Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 07 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (назва змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/7137/84/21163, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 178 195 грн. 00 коп., строком на 180 місяців по 07.11.2020 року, зі сплатою 19% річних. Кредитні кошти були призначені на придбання квартири, що будується за адресою: [ADDRESS]. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. 06 березня 2007 року до Кредитного договору було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої сторони домовились внести зміни та доповнення до розділів «Предмет договору» та «Кредитор має право». Додатково, для забезпечення вимог кредитора, 07 листопада 2005 року до Кредиту договору було укладено Договір поруки між Банком та [PERSON] Позичальник не виконує належним чином зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах та у строки, передбачені договором. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується, внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом, та штрафних санкцій. Станом на 17.09.2014 року, прострочена заборгованість позичальника перед Банком складала: 57 365 грн. 92 коп. - заборгованість по сумі кредиту та 82 173 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам. 19.09.2014 року, позичальнику було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань. Також, 19.09.2014 року поручителю було надіслано вимогу про виконання грошових зобов'язань. Проте, у встановлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Таким чином, на підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість в загальній сумі 816 879 грн. 35 коп., а також судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставни, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в дане судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належчим чином, причини неявки суду не повідомив, однак враховуючи, що останній особисто був присутній в судовому засіданні 01.02.2016 року та висловив свою позицію стосовно вимог позивача, суд дійшов до висновку про можливість слухання справи у його відсутності, оскільки процесуальні права відповідача жодним чином не порушуються. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, з урахуванням раніше висловлених пояснень відповідача [PERSON], з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що дійсно 07 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (в подальшому назва змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/7137/84/21163, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 178 195 грн. 00 коп., строком на 180 місяців по 07.11.2020 року, зі сплатою 19% річних (а.с.11-17 - копія Кредитного договору). Як встановлено в ході розгляду справи, кредитні кошти були призначені на придбання квартири, що будувалась за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено в ході судового розгляду, позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 20 - копія платіжного доручення). Також, 06 березня 2007 року до Кредитного договору було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої сторони домовились внести зміни та доповнення до розділів «Предмет договору» та «Кредитор має право» (а.с.15-17 - копія Додаткової угоди). Для забезпечення вимог кредитора, 07 листопада 2005 року до Кредиту договору було укладено Договір поруки між Банком та [PERSON], згідно якої остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника [PERSON], в повному обсязі цих зобов'язань (а.с.18-19 - копія Договору поруки). Як пояснила представник позивача в даному судовому засіданні, відповідач [PERSON] як позичальник не виконує належним чином зобов'язання за Кредитним договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах та у строки, передбачені договором. 19.09.2014 року, позичальнику та поручителю були надіслані вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте, у встановлений строк заборгованість за кредитом повернута не була, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с.21,22 - копії вимог). Також, в матеріалах даної справи міститься розрахунок заборгованості, викладений позивачем. Отже, частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Виходячи зі змісту ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Крім того, виходячи зі змісту ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, на підставі зазначеного, виходячи з вимог діючого законодавства України, зобов'язань, обумовлених вищевказаним Кредитним договором, та враховуючи те, що відповідач-1 як позичальник за Кредитним договором дійсно порушував взяті на себе зобов'язання, умови кредитного договору не виконував належним чином, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Однак, у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Що стосується суми нарахованої Банком пені за прострочення сплати кредиту та відсотків, суд дійшов до висновку про необхідність її зменшення, з урахуванням того, що, як достовірно встановлено в ході судового розгляду зі слів відповідача [PERSON] а також письмових доказів, які містяться в матеріалах даної справи, відповідач [PERSON] не заперечує проти того, що він брав кредит на побудову квартири, однак квартира на даний час не побудована, відповідачі у справі є багатодітною сім'єю, мають на утриманні трьох дітей, один з яких ([PERSON], 2002 року народження) є хворим і постійно проходить медичні огляди та лікування, крім того, сума нарахованої Банком пені значно перевищує суму заборгованості за кредитом та відсотками, а тому виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити суму нарахованої Банком пені на 567 000 грн. 00 коп. (а.с.87 - копія списку багатодітних сімей; а.с.88 - копія медичної документації). Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів, солідарно, на користь Банку заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 249 879 грн. 35 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 139 949 грн. 04 коп., заборгованість за відсотками - 99 001 грн. 43 коп. та пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків - 10 928 грн. 88 коп. Також, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачів, солідарно, на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Outcome: partial