Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 20.06.2013 року укладено кредитний договір №R53700212047В, згідно з яким позивач надає відповідачу кредит у розмірі 40 000,00грн. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 27.02.2014 року становить 47153,97 гривень. Просить стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість за кредитним договором та судовий збір у розмірі 479,84 грн. 15.09.2014р. представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 26.02.2014р. в сумі 52 872,93грн. з яких заборгованість по тілу кредиту - 38964,87 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 4889,62 грн., заборгованість по комісійній винагороді за управління кредитом - 4056,00 грн., пеня за несплату кредиту - 1318,46 грн., пеня за несплату відсотків - 1927,66 грн., пеня за несплату комісійної винагороди - 1662,96 грн., три проценти річних нараховані за порушення строку повернення кредиту - 21,68 грн., три проценти річних нараховані за порушення строку повернення відсотків - 31,68 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання в якому просить слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 20.06.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700436666В згідно з ч.1 якого позивач зобов'язується надати відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах цього договору, в сумі 40 000грн.на строк по 20.06.2017 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% річних, або в іншому розмірі передбаченому в договорі. Згідно п.4.1 частини 4 договору № R53700436666В від 20.06.2013 р. кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача. Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів. Відповідно до п.4.2 частини 4 договору №R53700436666В від 20.06.2013р. вбачається, що відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячно комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Згідно п.5.1 частини 5 договору №R53700436666В від 20.06.2013р. у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми просторочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Якщо позичальник самостійно не сплатив пеню, банк проводить списання пені з рахунків, які відкриті позичальником у банку. Пеня сплачується виключно в національній валюті України. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049,1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. ч.2 ст.1050 ЦК України передбачає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Відповідачем допущено прострочення повернення чергової частини кредиту. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. З вищенаведеного, суд вважає, що оскільки відповідач добровільно не виконує у строк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тому заборгованість у сумі 47153,97 грн. слід стягнути з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача 243,60 гривень на відшкодування витрат із сплати судового збору.

Outcome: approved