Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 5 133 457, 63 грн. боргу, 762 100,93 грн. 15% річних від суми позики та 160 019, 30 грн 3% річних компенсації за користування коштами. Посилається в позові на те, що надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі еквівалентній 182 995, 31 доларів США терміном до 01 січня 2020 року, що підтверджується договором позики від 01 січня 2019 року та розпискою. Грошові кошти були передані ним та одержані відповідачем під час підписання договору готівкою. Відповідач [PERSON] умови договору не виконав, грошові кошти не повернув до цього часу. На вимоги позивача повернути борг відповідач не реагує, ухиляється від виконання умов договору. Виходячи з цього, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборговану ним суму. Крім того, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України просить також стягнути з відповідача проценти за весь час користування коштами до виконання свого зобов`язання. Станом на дату звернення позивача до суду борг відповідача становить 6 055 547,86 грн, який складається з: - 5 133 457, 63 грн - сума основного боргу; - 762 100,93 грн - 15 % річних від суми позики; - 160 019, 30 грн - 3% річних компенсації за користування коштами; Враховуючи викладене, невиконання відповідачем умов укладеного договору позики, просить задовольнити позов. Представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника в якій остання підтримала позовні вимоги в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач судове засідання тричі не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 9 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, відсутність іншої відомої адреси відповідача у матеріалах справи, суд вважає такі дії відповідача, направлені на неотримання судових повісток відмовою від їх отримання, а тому повідомлення відповідача про час розгляду справи є належним. Ухвалою від 01 лютого 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористалися, відзив на позову заяву не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, висновок суду про належне повідомлення відповідача про час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01 січня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг від позивача 182 995, 31 доларів США, що на дату підписання договору позики еквівалентно 5 066 829, 04 грн., та зобов`язався повернути позику у визначений договором строк. Відповідно до п. 2 зазначеного Договору позичальник зобов`язаний повернути суму позики до 01 січня 2020 року. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача у судовому засіданні пред`явила оригінал договору позики про отримання грошових коштів, наявність якого є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики. Копія договору, засвідчена представником позивача в порядку ст.95 ЦПК України, долучена до матеріалів справи. Частиною 1 ст.1049 кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з того, що [PERSON] борг у строки, встановлені договором позики, не повернуто, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6 055 547,86 грн, який складається з: - 5 133 457, 63 грн - сума основного боргу; - 762 100,93 грн - 15 % річних від суми позики; - 160 019, 30 грн - 3% річних компенсації за користування коштами Відповідно до ст.1048 кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тобто, з даної норми закону випливає, що винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З п.3 Договору позики вбачається, шо при укладенні договору сторони домовилися, що процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виходячи з цих обставин, погоджених сторонами умов договору при його укладенні, обов`язковість умов договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. З розрахунку позивача, перевіреного судом, вбачається, що сума відсоткової ставки передбаченої п. 3 Договору простроченої відповідачем суми позики становить 762 100,93 грн, а 3% річних - 160 019, 30 грн. Відповідач, як позичальник, не з`явившись до суду, не подавши відзиву на позов, наданого позивачем розрахунку річних не спростовував і заперечень щодо вимог позивача в цій частині не висловлював. Враховуючи викладене вище, невиконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору позики, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і в цій частині. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий зубр у разі задоволення позову покладається на відповідача. Враховуючи викладене, а також розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11 350, 00 грн.

Outcome: approved