Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.12.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Лояльний» №61-d-17/258210, відповідно до умов якого, банк прийняв від позивача грошові кошти у сумі 1000,00 грн. на строк зберігання з 19.12.2013 по 23.12.2014 під 25%. Згідно додаткових договір від 31.01.2014, 03.02.2014 до договору банківського вкладу «Лояльний» №61-d-17/258210, позивачем було внесено грошові кошти на вклад на загальну суму 90000,00 грн., що підтверджується квитанціями №2106 від 19.12.2013 на суму 1000,00 грн., № 15578 від 31.01.2014 на суму 44000,00 грн., №19340 від 03.02.2014 на суму 45000,00 грн., що разом становить 90000,00 грн. 23.12.2014 позивачем, відповідно до п. 3.4.4. було подано заяву про дострокове розірвання договорів банківського вкладу. Однак, всупереч умовам договору, відповідачем не було виплачено позивачу суми грошові кошти за вищевказаним договором та додатковими угодами до нього. У зв'язку з наведеним, позивач вимушена звернутись із позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість, в тому числі нараховані проценти, у розмірі 90754,52 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність, задовольнити позов з наведених у ньому підстав, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач та його представники не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що дійсно в 19.12.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Лояльний» №61-d-17/258210, відповідно до умов якого, банк прийняв від позивача грошові кошти у сумі 1000,00 грн. на строк зберігання з 19.12.2013 по 23.12.2014 під 25%. Згідно додаткових договір від 31.01.2014, 03.02.2014 до договору банківського вкладу «Лояльний» №61-d-17/258210, позивачем було внесено грошові кошти на вклад на загальну суму 90000,00 грн., що підтверджується квитанціями №2106 від 19.12.2013 на суму 1000,00 грн., № 15578 від 31.01.2014 на суму 44000,00 грн., №19340 від 03.02.2014 на суму 45000,00 грн., що разом становить 90000,00 грн. Згідно п. 3.4.4 договору банківського вкладу «Лояльний» №61-d-17/258210, вкладник має право достроково припинити дії цього договору і отримати суму вкладу та проценти. 23.12.2014 позивачем, відповідно до п. 3.4.4. було подано заяву про дострокове розірвання договорів банківського вкладу. Пунктом 3.1.4 договору, передбачено обов'язок банку повернути вклад та нараховані проценти вкладнику на підставі його заяви. Однак, всупереч умовам договору, відповідачем не було виплачено позивачу суми грошові кошти за вищевказаним договором та додатковими угодами до нього. У зв'язку з наведеним, позивач вимушена звернутись із позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість, в тому числі нараховані проценти, у розмірі 90754,52 грн. У зв'язку з наведеним, позивач був вимушений звернутись із позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість, в тому числі нараховані проценти, у розмірі 90754,52 грн. Так, відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушено передбачений договором порядок виплати суми вкладу, тому позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати: судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved