Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4039,89 грн. та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку . В частині позову щодо заборгованої заробітної плати відмовився від позову у зв»язку з погашенням даної заборгованості під час розгляду справи, дана відмова від позову прийнята судом відповідною ухвалою суду в цій частині закрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку згідно зробеного ним розрахунку в розмірі 7684,53грн. В обґрунтування позову зазначив, що у липні 2010 року був прийнятий на посаду охоронника в ТОВ «Медтехсервіс». З лютого 2013 року відповідач став затримувати виплати заробітної плати. Тому 14 жовтня 2013 року звільнився з посади у зв'язку з порушенням роботодавцем трудового договору. Заборгованість виплачено 14.01.2014 р. частково у сумі 2800 грн. та 09.04.14 року 4000.89грн., а тому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медтехсервіс» середній заробіток за весь час затримки розрахунку. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, зазначено, що заборгованість виникла не з вини товариства , так як є підприємством яке надає послуги по ремонту та обслуговуванню електронного й оптичного устаткування КВЕД 33.13. основними користувачами послуг є 90 % бюджетні установи та організації які мають кредиторську заборгованість за отримані послуги. Судом встановлено наступні факти . 3 28.07.2010 року позивача прийнято на посаду охороника ТОВ «Медтехсервіс». 23.10.2013 року звільнений з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗПП України, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 8). При звільненні з роботи відповідач не провів розрахунку з позивачем відповідно до ст. 116 КЗпП України, заборгованість виплачена відповідно до довідки (а.с. 57) та копії видаткового касового ордеру ( а.с. 58) в повному обсязі - 4000,89грн. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Законом. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних дів. Згідно до положень ч.І ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату власної праці відповідно до актів законодавства. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку , щодо часткового задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку . Згідно наданої довідки ( а.с. 44) , розмір середньомісячного заробітку вирахуваний за вересень і жовтень 2013 року склав 1028,33+758,89= 1787,22грн. поділено на 38 робочих днів складає середньоденний заробіток в розмірі 47,03грн. У жовтні 2013 року з дня звільнення робочих 6 днів , листопаді -21 дні, грудні -22 дні, січні 2014 року -20 днів, лютому - 21 дні, березні- 20 днів, станом на день виплати заборгованості 09.04.14 року - 6 днів . Що складає - 116 днів вимушеного прогулу. А тому, до стягнення підлягає середній заробіток за вимушений прогул в розмірі 5455,72 грн. без врахування обов»язкових відрахувань та зборів. В іншій частині позову відмовити. Доводи представника відповідача , надані на спростування вини товариства у затримці виплат заробітної плати не грунтуються на законі та не спростовують законних підстав для задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved