Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», треті особи: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Києві, Первинна профспілкова організація Управління Південно-Західної залізниці, про визнання акту незаконним, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що майже шість років позивач працює в Відокремленому підрозділі галузевої служби приміських пасажирських перевезень Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на посаді інженера. Згідно з розпорядженням від 23 грудня 2013 року за № НЗ-1-1/98 та графіку перевірки роботи турнікетних систем від 24 грудня 2013 року, затвердженого начальником служби приміських пасажирських перевезень Васьковським Ю.М., 25 грудня 2013 року в період з 07 год. 15 хв. до 08 год. 40 хв. позивач знаходилась на території Приміського залізничного вокзалу станції Київ-Пасажирський і разом з колегами проводила перевірку роботи турнікетних систем. Приблизно о 07 год. 31 хв. на 25 платформу приміського вокзалу прибув електропоїзд № 6010 сполученням Попільня - Київ. При виході з електропоїзда біля турнікетів скупчився натовп людей з ціллю прикладання проїзного квитка до зчитувальної системи турнікетів та подальшого виходу. В цей час один з пасажирів чоловічої статі, намагаючись уникнути процедури перевірки проїзного квитка, проліз під одним з турнікетів та набравши швидкість з метою пробігти через контролюючих співробітників, направився в сторону позивача з метою збити його з ніг. Лише дивом позивач встигла відступити так, щоб пасажир не вдарив її в живіт та не збив з ніг. Проте, уникнути контакту повністю позивачу не вдалось і чоловік вдарив позивача головою у ліву руку в область кисті, після чого вона відразу відчула жахливий біль. При цьому, позивач зазначає, що свідками даної події стали працівники служби приміських пасажирських перевезень [PERSON] та [PERSON], які так само як і вона здійснювали перевірку роботи турнікетних систем згідно з графіком. Разом з тим, не зважаючи на присутність больових відчуттів, позивач залишилась на місці перевірки турнікетних систем до 08 год. 40 хв., після чого відбула на своє місце роботи у Відокремлений підрозділ галузевої служби приміських пасажирських перевезень Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця». Крім того, ввечері цього ж дня, не зважаючи на нестерпний біль, о 16 год. 00 хв. позивач знову прибула до Приміського залізничного вокзалу станції Київ-Пасажирський з ціллю проведення перевірки роботи турнікетних систем до 19 год. 00 хв. відповідно до затвердженого графіку. Однак, після роботи по приїзду до дому біль в області кисті лівої руки позивача дуже посилився і вона намагалась зняти біль за допомогою відповідних компресів, проте це мало допомагало. Наступного дня, 26 грудня 2013 року о 07 год. 15 хв. позивач прибула до Приміського залізничного вокзалу станції Київ-Пасажирський з ціллю проведення перевірки роботи турнікетних систем відповідно до згадуваного графіку. Проте, через жахливий біль в руці проводити перевірку роботи турнікетних систем вона вже не могла та попросила [PERSON], яка є відповідальною за проведення перевірки роботи турнікетів, відпустити її для звернення в поліклініку Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» «ДКЛ-2» станції Київ. Звернувшись 26 грудня 2013 року до медичного закладу, лікарем було оглянуто травмовану кисть лівої руки позивача та оглянуто зроблені знімки, після чого лікарем травматологом було призначено лікування та складено лікарняного листа АВЮ № 845748 з діагнозом: «нещасний випадок на виробництві та його наслідки». Крім того, в цей же день позивач в телефонному режимі повідомила ведучого інженера відділу організації ремонту рухомого складу [PERSON] про нещасний випадок та про оформлення лікарняного листа з діагнозом «нещасний випадок на виробництві та його наслідки». Таким чином, позивач вважає, що свої зобов'язання, передбачені п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1232 від 30 листопада 2011 року «Про деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (надалі - Постанова КМУ № 1232), нею були виконанні. Крім того, під час перебування позивача на лікарняному, спочатку з 26 грудня 2013 року по 12 січня 2014 року з травмою руки, а потім з 13 по 25 січня 2014 року з цукровим діабетом, її чоловік [PERSON] 14 січня 2014 року звертався до Голови первинної профспілкової організації Управління південно-західної залізниці Лазько А.В. з питаннями, кому він може передати документи, пов'язані з нещасним випадком, який стався з позивачем, і йому порадили звернутись з відповідною заявою на ім'я начальника Кривопішина О.М. Таким чином, 15 січня 2014 року чоловіком позивача - [PERSON] була зареєстрована її заява про розслідування нещасного випадку, який стався з нею 25 грудня 2013 року, у зв'язку з чим Наказом № НРП-23/1 від 15 січня 2014 року було утворено комісію з розслідування даного нещасного випадку. Після проведення розслідування було складено Акт від 29 січня 2014 року за формою Н-5, з яким позивач ознайомилась лише 10 лютого 2014 року та вважає його незаконним і таким, що складений зі значним порушенням норм законодавства, виходячи з наступного. Так, перш за все позивач зазначає, що нещасний випадок, який з нею стався повинен бути визнаним таким, що пов'язаний з виробництвом, а Відокремлений підрозділ галузевої служби приміських пасажирських перевезень відповідача зобов'язаний був скласти Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1. Крім того, дії, які передбачені п. 10 Постановою КМУ № 1232 роботодавцем були виконанні лише після повторного звернення позивача з відповідною заявою. При цьому, роботодавцем також було проігноровано та не прийнято до уваги інформацію одержану у відповідності до п. 9 Постанови КМУ № 1232 від лікувально-профілактичного закладу, в якому оформлено лікарняний лист з діагнозом «нещасний випадок на виробництві та його наслідки». Також позивач наголошує, що комісія з розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, не бажала встановлювати причини його настання, оскільки відповідно до п. 14 Постанови КМУ № 1232 дана комісія повинна була протягом трьох днів з моменту її утворення, зокрема, обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці, з'ясувати обставини і причини настання нещасного випадку. Проте, жодний з цих пунктів комісією не був виконаний, що також підтверджує і сам зміст Акту проведення розслідування нещасного випадку від 29 січня 2014 року. Крім того, посилання комісії на відсутність свідків події, як на основну причину відмови у визнанні нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, є неправомірним, адже наявність, чи відсутність свідків не відноситься до обов'язкового переліку обставин, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом і складається Акт за формою Н-1. При цьому, на думку позивача, той факт, що з ним стався саме нещасний випадок, що пов'язаний з виробництвом, підтверджується накладенням штрафу на начальника Відокремленого підрозділу галузевої служби приміських пасажирських перевезень. На підставі вищезазначеного та зважаючи на те, що Відокремленим підрозділом галузевої служби приміських пасажирських перевезень відповідача було грубо порушено право позивача на законне та справедливе проведення розслідування нещасного випадку, який стався з ним 25 грудня 2012 року, позивач просив позов задовольнити та визнати незаконним Акт проведення розслідування нещасного випадку, складеного за формою Н-5, від 29 січня 2014 року, визнати нещасний випадок, який трапився з позивачем 25 грудня 2013 року таким, що пов'язаний з виробництвом, та зобов'язати відповідача скласти відповідний Акт про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Кушнір В.М. у судовому засіданні заперечувала проти позову і просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. При цьому, представник зазначив, що позивач коли телефонувала 26 грудня 2014 року інженеру [PERSON] лише коротко повідомила, що вона знаходиться на лікарняному, не пояснюючи причини. Крім того, лікарня, до якої звернулась позивач у порушення вимог Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ № 1232 (надалі - Порядок), не повідомила роботодавця про звернення потерпілої з посиланням на нещасний випадок на виробництві. Також, свідки, на яких вказала позивач, не підтвердили факту її травмування в той день, оскільки позивач ані до них, ані до медпункту в той день не за допомогою зверталась. Таким чином, представник відповідача вважає, що опрацювавши зібрані матеріали, опитавши працівників та прийнявши до уваги те, що про дану подію вони дізнались лише з заяви позивача через 21 день по тому, комісією було прийнято правильне рішення, що даний нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, оскільки не підпадає під дію п. 15 Порядку. Представник третьої особи - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Києві Повторацька С.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що з усіх доказів вбачається лише те, що основним порушенням залізниці є проведення розслідування з запізненням, тобто після надходження письмового повідомлення від позивача, а не після настання страхового випадку. При цьому, представник наголосив, що у позивача також є право звернутись з відповідною заявою для проведення повторного розслідування. Представник третьої особи - Первинної профспілкової організації Управління Південно-Західної залізниці Миролюбов В.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважає, що оскаржуваний акт винесено правомірно. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. При цьому, перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Як встановлено в судовому засіданні, 15 січня 2014 року в галузеву службу приміських пасажирських перевезень звернувся чоловік позивача - [PERSON], який передав пакет документів та заяву позивача щодо розслідування випадку травматизму, з якої стало відомо, що 25 грудня 2014 року позивач отримала травму кісті руки та згідно приєднаного до заяви лікарняного листа Серії АВЮ № 845748 підкреслено - «нещасний випадок на виробництві» (а.с. 16). Відповідно до наказу від 15 січня 2014 року № НРП-23/1 було створено комісію із розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 25 грудня 2013 року, результатом роботи якої є Акт від 29 січня 2014 року проведення розслідування нещасного випадку, що стався 25 грудня 2013 року о 07 год. 31 хв. в Відокремленому підрозділі галузева служба приміських пасажирських перевезень Державного територіального-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» по формі Н-5 (а.с. 22-25). Згідно зазначеного Акту, опрацювавши зібрані матеріали, опитавши працівників, на яких вказала [PERSON], як на свідків, та прийнявши до уваги, що про подію дізналися лише з її заяви через двадцять один день по тому, комісія вважає, що нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, оскільки не підпадає під дію п. 15 Порядку та не підлягає обліку. При цьому, до вищезазначеного висновку комісія прийшла у зв'язку з наступними обставинами. Так, 15 січня 2014 року в галузеву службу приміських пасажирських перевезень звернувся [PERSON], який є чоловіком інженера галузевої служби приміських пасажирських перевезень [PERSON], з пакетом документів, а саме: лікарняний лист № 845748 з заключеням: стати до роботи 13 січня 2014 року, в якому було підкреслено «нещасний випадок на виробництві»; заява від [PERSON] з проханням розслідувати випадок травматизму, який стався з нею, та пояснювальна, в якій описано даний випадок. З пояснювальної [PERSON] 25 грудня 2013 року з 07 год. 15 хв. до 08 год. 40 хв. згідно розпорядження від 23 грудня 2013 року № НЗ-1-1/98 та графіку затвердженого начальником галузевої служби приміських пасажирських перевезень від 24 грудня 2013 року знаходилась на території приміського вокзалу Київ-Пасажирський на перевірці роботи турнікетних систем. Після прибуття о 07 год. 31 хв. електропоїзда зі ст. Попільня по твердженню [PERSON] пасажир, щоб пройти через турнікетну систему без квитка хотів збити її з ніг, але вона ухилилася і пасажир ніби травмував її руку. При цьому, [PERSON] вказує, що свідками даної події були інженер технічного відділу [PERSON] та начальник сектору доходних надходжень [PERSON]. При опитуванні свідків, на яких вказала [PERSON], а саме інженера технічного відділу [PERSON] та начальника сектору доходних надходжень [PERSON], було з'ясовано, що дані працівники не бачили ніяких інцидентів з [PERSON] і не можуть підтвердити факт травмування її пасажиром. [PERSON] не зверталася про допомогу ні до них, ні до інших працівників, які знаходились в той день на перевірці турнікетних систем. Також вона не зверталася за допомогою до медпункту на вокзалі, до медпункту в управлінні Південно-Західної залізниці. Пропрацювала цілий день. З пояснень [PERSON] та [PERSON] витікає, що вони не є свідками даної події. 26 грудня 2013 року [PERSON] зателефонувала інженеру відділу організації ремонту рухомого складу [PERSON] та коротко повідомила їй, що вона знаходиться на лікарняному з пальцем і більш нічого не пояснила. Аналогічних випадків на підприємстві не було. Свідки даного випадку відсутні. Як вбачається з обставин, викладених у позовній заяві, змісту позовних вимог та пояснень наданих представником позивача у судовому засіданні, звертаючись з даним позовом до суду позивач посилаючись на грубе порушення відповідачем його права на законне та справедливе проведення розслідування нещасного випадку, який стався з ним 25 грудня 2012 року, просить визнати незаконним Акт проведення розслідування нещасного випадку складеного за формою Н-5 від 29 січня 2014 року, визнати нещасний випадок, який трапився з позивачем 25 грудня 2013 року таким, що пов'язаний з виробництвом та зобов'язати відповідача скласти відповідний Акт про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом за формою Н-1. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду жодного доказу, який би спростовував відомості зазначені в спірному Акті та його висновки, а клопотань про витребування таких доказів або допит відповідних свідків в судовому засіданні заявлено не було, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про визнання акту незаконним, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, та зобов'язання вчинити певні дії є не обґрунтованим і тому не підлягає задоволенню. При цьому, слід зазначити, що зазначення у лікарняному листі «нещасний випадок на виробництві та його наслідки» носить лише суб'єктивний характер, оскільки таку інформацію лікарю повідомляє сам непрацездатний, а, відтак, на підставі лише такого лікарняного листка та за відсутності будь-яких інших доказів, які б підтверджували вказані позивачем обставини, суд позбавлений можливості дійти обґрунтованого висновку щодо протиправності Акту проведення розслідування нещасного випадку, складеного за формою Н-5, від 29 січня 2014 року. Враховуючи викладене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, та

Outcome: dismissed