Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказуючи, що 11.06.2014 р. між сторонами був укладено договір позики (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач передав у позику відповідачеві 700,00 доларів США, 700,00 євро та 11550,00 грн. Згідно умов договору позики, відповідач зобов'язалась повертати позику частинами по 1500,00 грн. щомісячно та повернути всю суму боргу до липня 2015 р. На підтвердження укладення договору позики, її умов та отримання від позивача грошових коштів відповідач надала розписку. Станом на 27.12.2016 р. відповідач суму боргу не повернула, уникає зустрічей з позивачем, на телефоні дзвінки не реагує, від виконання своїх зобов'язань за договором позики ухиляється. Виходячи з даних НБУ про офіційні курси валют, встановлені станом на 27.12.2016 р., враховуючи положення ст.625 ЦК України, заборгованість відповідача за договором позики складає 53042,19 грн., з яких 49285,00 грн. - сума позики, 2207,00 грн. - три % річних, та 1550,19 грн. - інфляційні втрати (щодо позики в національній валюті). Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що він працював з відповідачем в одній поліклініці, вони спілкувались. Вона тричі позичала в нього кошти і завжди віддавала. Він їй довіряв, тому нотаріально договір позики не посвідчували. 11.06.2014 р. він позичив їй кошти, оскільки відповідач планувала створити агентство нерухомості. Відповідач та його представник - [PERSON] проти позовних вимог заперечували, посилаючись на недійсність договору позики. При цьому відповідач пояснила, що вона тричі брала в борг у позивача кошти: 3000 доларів США, потім 500 доларів США, потім 700 доларів США та 700 Євро. Вказані суми вона йому повністю повернула, але він повідомив, що це були лише відсотки за користування позикою. Розписку, датовану 11.06.2014 р., вона написала особисто, в 2012 р. або в 2013 р., оскільки позивач їй погрожував, зламав двері в квартиру, вимагаючи повернення боргу, але не підписувала цю розписку і вказані в ній грошові суми не отримувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2014 р. між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений договір позики. На підтвердження укладеного договору позики 11.06.2014 р. відповідач особисто склала розписку, яка долучена до справи. Факт написання відповідачем тексту вказаної розписки нею не оспорений. Згідно змісту розписки, відповідач взяла в борг у позивача 700 доларів США, 700 євро та 11550 грн., які зобов'язалась повертати кожного місяця по 1500 грн, з кінцевим терміном повернення до липня 2015 р. . У встановлені строки та на час розгляду справи відповідач позичені кошти позивачеві не повернула, про що свідчить наявність у відповідача оригіналу розписки. Згідно розрахунку позивача, відповідно до офіційного курсу НБУ на час розрахунку, заборгованість за договором позики становить 49285,00 грн., 3 % річних, нараховані відповідно джо положень ст.625 ЦК України, становлять 2207,00 грн., інфляційні втрати (щодо позики в національній валюті) - 1550,19 грн., а всього розмір заборгованості складає 53042,19 грн. У відповідності зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій саме сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що позичальник - відповідач [PERSON] не виконала свого зобов'язання та не повернув позикодавцю - позивачеві [PERSON] у строк до 01 липня 2015 р., позику у розмірі 700,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 18465,00 грн., позику у розмірі 700,00 Євро, що за курсом НБУ становить 19279,00 грн., та у розмірі 11550 грн., суд стягує заборгованість у розмірі 53042,19 грн., з врахуванням інфляційних втрат та трьох % річних, відповідно до положень ст.ст.625 ЦК України, відповідно до офіційного курсу НБУ, встановленого на день розрахунку. Також суд стягує з відповідача витрати понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., які підтверджені договором про надання правової допомоги від 26.12.2016 р. та товарним чеком від 26.12.2016 р. Доводи відповідача щодо недійсності розписки суд вважає неспроможними, оскільки вони нічим не підтверджені. Судом за клопотанням відповідача з метою визначення належності підпису особи на розписці від 11.06.2014 р. по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, проте відповідач на вимогу експерта не надав додаткових матеріалів (зразків) свого підпису у встановлений строк, не сплатила вартість експертизи, у зв'язку з чим ухвала суду не була виконана. Крім того, факт написання розписки особисто відповідачем нею визнаний та не ос порений. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судовий збір у розмірі 551,21 грн., сплачений позивачем при поданні позову, стягується з відповідача на користь позивача, згідно положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved