Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки її виплати в розмірі 289523,20 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 05.01.2015 р. на підставі укладеного трудового контракту працював заступником директора юридичного департаменту ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали». За весь час роботи позивачу не була виплачена заробітна плата в зв`язку з чим він звертався до суду, відповідно до рішення якого від 24.03.2016 р. з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 23167,65 гривень за період з 05.01.2015 р. по 31.05.2015 р. Позивач посилається на те, що трудові відносини з відповідачем були припинені з 04.01.2016 р., однак заробітна плата з 01.06.2015 р. по 04.01.2016 р. в розмірі 40200 гривень виплачена не була. Крім того позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 05.01.2016 р. по 31.08.2019 р. в розмірі 279523 гривні 20 копійок. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження на підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України. Сторони про розгляд справи в загальному порядку з заявами до суду не звертались. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.01.2015 р. між [PERSON] та ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» був підписаний контракт, відповідно до якого позивача зараховано на посаду першого заступника директора юридичного департаменту. Відповідно до п.1 Контракту, він є строковим трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між працівником і підприємством. За цим контрактом працівник зобов`зався виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченої законодавством, колективним договором, угодою сторін (п.3 Контракту). Сторони погодили, що строк дії контракту становить 1 рік. Крім того, відповідно до п.9 Контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад в розмірі 5700 гривень. Зазначені обставини були встановлені рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24.03.2016 р., яке залишено без змін на підставі ухвали Апеляційного суду м.Києва від 04.10.2016 р. Крім того, зазначеним рішенням було встановлено, що підприємство мала заборгованість по заробітній платі перед позивачем в розмірі 28 500 гривень. З урахуванням податків, які підлягають стягненню, заборгованість складала 23 167 грн. 65 коп., яка була стягнута в судовому порядку за період з 5.01.2015 р. по 31.05.2015 р. Матеріали справи не містять доказів, що трудові відносини з позивачем були припинені до закінчення дії Контракту, а отже приходить до висновку, що трудові правовідносини між сторонами припинені 04.01.2016 р., тобто після закінчення строку дії контракту, який укладений на період 12 місяців. Суду також не надані докази з боку відповідача, що підприємством була виплачена заробітна плата за період 01.06.2015 р. по 04.01.2016 р. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Зазначені положення закріплені також ст.24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу положень ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки відповідач не сплатив позивачу заробітну плату за період з 01.06.2015 р. по 04.01.2016 р. і зазначені обставини не спростовані відповідачем, з огляду на норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, що виник між сторонами, суд вважає що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 40200 гривень (без вирахування обов`язкових платежів) є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати також підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Порядок нарахування середнього заробітку в даному випадку регламентується положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. Проведений позивачем розрахунок середнього заробітку відповідає вимогам зазначеного Порядку, з огляду на що суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 05.01.2016 р. по 31.08.2019 р. в розмірі 249523 гривні 20 копійок. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у справі.

Outcome: approved