Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 16.12.2015 року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 21/4, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло №23482 від 06.08.2009 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила. Він, як син, є єдиним спадкоємцем 1-ї черги за законом, прийняв спадщину в установленому законом порядку, оскільки постійно проживав та був зареєстрований сумісно зі спадкодавцем. В ході підготовки документів для оформлення спадщини, нотаріус перевірив наявність арешту майна - квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 21/4, та зясував, що на вказану квартиру накладений арешт. В звязку з чим позивач не має можливості оформити свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Підставою виникнення обтяження є Постанова державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 31.01.2011 року, ВП №25578693, зареєстрований в реєстрі 10.05.2011 року № 11149920. Зазначена постанова була винесена в ході примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 2-н-418 від 25.02.2010р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 5773,02 грн. 20.04.2012 р. державним виконавцем Голінським С.В. винесено постанову, якою зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу. Разом з цим, стягувач не пред'явив повторно виконавчий лист у передбачений законом строк. Позивач звернувся до Шевченкіського ВДВС Запорізького МУЮ з метою зняття арешту, але йому надали відповідь, згідно якої повідомили, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт, знищено, жодних відкритих виконавчих проваджень щодо його матері [PERSON] немає, тому зняти арешт вони не можуть. Через це порушуються законні права та інтереси [PERSON], зокрема, право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власністю. Позивач просить суд усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою №4 по вул. Військбуд, буд. 21, в м.Запоріжжі, яку він прийняв у спадщину після смерті своєї матері, померлої 16.12.2015 року, зняти арешт та заборону відчуження зі всього нерухомого майна, в тому числі з вказаної квартири, право власності на яку зареєстроване за померлою [PERSON]. Представник позивача адвокат [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, крім того, подала заперечення проти клопотання відповідача, за змістом яких просить у задоволенні клопотання про залучення Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а не в якості відповідача відмовити. Представник відповідача Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя до суду не зявився, проти заявленого позову заперечує, що видно з матеріалів справи (клопотання, вх.№ від 28.09.2017 року). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за відсутності сторін, які письмо надали пояснення стосовно заявлених позовних вимог, позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі у звязку із такими встановленими судом обставинами та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло за №23482 від 06.08.2009 р., виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7). 16.12.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ЖС № 344670 (а.с.5). Позивач є сином померлої [PERSON], в обгрунтування чого в справі міститься копія свідоцтва про народження серії І-ЖС № 297011(а.с.6). Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] таким чином є позивач. Оскільки він постійно проживав разом зі спадкодавицею та був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання в паспортах позивача та спадкодавця, то згідно зі ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець зобовязаний звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, однак не може виконати передбачений законом обовязок, в звязку з наявністю арешту на обєкт нерухомого майна. Підставою для арешту майна є Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №25578693, винесена 31.01.2011 року Шевченківським ВДВС Запорізького МУЮ, зареєстрований в реєстрі 10.05.2011 року за № 11149920. Так, 20.04.2012 р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ [PERSON] винесено постанову, якою зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу. Разом з цим, стягувач не пред'явив повторно виконавчий лист у передбачений законом строк, представником відповідача не повідомлено про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-н-418, виданого 25.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Згідно з відповіддю Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя №13547/1 від 06.06.2017р. виконавче провадження №25578693, в межах якого його накладено арешт, знищено, згідно з перевіркою бази даних АСВП, виконавчий документ (виконавчий лист № 2-н-418, виданий 25.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя) повторно на виконання до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області не надходив. Ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 2011 р.) передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 2011р.) строк предявлення виконавчого документу для виконання судових рішень - один рік з наступного дня після набрання рішенням законної сили. З часу набрання рішенням законної сили минуло більше 7 років. Оскільки боржник [PERSON] померла 16.12.2015 року, у кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» було право, передбачене ст. 1281 ЦК України, звернутися з вимогою до спадкоємців. Вказаною статтею передбачені строки для предявлення вимоги - протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом 1 року від настання строку вимоги. Оскільки після смерті [PERSON] минуло більше ніж півтора роки, то у відповідності з ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги. У правовій позиції ВСУ у справі №6-33 цс15 чітко зазначається, що строки, передбачені ст. 1281 ЦК України є присічними, преклюзивними та пропущення вказаних строків позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Оскільки після повернення виконавчого листа стягувачу у 2012 році, останній не вчинив будь-яких дій, а на даний час вже позбавлений права вчиняти будь-які дії щодо предявлення виконавчого листа до виконання або вимог до спадкоємців, тому вимоги кредитора вважаються погашеними, а його права не підлягають захисту. Перешкодами позивача у реалізації його права на спадщину є виключно арешт, накладений на майно спадкодавця постановою Шевченківського ВДВС від 31.01.2011 року, в межах виконавчого провадження та незняття вказаного арешту, незважаючи на знищення матеріалів виконавчого провадження. Таким чином, саме рішенням відповідача по справі порушуються права позивача на спадщину. Оскільки позивач не був боржником у вказаному виконавчому провадженні та не має жодних майнових зобов`язань перед стягувачем, а виконавче провадження закінчене 24.06.2012р., то правових підстав для арешту майна не існує. Наявність арешту спірного майна є перешкодою для позивача в оформленні права на спадщину та у реалізації права розпорядження майном після отримання свідоцтва про право на спадщину. Вказана перешкода може бути усунена шляхом зняття арешту зі спірного майна, в тому числі з зазначеної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За змістом ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобовязані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На зазначених підставах суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, у звязку із чим ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved