеризувала як припущення, недоведені жодним доказом. Просить позов задовольнити. Відповідачем Подільською районною у місті Києві державною адміністрацією не подано відзив на позов. 17 квітня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 28 квітня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено головуючого суддю Якимець О. І. 05 травня 2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. У судове засідання відповідачі не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням думки представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до наступного. Суд установив, [PERSON] , проживала по [ADDRESS] , де в складі трьох осіб (вона, син 1961 р.н., син 1972 р.н.) займала двокімнатну квартиру житловою площею 29,3 кв. м. Укладено договір найму на двокімнатну квартиру №41, площею 29.2 кв. м. по [ADDRESS] з гр. [PERSON] . Дані обставини підтверджено витягом з розпорядження Подільської районної державної адміністрації від 30 січня 1998 року № 77 «Про проведення особового рахунку на громадян, що проживають у Подільському районі» /арк. спр. 11, зворотня сторона/. Обоє з синів наймача [PERSON] померли за її життя: [PERSON] , помер [INFO] , [PERSON] , помер [INFO] /арк. спр. 10, 19/. Згідно з свідоцтва про смерть [PERSON] , померла в місті Києві. Дата її смерті встановлена приблизно 04 вересня 2017 року /арк. спр. 12, зворотня сторона). У квартирі наймача [PERSON] було прописано: онуку [PERSON] (відповідач), [INFO] та онуку [PERSON] (позивач) [INFO] / арк. спр. 20/. Відповідно до акта обстеження житлового приміщення від 13 жовтня 2017 року [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації - у квартирі [ADDRESS] , ніколи не проживала і не проживає. В квартирі відсутні будь-які її речі, що ніяких перешкод їй у користуванні цим житлом [PERSON] не чиниться, але вона не виявляє ніякої зацікавленості у використанні цього житла за призначенням і участі в його утриманні не приймає /арк. спр. 21/. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що [PERSON] протягом тривалого часу (понад шість місяців) без поважних причинне проживає, не користується квартирою, не бере участі в її утриманні. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст.71,72,116,156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки відповідач не проживала у спірній квартирі понад встановлений строк збереження права користування такою без поважних причин; жодних поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою суд не встановив; відповідач не несе обов`язків тимчасово відсутнього члена наймача, які покладені законом, а тому суд прийшов висновку, що відповідача [PERSON] необхідно визнати таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, а позов в цій частині задовольнити. Щодо позовної вимоги про визнання позивача членом сім`ї наймача, суд прийшов до наступного. Суд установив, онука померлої [PERSON] - [PERSON] зареєстрована та мешкала у спірній квартирі з 07 серпня 2001 року разом з бабусею [PERSON] саме як член сім`ї наймача, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, разом утримували вказане жиле приміщення, належним чином і вчасно сплачували квартплату, оплачували спожиті ними комунальні послуги, користувалися наданими пільгами. Після смерті бабці позивач надалі проживає у цій квартирі [ADDRESS] по теперішній час, разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , (квартирною субсидією) /арк. спр. 11, 20, 22/. Факт проживання позивача підтверджено також квитанціями за оплату житлово-комунальних послуг за спірною адресою /арк. спр. 23-25/. Дані обставини також підтверджено показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаними в судовому засіданні, що, також, підтверджують ці обставини позову, узгоджуються із іншими доказами, а тому суд приймає такі показання до уваги. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 справа №1-8/99 встановлено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може б ті визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім`ї власника будинку (квартири) містить частій четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між сторонами справи, виходячи із принципів розумності, виваженості і справедливості, приходить до висновку, що оскільки [PERSON] постійно мешкала разом і була пов`язана спільним побутом з [PERSON] , житловою площею відкрито і безперервно користувалася зі згоди наймача протягом усього часу спільного з ними проживання до дня смерті, продовжує мешкати на спірній житловій площі і виконувати обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, а відтак позов в цій частині задовольнити та визнати позивача членом сім`ї [PERSON] . Щодо позовної вимоги про зміну договору найму шляхом заміни померлого наймана на нового, суд прийшов до наступного. Повертаючись до матеріалів справи суд установив, що позивачу не відмовлено щодо укладення договору найму спірного житлового приміщення, оскільки необхідно надати ряд документів та заяву зі згодою всіх повнолітніх членів родини. Дані обставини підтверджено листом Подільської районної у місті Києві державної адміністрації відмовлено від 06 вересня 2019 року № 106-106/оп/Х-565-2158 /арк. спр. 26/. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР право безстрокового користування жилими приміщеннями в будинках державного та комунального житлового фонду, що виникає на підставі ордеру та договору найму, не свідчить про те, що договір не може змінюватись. З часом стосунки між наймачем та членами його сім?ї змінюються; виникають інші фактори, у відповідності до яких договір найму жилого приміщення потребує змін. Згідно з ч. 2 ст. 122 ЖК УРСР у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення права і обов`язки за договором найму здійснюють члени його родини. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно з ст. 103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім?ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Відповідно до ст. 62 ЖК УРСР до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Згідно з ст. 654 ЦК зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. ЖК УРСР містить декілька виключень з загального правила про те, що на зміну договору найму житла вимагається двостороння згода наймодавця і наймача. Ці випадки передбачені ст. ст. 104 - 107 ЖК. Зокрема, у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму, спір може бути вирішено в судовому порядку (ч. 2 ст. 106 ЖК). Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивача даним рішенням суду визнана членом сім`ї наймача, відсутні дані про відмову наймодавця про зміну договору найму, укладено за адресою - [ADDRESS] , на нового наймача [PERSON] , а відтак у такій позовній вимозі відмовити за передчасністю. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позов необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial