Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить визнати недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0197880 виданого Жашківською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25 березня 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до Соколівської сільської ради Жашківського району, Черкаської області із заявою про виділення йому в натурі земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0197880 виданого Жашківською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] , право на яку він успадкував згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 березня 2000 року. Спадкодавцю відповідача земельна ділянка в натурі не виділялась, отже відповідач її в натурі не успадкував. Більше того, рішенням загальних зборів агрофірми «Соколівка» від 04 березня 2000 року, [PERSON] позбавлений права на отримання сертифіката, як помилково включений. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача, Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача - адвокат Зарічна Л.А. подала заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечує. У відзиві на позову вказує про необхідність застосування строку позовної давності, а також наголошує на тому, що померлий [PERSON] мав право на земельну частку пай, оскільки був включений до списку членів КСП, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю. [PERSON] у законний спосіб успадкував право на земельну частку (пай), а тому підстав для задоволення позову немає. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2000 року, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його син, [PERSON] . Спадкове майно складається з сертифіката на право на земельну частку (пай) у колективній власності КСП агрофірма «Соколівка», Жашківського району, Черкаської області, розміром 3,37 умовних кадастрових гектарів, серії ЧР № 0197880, виданого Жашківською районною державною адміністрацією 23 серпня 1996 року. Згідно протоколу від 04 березня 2000 року № 1 загальних зборів членів агрофірми «Соколівка» с. Соклівка, Жашківського району, Черкаської області, позбавлено права на отримання сертифіката як помилково включеного до списку - [PERSON] . Позивачем надано архівний витяг, з якого не вбачається про який сертифікат йде мова. Разом з тим, представником відповідача надано постанову Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року у справі за позовом [PERSON] до Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у наданні дозволу на розробку документації та зобов`язання вчинити дії з якого вбачається, що відповідно до копії протоколу № 1 засідання комісії по паюванню землі села Соколівка Жашківського району Черкаської області від 03.01.2000 року, комісією було вирішено затвердити список осіб, які були помилково включені до списку до державного акту на право колективної власності на землю і не приймали трудової участі в господарстві на час розпаювання (в п. № 56 вказаний [PERSON] ). Згідно протоколу №1 загальних зборів членів агрофірми «Соколівка» с. Соколівка Жашківського району Черкаської області від 04.03.2000 року, було вирішено затвердити список осіб, які були помилково включені до списку до державного акту на право колективної власності на землю і не приймали трудової участі в господарстві на час розпаювання (в п. № 5 зазначено [PERSON] ). Дане рішення комісії державної адміністрації, [PERSON] як спадкоємець померлого батька [PERSON] , якого після смерті виключили зі списків громадян, які мають право на земельну частку (пай), не оскаржував. Хоча, дане рішення комісією приймалось після більше ніж трьох років, як видано сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] , проте воно діє по даний час. Питання щодо права на земельну частку (пай) померлого [PERSON] у даній справі не розглядається, оскільки це не стосується позовних вимог. Судом встановлено факт виключення громадянина [PERSON] із списків громадян, які мали таке право на отримання сертифіката не право на земельну частку (пай). Проте, загальні збори які затверджували висновок комісії щодо осіб, які були помилково включені до списку до державного акту на право колективної власності на землю, проходили у с. Соколівка, Жашківського району, Черкаської області, 04 березня 2000 року на яких були присутні 523 особи, зокрема голова агрофірми «Соколівка» Гончарук В.М. Отже, Соколівській сільській раді достовірно було відомо про проведення даних зборів та прийняті на них рішення. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у відзиві на позов. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. За викладених обставин, позивач не довів того, що він не знав чи не міг дізнатися про прийняте рішення щодо виключення [PERSON] із списку громадян на право на земельну частку (пай) в березні 2000 року та впродовж дев`ятнадцяти років не міг звернутися до суду з відповідним позовом. З огляду на викладене, підстав для прийняття визнання позову другим відповідачем суд не вбачає, оскільки таке визнання позову суперечить вимогам закону, а у задоволенні позову необхідно відмовити повністю у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Виходячи з викладеного та

Outcome: dismissed