Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про виселення з приватного житлового будинку. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та суду пояснив, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний №34307432 від 28.02.2015р.. Право власності на вказане житло він набув після звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реєстрації на своє ім'я права власності відповідно до договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 26.04.2013р., після невиконання боржником, [PERSON], умов договору позики грошових коштів від 26.04.2013р. 05.03.2015р. та 01.04.2015р. відповідачу було надіслано повідомлення із вимогою добровільного виселення із вказаного приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку протягом 30 днів з дня отримання вимоги, на яку він жодним чином не відреагував. Проживання та реєстрація відповідача в житловому будинку, що належить йому на праві власності позбавляє його права на користування та розпорядження своїм майном. Крім того, в будинку знаходяться особисті речі [PERSON], що унеможливлює доступ до приміщення. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно вимог ст.109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Враховуючи викладене просить виселити [PERSON] [INFO]., ІПН-[NUMBER] з приміщення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача в його користь понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2015року індексний №34307432 та витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Згідно пояснень позивача вбачається , що [PERSON] набув право власності на вказане житло після звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реєстрації на своє ім'я права власності відповідно до договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.04.2013р., після невиконання боржником, [PERSON], умов договору позики грошових коштів від 26.04.2013р. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається , що у [PERSON] є у власності тільки одне житлове приміщення , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] тобто те житлове приміщення з якого його хоче виселити позивач. Відповідно до вимог ст. 109 Житлового кодексу УРСР, особам, яких виселяють з жилих приміщень, яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на таке житлове приміщення, має надаватись інше постійне жиле приміщення, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Вказана правова позиція підтримана Постановою Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі № 6-39цс15 . В судовому засіданні встановлено, що позивач ставить вимогу про виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Враховуючи викладене слід відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з приватного житлового будинку. На підставі ст.109 ЖК України та

Outcome: dismissed