Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 143325,44 грн., що дорівнювало еквіваленту 5300 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути суму позики у строк передбачений договором позики, а саме: 4056,38 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору еквівалентно 150,00 доларів США до 23.03.2017 року; 139269,06 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору еквівалентно 5150,00 доларів США до 23.04.2017 року. 15.05.2018 року додатковою угодою №1 до договору позивач передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 272180,93 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору еквівалентно 10400,00 доларів США зі строком повернення до 11.06.2018 року. Однак, відповідач суму боргу у визначений договором строк не повернув, чим порушує прийняті на себе зобов`язання. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути позивачу позику в сумі 415506,37 грн., що згідно офіційного курсу НБУ на момент звернення до суду становить 15700,00 грн. Крім того вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь штраф у розмірі 1% у відповідності до п. 5.2 договору, за кожен день прострочення виконання зобов`язання, у розмірі 133076,32 грн. Також, у відповідності до ст. 1048 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача проценти від сум позики у розмірі 85543,12 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивач також просив стягнути 3% річних в сумі 14949,82 грн. та індекс інфляції в сумі 47066,57 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу до розгляду у судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суд, вислухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 22.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 143325,44 грн., що на день укладання договору дорівнювало еквіваленту 5300 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути суму позики у строк передбачений договором позики, а саме: 4056,38 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору еквівалентно 150,00 доларів США до 23.03.2017 року; 139269,06 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору еквівалентно 5150,00 доларів США до 23.04.2017 року. 15.05.2018 року додатковою угодою №1 до договору позивач передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 272180,93 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення договору еквівалентно 10400,00 доларів США зі строком повернення до 11.06.2018 року. Проте, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконано, суми позики у строк встановлений договором позики від 22.02.2017 року та додаткової угодою №1 до договору від 15.05.2018 року не повернув, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 22.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики та 15.05.2018 року додаткова угода №1 до договору, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Встановлено, що загальна сума неповернутої позики становить 415506,37 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 22.02.2017 року та за додатковою угодою №1 до договору від 15.05.2018 року в сумі 415506,37 грн. Крім того, згідно п. 5.2 договору позики від 22.02.2017 року за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1 (один) % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Судом достовірно встановлено, що відповідач у встановлений договором строк суму позики не повернув. Згідно розрахунку наданого позивачем штраф за період прострочення повернення суми позики становить 133076,32 грн. Вказаний розрахунок є вірним, а тому може бути взятий судом до уваги. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов`язання в сумі 133076,32 грн. Крім того, позивач просив стягнути проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 85543,12 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно умов договору та додаткової угоди до нього, розмір процентів не встановлювався, а тому він має бути визначений на рівні облікової ставки НБУ. Згідно розрахунку наданого позивачем розмір процентів від суми позики становить 85543,12 грн. Вказаний розрахунок наданий позивачем є вірним, відповідачем у справі не оспорював ся, а тому може бути прийнятим судом до уваги при розгляді справи по суті. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів від суми позики в сумі 85543,12 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 14949,82 грн. та індекс інфляції в сумі 47066,57 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних становить 14949,82 грн. та індекс інфляції становить 47066,57 грн., які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики достовірно встановлений судом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору 6961,42 грн.

Outcome: approved