Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що 01.08.2017 року звернувся з заявою до гаражного кооперативу «Коростень-Західний» з проханням про включення в члени кооперативу як власника гаража №72. Йому було відмовлено в прийняті в члени кооперативу без письмової згоди члена кооперативу [PERSON] на передачу прав. З [PERSON] він перебував у шлюбі з 20.07.1996 року по грудень 2014 року, під час шлюбу спільно придбали гараж №72. Згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2002 року вартість гаража становила 1066,08 грн.. Після розірвання шлюбу в судовому порядку вирішували питання про поділ спільного майна. Під час судового розгляду [PERSON] погодилась на запропонований ним варіант розподілу, в тому числі залишення йому гаража. Судовим рішенням в задоволенні вимоги про виділення гаража йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. З моменту придбання гаража він використовує його для зберігання автомобіля, сплачує членські внески, за використану електроенергію, однак до членів кооперативу включили [PERSON], а не його. Свої вимоги обґрунтовує положеннями ст.10,11 Закону України «Про кооперацію». Просив визнати за ним право власності на гаражний бокс №72 в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Коростень-Західний». Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем [PERSON] (далі: відповідач-1) подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги вона не визнає, вважає їх безпідставними, посилається на те, що право власності позивача нічим не підтверджується, що було встановлено судовим рішенням в справі №279/49/16. Відповідачем [PERSON] кооператив «Гаражний кооператив «Коростень-Західний»» (далі: відповідач-2) подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки подані позивачем докази не доводять його права на гаражний бокс №72, він не є членом гаражного кооперативу. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про визнання одноособового права власності на обєкт нерухомого майна, яким є приміщення гаражного боксу №72 [PERSON] кооперативу «Гаражний кооператив «Коростень-Західний»». Підстави набуття права власності передбачені главою 24 ЦК України. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, окрема із правочинів. Право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Укладення правочину щодо купівлі нерухомого майна потребує його нотаріального посвідчення (ст.657 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст.334 ч.1,3,4 ЦК України). Пред?явлення позову про визнання права власності допускається у випадках, якщо це право оспорюється іншою особою та у разі втрати документа, який засвідчує право власності (ст.392 ЦК України). Як на підставу свого позову позивач вказує на та обставину, що відповідач-2 відмовив йому як власникові гаражного боксу №72 в прийнятті в члени гаражного кооперативу, хоча вказане майно належить йому на праві спільної сумісної власності з відповідачем-1. Отже, підставою позову про визнання права власності позивача є невизнання його права відповідачем-2, оскільки той відмовляється приймати позивача як власника в члени свого кооперативу. Позивач як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ст.10, 11 Закону України «Про кооперацію», якими регулюється підстави набуття громадянами членства в кооперативах та порядок набуття такого членства. При цьому, позивачем подано позов про визнання його права власності на майно, яке знаходиться в обслуговуванні відповідача-2. Права членів кооперативів регулюються положеннями ст.19-1 Закону України «Про кооперацію», відповідно до яких член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Звернувшись з вимогою про визнання права власності у разі невизнання такого права іншою особою, позивач має довести своє право власності. В обґрунтування набуття права власності на гаражний бокс №72 позивачем подано копію договору купівлі-продажу від 07.12.2002 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем-1, про купівлю-продаж гаражу №72 гаражного кооперативу №5. На виконання договору сторони зобовязались подати заяви до кооперативу для документального оформлення майна. Вказаний договорі не містить даних щодо форми права [PERSON] на зазначене в ньому майно: користування чи власності, на підставі яких правовстановлюючих документів таке право виникло. Позивач посилається на те, що гараж було придбано в період шлюбу з відповідачем-1, тому він належав їм на праві спільної сумісної власності, однак від свого права відповідач-1 відмовилась під час розгляду справи за його позовом про розподіл майна, в якому він заявляв вимогу про виділення цього майна йому і відповідач-1 таку вимогу визнала. Його вимога не була задоволена через те, що ним не було надано правовстановлюючий документ на майно. Враховуючи, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, яким є спірний гаражний бокс, у разі його належності на праві власності [PERSON], мав оформлятись договором, який підлягав нотаріальному посвідченню з наступною реєстрацією набутого права, а форма укладення договору не дотримана, такий договір не являється належним правовстановлюючим документом, який підтверджує право позивача, до того ж одноособове, на спірне нерухоме майно. Враховуючи, що позивачем не підтверджено наявність у нього права на предмет позову, його вимоги є безпідставними, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed