Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про визнання\~дійсним договору купівлі-продажу\~№2675-Л\~від 25.04.2000\~року нерухомого\~майна квартири\~ [ADDRESS] ,\~яка складається\~з двох\~житлових кімнат,\~загальною площею\~51,00\~кв.м.,\~житловою площею\~28,30\~кв.м,\~зареєстрований Миколаївською\~універсальною товарно-сировинною\~біржею 25\~квітня 2000\~року,\~зареєстрований в\~ММБТІ 27.04.2000\~р.\~за №17656,\~укладений між\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~з одного\~боку,\~та [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~з іншого\~боку.\~Вказана квартира\~належала його\~покійнім батькам,\~а позивач\~після смерті\~матері є\~єдиним спадкоємцем. На теперішній час він не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивач по справі надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 51,00 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м, належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.06.1997 року, зареєстрованого Миколаївським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі №102 за реєстровим №17656 від 04.07.1997 року. 25 квітня 2000 року на Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею за номером 2675-Л зареєстрований договір купівлі продажу нерухомого майна квартири квартири [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 51,00 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м, зареєстрований Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею 25 квітня 2000 року, зареєстрований в ММБТІ 27.04.2000 р. за №17656, укладений між [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , з іншого боку. Згідно листа КП ММБТІ від 11.02.2019 року вбачається що згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи за адресою [ADDRESS] станом на 28.12.2012 року власником у рівних долях є [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири №2675-Л, посвідченого Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею 25 квітня 2000 року та зареєстрованого в КП ММБТІ 27.04.2000 року №17656. Позивач зазначає, що назву Миколаївської універсальної товарно-сировинної біржі змінено на Товарна біржа «Тітул». Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 1949 року, актовий запис №37. [INFO] [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Дружина спадкодавця (мати позивача) [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , як така, що була зареєстрована та фактично проживала разом зі спадкодавцем на час смерті та не відмовилася, у встановлений законом строк, від прийняття спадщини. Таким чином, мати стала власницею цілої квартири [ADDRESS] , однак юридично своїх прав не оформила. [INFO] [PERSON] померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . У встановлений законодавством строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О. із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за законом та заповітом, який мати залишила при житті на його ім`я. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О. 07 лютого 2019 року за вих. № 31/02-14, позивачу надано роз`яснення чинного законодавства з питань оформлення спадщини, відповідно до якого позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, оскільки даний договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] не був нотаріально посвідчений. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1223\~Цивільного кодексу\~України,\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу квартири між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2000 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості оформити свої спадкові права після смерті матері, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved