Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення, посилаючись на те, що \~05.12.2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 712/6649/18-ц в Соснівському районному суді м. Черкаси йому стало відомо про наявність рішення Черкаської міської ради № 380 від 18.04.2000 року. Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування. В додатку до вказаного рішення п. 14 вказано, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку та вказано її площу - 586 кв.м. У п. 1 вказаного рішення визначено - передати безоплатно у приватну власність і користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказане вище рішення винесено 18.04.2000 року та стосується житлового будинку [ADDRESS] , який станом на 23.01.2000 року згорів, про що свідчить Акт про пожежу № 12. У зв`язку із вказаною пожежею 17.02.2000 року третій особі по справі [PERSON] та її сім`ї у складі чотирьох осіб (вона, чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] , дочка [PERSON] ) Черкаською міською радою рішенням № 105 надано однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Тобто, на момент винесення оскаржуваного рішення, Черкаська міська рада знала про факт пожежі будинку [PERSON] , однак протиправно винесла оскаржуване рішення № 380 від 18.04.2000 року. Вказані вище обставини свідчать, що на момент винесення рішення Черкаської міської ради № 380 від 18.04.2000 року, про надання у власність земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, будинку по [ADDRESS] фактично не було. Крім того, згідно оскаржуваного рішення, площа земельної ділянки [PERSON] становить 586,0 кв.м., що не відповідає дійсності, оскільки у відповідності до рішення № 274-а від 05.04.1956 року Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих «Про затвердження обміру земель забудованого кварталу № 101 м. Черкаси» домоволодінню [ADDRESS] виділено в постійне користування земельну ділянку, площею 383 кв.м., однак у додатку до оскаржуваного рішення (п. 14) вказано, що загальна площа у приватній власності і користуванні у [PERSON] становить 586 кв.м., що не відповідає дійсності. У зв`язку з цим, вважає, що рішення Черкаської міської ради № 380 від 18.04.2000 року в частині передання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 586,0 кв. м є незаконним та порушує його права, так як він є власником земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі інформаційної довідки № 105625670 від 23.12.2016 року. межі якої встановлено в натурі (на місцевості) та отримав кадастровий номер у передбаченому законом порядку. Відповідач [PERSON] протягом 18 років не міг скористатися правом виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не оформив належним чином право власності на земельну ділянку в зв`язку з відсутністю домоволодіння [ADDRESS] , знищеного під час пожежі 23.01.2000 року та відсутнього по теперішній час. Тому просить визнати недійсним рішення № 380 від 18.04.2000 року Черкаської міської ради в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 586 кв.м. по [ADDRESS] . 14 лютого 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач, який в подальшому до судового засідання не з`явився, та його представник адвокат Попельнюх А.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Представник відповідача Черкаської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача\~ [PERSON] \~адвокат Сучило\~А.О.\~в судовому\~засіданні позовні\~вимогине визнав, просив в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечували. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвокатів, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] та членами його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету від 02 квітня 1997 року. Відповідно до Акту про пожежу № 12 від 23 січня 2000 року в будинку за адресою: [ADDRESS] було пошкоджено кришу будинку на площі приблизно 90 кв.м., дошки, балки, перегородки. Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 105 від 17 лютого 2000 року, у зв`язку з пожежею будинку [ADDRESS] для тимчасового поліпшення житлових умов сімї [PERSON] надано їй однокімнатну квартиру [ADDRESS] частковими [ADDRESS] зручностями, [ADDRESS] на сімю у складі чотири особи (вона, чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] ), без зняття з квартирного обліку. 18 квітня 2000 року Черкаська міська рада прийняла рішення № 380, яким передала безоплатно у приватну власність і користування земельну ділянку для обслуговує житлового будинку, господарських будівель і споруд, громадянам згідно додатку. Відповідно до додатку до вказаного рішення у пункті 14 [PERSON] передано 586,0 (загальна площа у приватній власності і користуванні). Позивач [PERSON] не погоджується із вищевказаним рішенням, вважає його незаконним, оскільки на момент його винесення будинку по [ADDRESS] фактично не було. Однак, з такою позицією позивача суд погодитися не може, оскільки, як зазначено вище, відповідно до Акту про пожежу № 12 будинку за адресою: [ADDRESS] було пошкоджено кришу будинку. При цьому, в даному Акті відсутній висновок про те, що даний будинок повністю знищений та не придатний для проживання. Квартира за адресою: [ADDRESS] після пожежі виділялася рішенням Черкаської міської ради № 105 від 17.02.2000 року [PERSON] для тимчасового поліпшення житлових умов, та саме вона є її власником. Право власності на дане житло виникло в неї відповідно до Свідоцтва про право власності на житло 17.11.2015 року. В позовній заяві позивач посилається на рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих № 274-а від 05.04.1956 року, в якому зазначено, що домоволодінню [ADDRESS] виділено в постійне користування земельна ділянка площею 383 кв.м. Проте з копії наданого рішення, доданого до позовної заяви позивачем, не вказано жодної площі земельної ділянки, а з нього вбачається, що проведений обмір земель у забудованому кварталі № 101 затверджено та виявлені земельні лишки вилучено з користування та передано у міський земельний фонд. Адже саме відповідно до цього рішення площа земельної ділянки становить 586,0 кв.м., що підтверджується Висновком про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою [ADDRESS] ) квартал № 101. Тому вказані посилання позивача не можуть слугувати доказами правомірності його позовних вимог. Судом також встановлено, що на даний час між сторонами існує спір щодо вказаної земельної ділянки. Так, в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває цивільна справа № 712/6649/18 за позовом [PERSON] про визнання протиправним рішення та скасування права власності. Зокрема, представником [PERSON] в судовому засіданні зазначено, що суміжний землекористувач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,045 га, за адресою: [ADDRESS] , яка була передана йому у приватну власність на підставі рішення Черкаської міської ради від 02.12.2016року № 2-1443. Земельна ділянка, яка була передана [PERSON] є частиною земельної ділянки, яка виділялася [PERSON] згідно рішення Черкаської міської ради № 380 від 18 квітня 2000 року під обслуговування будинку. Тому доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки про оспорювань рішення позивач дізнався саме під час ознайомлення з матеріалами вказаної цивільної справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 373 ЦК України\~право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч.1,4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами-своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до\~ст. 95 ЗК України\~порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст. 116 ЗК України\~безоплатна приватизація земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначеної цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьої статті 152\~ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Згідно ч. 1\~ст. 21 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1ст.\~155\~ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виходячи з положень\~ст.152 ЗК України\~та роз`яснень, які містяться у п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Системний аналіз зазначених положень\~ЦК України\~та\~ЗК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою. У відповідності до приписів п.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В даному випадку вирішуючи спір про протиправність рішення органу місцевого самоврядування, суд виходить з того, що згаданий орган та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України «зобов`язані діяти\~лише \~на підставі,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України», тому в даному випадку судом не встановлено, що оскаржуваний акт органу місцевого самоврядування виданий протиправно, без відповідних на то підстав та таких, що порушує права позивача. Наведене свідчить про те, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача викладені у позовній заяві, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed