Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні об'єктом права власності, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Співвласниками межуючої земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] З часу набуття права власності на будинок та земельну ділянку, яка використовується для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, він користувався земельною ділянкою в повному обсязі. Але через деякий час з невідомих причин відповідачі самовільно змінили положення межових знаків, встановивши паркан на земельній ділянці позивача. Просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди шляхом перенесення паркану з його земельної ділянки та встановити його відповідно до межових знаків згідно до земельно - кадастрової документації. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали з тих же підстав і збільшили позовні вимоги, просили суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою шляхом перенесення паркану з метою усунення відхилень в розміщенні суміжної огорожі (паркану) між земельними ділянками [ADDRESS] (ділянка позивача) та [ADDRESS] та встановити огорожу відповідно до висновків судово-будівельної експертизи, а саме: на лінії розташування суміжної межі у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, таким чином, щоб частини земельної ділянки з лінійними розмірами 1,67м., 22,11м., 1,49м., 22,11 м., площею 35м.2, а також площею 2,3м.2 зі сторони задньої межі, які відповідно до державного акту серії ЯА №249435 від 01 березня 2006 року належать позивачу, були відділені парканом від ділянки відповідачів і знаходились на території позивача. Зобовязати відповідачів на земельній ділянці площею 35м.2, що належить на праві власності позивачу, демонтувати вимощення житлового будинку [ADDRESS], який належить на праві власності відповідачам. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Відповідач [PERSON], вона ж згідно ухвали суду від 22.01.2014 року, діюча в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON]; та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказавши, що межові знаки між домобудівлями [ADDRESS] та [ADDRESS] ніколи не встановлювались, паркан, який розділяє домобудівлі, встановлений ще 30 років тому колишніми власниками будинків. На момент придбання відповідачами будинку паркан вже стояв на місці, на якому він на даний час знаходиться. Просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, показаннями свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.06.2011р, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі права власності на нерухоме майно від 23.06.2011року. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого нотаріально 08.06.2011р., [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1227 гектара, розташовану: по [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала раніше [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №249435, виданого 01.03.2006року Дніпрянською селищною Радою м.Нова Каховка, Херсонської області, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1 АА002336-010673200014. На підставі договору купівлі-продажу приватний нотаріус [PERSON] вніс до держаного акту відповідні зміни, пов'язані з зміною власника земельної ділянки, вказавши про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON], зміни зареєстровані в поземельній книзі 05.09.2011р., №6510745300:01:006:0046. На підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2006р [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність від [PERSON] в рівних частках кожний садибу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], до складу якої входить земельна ділянка площею 0.1500 га надана для будівництва та обслуговування житлового будинку; господарських будівель та споруд. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №245077, виданого Дніпрянською селищною радою 23.12.2005р та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1АА002336010573201167. На підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2006р приватний нотаріус [PERSON] вніс до Державного акту зміни про власника земельної ділянки, зазначивши власниками [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що будинок [ADDRESS] є батьківським, межа, а саме паркан, не змінювався з часу його встановлення; в смт.Дніпряни вона не проживає з 1983р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є чоловіком відповідачки, ні паркан, ні стовпчики паркану, який розділяє земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] вони не переносили, позивач стосовно поновлення межі до дружини не підходив. З Державних актів сторін по справі вбачається, що земельні ділянки сторін мають спільну межу, яка є предметом спору по даній справі. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 18.12.2013 року встановлено, що між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] в смт.Дніпряни встановлена огорожа, при цьому частина огорожі від лінії фасадної межі до кута будівлі літ «А» по лінії дворового фасаду виконана з сітки «рабиця» по металевим стовпчикам - 28,61м, далі по лінії задньої межі встановлена огорожа із асбестоцементних листів - 11,58 м. Огорожа представляє собою рівну лінію. Частина огорожі довжиною 22,11 м виконана з сітки «рабиці», розташована не по лінії розподільної межі, а на ділянці [ADDRESS] Частина огорожі, яка виконана із асбестоцементних листів, також розміщена не на межі, частина цієї огорожі довжиною 3,95 м розташована на земельній ділянці [ADDRESS], частина огорожі довжиною 11,58 м розташована на ділянці [ADDRESS]. Відхилення в розміщенні суміжної огорожі між земельними ділянками №100 та [ADDRESS], в смт.Дніпряни від даних Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №249435, виданого 01.03.2006р та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №245077, виданого Дніпрянською селищною радою 23.12.2005р та виписки з державного земельного кадастру від 20.05.2013р № НВ-65001625442013 маються. Частина огорожі довжиною 22,11м від лінії фасадної межі розташована на земельній ділянці [ADDRESS], частина даної огорожі довжиною 3,95м розташована на земельній ділянці [ADDRESS], частина огорожі довжиною 11,58м розташована на ділянці [ADDRESS]. Частинами земельної ділянки з лінійними розмірами 1,67м, 22,11м,1,49м, 22,11м, площею 35 кв.м, а також площею 2,3 кв.м зі сторони задньої межі, які у відповідності з Державним актом ЯА №249435, виданого 01.03.2006р., належними позивачеві, фактично користуються відповідачі. На земельній ділянці площею 35 кв.м частково розміщено вимощення житлового будинку №102. Позивач позбавлений права користуватися своєю власністю в повному обсязі. Частиною земельної ділянки площею 0,6 кв.м, яка належить відповідачам, користується позивач. Частиною земельної ділянки площею 37,3 кв.м, яка у відповідності з Державним актом ЯА №249435, виданим 01.03.2006р належить позивачеві, фактично користуються відповідачі. На земельній ділянці площею 35 кв.м частково розміщено вимощення житлового будинку [ADDRESS]. Позивач не має доступу до частини земельної ділянки площею 37,3 кв.м, відповідно позивач позбавлений можливості користуватися ділянкою в повному обсязі. Зазначений висновок судової будівельно-технічної експертизи від 18 грудня 2013 року, є належним і допустимим доказом по справі в розумінні положень ст. 59 ЦПК України, оскільки він належним чином відповідачем не спростований. Відповідно до вимог ст. ст. 106, 107 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до ст. 186 ЗК України, проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Відповідно до Розділу ІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до Розділу IV Інструкції, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Стаття 116 вищевказаного Кодексу визначає, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. У ст.140 ЗК України зазначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.12.2013 року та матеріалів інвентарних справ по домобудівлям [ADDRESS], [ADDRESS] в смт.Дніпряни, Новокаховської міської ради , суд приходить до висновку, що огорожа, яка розділяє домобудівлі сторін, встановлена з порушенням земельно-кадастрової документації з лінійними розмірами 1,67м, 22,11м,1,49м, 22,11м, площею 35 кв.м., а також площею 2,3 кв.м. зі сторони задньої межі, отже порушене право позивача підлягає захисту, так як добровільно відновити межу відповідачі не бажають. Спосіб судового захисту порушеного права обрано з дотриманням правил ст. 152 ЗК України. Суд не приймає до уваги показання свідків, [PERSON] та [PERSON], так як їх показання не узгоджуються з іншими доказами по справі. Також суд не приймає до уваги надані відповідачкою та представником відповідачки викопіювання із ген.плану земельних ділянок [ADDRESS] [ADDRESS], розроблені в 1978році, схему розміщення земельної ділянки, тахеометричну зйомку, висновок експерта №44 від 24.12.2013 року, тому що земельні ділянки сторін знаходяться у їх власності на підставі державних актів на земельну ділянку, в яких наведені межі земельних ділянок і, виходячи з описів меж (схем) земельних ділянок, судовим експертом проводилося дослідження.

Outcome: approved