Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], з 800,00 грн. до 400,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 07.04.2020 року. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач вважає, що вищевказані розміри аліментів підлягають зменшенню в порядку статті 192 Сімейного кодексу України, оскільки у позивача 08 березня 2014 року народилася донька, [PERSON]. Крім того, у період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року позивач отримав заробітну плату лише в розмірі 7061,87 грн., з яких: утримано податки в розмірі 473,03 грн. У період з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року [PERSON] взагалі не мав роботи, та у травні отримав заробітну плату в сумі 1100,87 грн., з якої 67,84 грн. податку. А тому позивач вважає за необхідне переглянути розмір аліментів, визначений рішеннями Кіровського районного суду м. Кіровограда. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі та наполягала на відмові в їх задоволенні. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.09.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно на утримання [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з 14.08.2012 року до досягнення [PERSON] повноліття, яке наступить 07.04.2020 року. Також зазначене визнається відповідачем та в силу частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. Стаття 180 Сімейного кодексу України зобовязує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За вимогами частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням вказаних вимог Закону з позивача і стягуються аліменти в розмірі 800,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З пояснень позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що на даний час він проживає разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ОЛ № 160201 від 12.03.2014 року, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 6). За довідкою № 112/1 від 21.04.2015 року [PERSON] працював в Командитному товаристві «[PERSON]В.» з 01.07.2014 року, його заробітна плата за період з липня 2014 року по грудень 2014 року склала 7061,87 грн., з яких 473,03 грн. утриманого податку (а.с. 5). За травень 2015 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 1100,87 грн., з яких 67,84 грн. податку з доходів фізичних осіб (довідка про доходи № 301/1 від 03.11.2015 року, а.с. 4). За довідкою № 166 від 14.06.2016 року, [PERSON] працює у приватному підприємстві «Олікс» на посаді водія автотранспортних засобів, його заробітна плата за період з березня 2016 року по травень 2016 року склала 5012,00 грн. (а.с. 50). Тобто, матеріальний стан позивача з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів суттєво не змінився, стан його здоров'я не погіршився, аліментів на утримання інших дітей він не сплачує. Доводи позивача про те, що з ним проживає дитина від першого шлюбу особи, з якою він проживає без реєстрації шлюбу судом не приймається, оскільки обовязок по утриманню цієї дитини на позивача не покладається, а є лише його бажанням. Крім того, ця обставина не підтверджена доказами. Також на час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів про перебування виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Рішення суду про стягнення аліментів позивачем не подано. Однак обставина щодо наявності рішення суду визнається відповідачем. Таким чином, на час розгляду справи не доведено зменшення матеріального статку позивача, натомість держава соціально забезпечила на 3 роки на належному рівні розвиток новонародженої дитини в новій сім'ї позивача, так як відповідно до Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми № 2811 від 21.11.1992 року та постанови Кабінету Міністрів України Про порядок призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми № 1751 від 27.12.2001 року дружині позивача надавалась допомога при народженні дитини. А тому посилання позивача на погіршення матеріального стану позивача в звязку з народженням дитини є також безпідставними. Крім того, суд виходить з рівності дітей, так як згідно положень частин 5, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України, згідно яких учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сукупність перерахованих принципів регулювання сімейних відносин вказує про обовязок дотримання рівності неповнолітнього сина та малолітньої дочки позивача, [PERSON]. Дитина позивача [PERSON], [INFO] виховується в повній сім'ї, отримує в повній мірі любов та турботу батьків, тоді як дитина позивача, [PERSON], [INFO], отримує від батька (позивача) аліменти. Також заслуговують на увагу заперечення відповідача, яка зазначила, що позивач рішення суду про стягання аліментів не виконує, будь-яку допомогу по утриманню та вихованню дитини не надає. Народження іншої дитини, дійсно змінило сімейний стан позивача, але такі зміни не є істотними, та такими, що можуть бути підставою для погіршення умов утримання іншої дитини позивача, [PERSON], [INFO]. Тобто позивачем не доведено, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з якими закон повязує можливість зменшення розміру аліментів у відповідності до вимог частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України. При вирішенні цього спору, суд виходить з положень частин 5, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України, згідно яких учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сукупність перерахованих принципів регулювання сімейних відносин вказує про обов'язок дотримання рівності неповнолітніх дітей позивача та достатності їх утримання. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На підставі викладеного, враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні у суду відсутні підстави задовольнити позов, оскільки це суперечить як нормам права так і загальноприйнятим засадам суспільства. Питання про сплату судового збору вирішується відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed