Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОВЕНТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі посилаючись на те, що він був прийнятий на посаду начальника дільниці з виготовлення деталей та вузлів систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту та аспірації 25 жовтня 2005 року, а звільнений за власним бажанням за ст. 38 КзПП України 20 січня 2017 року. При звільненні позивачу не виплатили заробітну плату в сумі 59675 грн. 71 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 59675 грн. 71 коп. за період з березня 2016 року по січень 2017 року, компенсацію у розмірі 7201 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно копії трудової книжки, [PERSON] був зарахований на посаду начальника дільниці з виготовлення деталей та вузлів систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту та аспірації до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОВЕНТ», від 25.10.2005 року - наказ № 426-к(а.с.8). [PERSON] працював в ТОВ «АЕРОВЕНТ» з 25.10.2005 року до 20.01.2017 року, звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КзПП України (а.с.7). Позивач у заяві зазначає, що в день звільнення відповідачем не було виплачено йому заробітну плату за березень 2016 року і по день звільнення, а тому відповідач зобов'язаний виплатити заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за несвоєчасно виплачену заробітну плату. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним виконуються зобов'язання за кредитним договором належним чином, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно довідки про заборгованість по заробітній платі, станом на 13 лютого 2017 року відповідач має борг перед позивачем у сумі 59675 грн.71 коп. (а.с.9). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по зарплаті в розмірі 59675 грн.71 коп. Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату також підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно да ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Суд приходить до висновку, що середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача, позивачем розрахований вірно та становить 7201 грн. Також, однією з позовних вимог, позивач просить стягнути моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, викликаних тим, що позивач є пенсіонером і майже рік йому не виплачувалась заробітна платня, що ставило його в скрутне матеріальне становище, оскільки він лікується, а лікування дорого коштує - близько 2000 грн. щомісяця. Внаслідок зазначеного, позивач багато нервув, що негативно відобразилось на здоров'ї. Тому моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 грн. Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В той же час позивачем не надано доказів того, що він лікується та скільки витрачає грошей на це. Зокрема не підтверджено, що його лікування та дії відповідача мають причинно-наслідковий зв'язок. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням характеру правопорушення та вимог позивача, в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок порушення його прав, нервової напруги та переживань щодо отримання грошей, як засобу до існування, суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в розмірі 5000,00 грн., яка має бути відшкодовано відповідачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved