Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, зазначив, що 17 липня 2010 року помер його рідний дядько- Лазарєв [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на жилий будинок № 41 по вул. Дачній в с.Лісівка Андрушівського району Житомирської області та земельні ділянки: 0,25 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,065 га. для ведення особистого підсобного господарства розташованих за тією ж адресою. Позивач є спадкоємцем за заповітом від 15.07.2010 року та прийняв спадщину подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Державним нотаріусом 26.04.2013 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням нотаріуса на те, що заповіт не зареєстровано в установленому Законом порядку та відсутній відповідний посвідчувальний напис. Вважає заповіт дійсним, посвідченим без порушень вимог цивільного законодавства, просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 41 по вул. Дачній с. Лісівка Андрушівського району Житомирської області та двох земельних ділянок плолщею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,065 га для ведення особистого селянського господарства, як на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер 17.07.2010 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами. Зазначили, що його батько, а потім він постійно надавали спадкодавцеві допомогу, піклувалися про нього, тому ще за життя [PERSON] говорив про те, що заповість йому будинок. Додав, що заповіт був складений [PERSON] під час перебування його в Андрушівській ЦРЛ в присутності свідків та посвідчений заступником головного лікаря, але про його існування йому стало віддомо тільки через деякий час після смерті [PERSON] Заявлений [PERSON] зустрічний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю, одночасно просили застосувати строки позовної давності. Відповідач в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи в її відсутність, зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, просила задовольнити зустрічний позов. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначили, що заповіт складений та посвідчений з порушенням вимог законодавства, тому нотаріусом до уваги прийнятий, та підлягає визнанню недійсним.. Просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити, задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 601/1444/12 р., дослідивши матеріали справи, суд встановив: 17 липня 2010 року помер рідний дядько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на жилий будинок № 41 по вул. Дачній в с. Лісівка Андрушівського району Житомирської області та земельні ділянки: 0,25 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,065 га. для ведення особистого підсобного господарства розташованих за тією ж адресою. Позивач є спадкоємцем за заповітом від 15.07.2010 року та прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.ст. 1223,1233,1234,1235,1247,1252,1253,1266,1269, 1296,1297,1301 ЦК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань : свідки [PERSON], [PERSON]В.(письмові пояснення а.с. 153), [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] 15 липня 2010 року перебував на стаціонарному лікуванні в Андрушівській ЦРЛ та виявив бажання скласти заповіт. У звязку зі станови здоровя він не міг самостійно написати заповіт та підписати його. На його прохання заповіт був написаний [PERSON] в присутності [PERSON], [PERSON] та підписаний ними. В подальшому заступником головного лікаря [PERSON] посвідчений та завірений печаткою. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що позивач опікувався [PERSON] та останній за життя говорив про свій намір скласти заповіт на імя позивача. Виходячи з викладено суд дійшов до висновку, що заповіт на імя позивача відповідав дійсній волі спадкодавця. Заповіт має місце та дату складення, на час складення заповіту [PERSON] завідувач хірургічним відділенням був черговим лікарем та мав право на посвідчення заповіту, заповіт складений у присутності свідків та ними підписаний. На час складення заповіту діюче законодавство не передбачало державної реєстрації таких заповітів у Спадковому реєстрі. Крім того, зі спадкової справи № 332/201о щодо майна померлого 17.07.2010 року [PERSON] вбачається,що позивач своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, письмово заперечив щодо видання свідоцтва про право на спадщину на імя відповідача. Вказані обставини підтверджені рішенням Андрушівського районного суду від 14.01.2013 року, яке набрало законної сили 05.03.2013 року, та вважаються судом доведеними в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України, та не підлягають доказуванню. Крім того, згідно ст. 1266 ч. 3 ЦК України встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала за законом їх батькам, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Судом встановлено, що відповідно до ст. 1266 ЦК України спадкоємцем першої черги в даному випадку є [PERSON], який прийняв спадщину подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання заповіту не дійсним суд зазначає, що підстав для задоволення зустрічного позову не вбачається, оскільки на думку суду заповіт відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент його складання. При вирішенні позовної вимого щодо визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], суд враховує ті обставини, що заповіт не визнано недійсним, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України.

Outcome: approved