Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що шлюб між його батьками у 2011 році було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Після розлучення батьки проживають окремо. Від шлюбу у подружжя залишилось окрім позивача ще двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Останні два роки відповідач взагалі не спілкується і не бачиться з сином, не виконує рішення суду про стягнення з нього на користь матері [PERSON] аліментів на утримання дітей. Оскільки відповідач не виконує покладених на нього законом батьківських зобов'язань, не бере участі у вихованні [PERSON], не піклується про нього і не надає матеріального забезпечення на його розвиток та утримання, саме тому позивач звернувся з відповідними позовними вимогами. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з будь-якими заявами та клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався (а.с.30). В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність(а.с.32). Прокурор в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пп.1 п.16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи описані вище норми права та те, що на момент звернення до суду позивачу виповнилося повних дев'тнядцять років, тобто він не є суб'єктом, відносно якого може бути позбавлений батьківських прав його батько [PERSON], тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову. На підставі ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу та

Outcome: dismissed