Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації. Посилається в позові на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на підставі ордеру на житлове приміщення. У вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON] - його дружина, [PERSON] - син дружини, [PERSON] - онук, [PERSON] -онук та [PERSON] - колишня невістка. Зазначає, що 19 серпня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. До 2013 року відповідачка проживала у вказаній квартирі. З 2013 року по терепішній час відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS] та у будь-який інший спосіб не користується нею. Вона добровільно покинула вказане житло та не виявляла бажання нести витрати на комунальні послуги. В зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, а також беручи до уваги збільшення вартості комунальних послуг, вважає, що вказане позбавляє його можливості отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі, не утримує її, у квартирі відсутні особисті речі відповідача, просить позов задовольнити. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. 16 лютого 2021 року, 22 липня 2021 року на адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, який направлявся відповідачу. 31 березня 2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій остання просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації.. Відповідач до суду не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася неодноразово належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставила. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позовну заяву не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього та враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР). У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Встановлено, що на підставі ордера на житлове приміщення №9871 виданого Виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів від 10 вересня 1988 року позивачу разом з родиною у складі трьох осіб, на право заняття в порядку обміну житлового приміщення, площею 45 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до витягу з Реєстру територіальних громад м.Києва №13891965 від 05 січня 2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] (з 25.10.1988 року), [PERSON] (з 25.10.1988року), [PERSON] (з 01.12.1994 року), [PERSON] (з 23.03.2004 року), [PERSON] (з 23.03.2004 року), [PERSON] (з 23.03.2004 року) (а.с.26). Також встановлено, що заочним рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 04 червня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.50-52). Факт непроживання відповідачки за вказаною адресою підтверджується Актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 18 грудня 2020 року, 22 березня 2021 року та 14 травня 2021 року, складених мешканцями будинку [ADDRESS] , затверджених начальником ЖЕД 106 Л.Д.Кравчук. З яких вбачається, що [PERSON] , 1978 року народження, з 2013 року по теперішній час не проживає в квартирі [ADDRESS] та в будь-який спосіб не користується приміщенням (а.с.7, 55,56). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тобто, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування слід встановити, скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців. З цього випливає, що законом на позивача покладається обов`язок доказування факту непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом. Позивачем було зазначено, що відповідачка добровільно залишила спірну квартиру, перешкод у користуванні нею він їй не чинив, наміру повернутися в квартиру тривалий час відповідачка не проявляла. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з викладеного вище, відсутність відповідачки в спірному житловому приміщенні понад встановлений законом строк, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, за змістом даної норми закону зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Крім того, відповідно до п. 34 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57-цс11, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковою для всіх судів України. Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. , сплачений ним при зверненні до суду.

Outcome: partial