Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мостобуд» про стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільнення. Посилається на те, що відповідно до наказу начальника містобудівельного загону №60 ПАТ «Мостобуд» №112-к від 02 жовтня 2012 року, він був звільнений з посади майстра будівельних та монтажних робіт. У відповідності до ст. 116 КЗпП України відповідач був зобов'язаний в день звільнення виплатити йому розрахункові кошти. Однак, при звільненні ПАТ «Мостобуд» заборгувало йому виплату заробітної плати у сумі 7978,33 гривень, яку позивач змушений був стягнути у примусовому порядку на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2012 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 20 лютого 2014 року. Вказує на те, що з часу звільнення до фактичного розрахунку, пройшло 16 місяців, а тому просить стягнути заборгованість по виплаті середнього заробітку за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 20425 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про підтримання заявлених вимог у повному обсязі та про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав заперечення на позовну заяву, де вказує, що викладені у ній вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні розрахований з урахуванням календарних днів, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а тому розрахунок становить 14574,24 гривні, а не 20425 гривень, який вказує позивач. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON], відмовити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 5850,76 гривень. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник зобов'язаний виплатити працівникові середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо ж спір вирішено на користь працівника частково, працівникові провадиться відшкодування за період затримки розрахунку, розмір якого визначає суд. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», а також за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. З урахуванням цих норм, зокрема абз. З п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Так, зокрема при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - по часовиками і т.д.). Згідно цих вимог закону судом встановлено, що [PERSON] з 01 листопада 2003 року по 02 жовтня 2012 року працював у мостобудівельному загоні №60 ПАТ «Мостобуд» на посаді майстра будівельних та монтажних робіт. Згідно наказу начальника №112-к від 02 жовтня 2012 року [PERSON] був звільненний з посади згідно ст.38 КЗпП України. Розрахункову суму в розмірі 7978,33 гривень йому виплатили в примусовому порядку через управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 20 лютого 2014 року, тобто із затримкою виплати. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що відповідач при звільненні працівника порушив строки розрахунку, а тому має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Згідно довідки ПАТ «Мостобуд» «Мостобудівельний загін №60» від 12 березня 2014 року середня заробітна плата [PERSON] на момент звільнення складала 1242,51 гривні. Кількість затримки в календарних днях за період з 02 жовтня 2012 року по 14 лютого 2014 року дорівнює 500 днів. Розділимо 365 днів на кількість місяців у році, отримуємо 30,42 дні (365/12=30,42 дні) - середня тривалість місяця в днях. Тому, 1242,51 грн. : 30,42 дні х 500 днів, й отримуємо суму 20425 гривень, яку має сплатити позивачу ПАТ «Мостобуд» за затримку виплати при звільненні. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20425 гривень та стягнути судові витрати в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved