Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування. В обгрунтування вказував, що позивача по справі [PERSON], 24 січня 2014 року затримали у порядку ст. 208 КПК України у звязку з підозрою щодо його участі у масових заворушеннях, що супроводжувалося насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель, які мали місце 23.01.2014 близько 18:00 год. Після чого, 24 січня 2014 року позивачу по справі [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294 КК України та ч. 2 ст. 341 КК України. Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Калашника В.П. від 25 січня 2014 року за наслідками розгляду клопотання слідчого СВ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області відносно [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Черкаському слідчому ізоляторі. Строк тримання під вартою підозрюваному [PERSON] ухвалено обчислювати з часу затримання, тобто з 03 год. 35 хв. 24 січня 2014 року. Строк дії запобіжного заходу, встановлено на 60 днів, тобто до 03 год. 35 хв. 24 березня 2014 року. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області 04 лютого 2014 року за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника підозрюваного адвоката [PERSON] ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області скасувала та постановила нову ухвалу, якою до підозрюваного [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання строком на 60 діб та визначено рахувати його з моменту затримання з 24.01.2014 року до 24.03.2014 року. Старшим прокурором прокуратури міста Черкаси [PERSON] 28 лютого 2014 року за наслідками розгляду матеріалів кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294 та ст. 341 КК України була винесена постанова про закриття кримінального провадження, відповідно до якої зазначене кримінальне провадження було закрито у звязку з відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Також, 28 лютого 2014 року прокурором прокуратури міста Черкаси [PERSON] була винесена постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення, яка також була вмотивована відсутністю у діях позивача по справі [PERSON] складу кримінального правопорушення. Соснівський районний суд м. Черкаси 28 лютого 2014 року під час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] провадження з розгляду даного клопотання закрив у звязку з тим, що на момент його розгляду кримінальне провадження вже закрито постановою прокурора. Тобто, за наслідками подій, які мали місце 23.01.2014 в м. Черкаси, [PERSON] був затриманий 24.01.2014, повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України та перебував під вартою в Черкаському слідчому ізоляторі протягом періоду часу з 25.01.2014 по 04.02.2014, перебував у статусі підозрюваного до 28.02.2014. З урахуванням факту завершення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження у звязку з відсутністю в діях [PERSON] події кримінального правопорушення, вбачаються підстави стверджувати, що всі наведені дії були незаконними, внаслідок чого позивачу по справі завдана значна моральна шкода, які повинна бути відшкодована за рахунок держави. З метою визначення розміру завданої моральної шкоди, внаслідок подій, які мали місце в січні лютому 2014 року, [PERSON] звернувся до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження № 20580/17-61 від 21.12.2017 судовим експертом 5-го кваліфікаційного класу [PERSON] було встановлено, що з аналізу психологічного складу особистості на момент дослідження дали підстави вважати, що ситуація, яка розглядається у кримінальному провадженні стала для [PERSON] психотравмуючою і нанесла тяжкого ступеня психологічної шкоди його особистості. До цього відносяться значні зміни психічного стану, що може переходити в пограничні, але такі, що мають зворотній характер, а також такі непатологічні стани, як особистісна криза. Ситуація, яка досліджується по справі, може розглядатися як психологічна основа для спричинення моральної шкоди [PERSON] внаслідок дій органів досудового та судового розслідування. Результати проведення експертного психологічного дослідження дають підстави констатувати, що всі означені моральні страждання знаходяться у прямому причинно-наслідковому звязку з даною подією та призвели до: порушення нормальних життєвих звязків; порушення нормального (звичного) плину буття; порушення емоційної та вольової сфери і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому експертним шляхом було визначено, що орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої моральної шкоди складатиме матеріальний еквівалент 41,58 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. Тобто станом на момент звернення до суду грошовий еквівалент завданої [PERSON] моральної шкоди становить 154\~802,34 грн. Відповідач [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області 03.05.2018 скерувало до суду відзив та вважає, що даний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач в якості відповідача зазначає [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області, проте: по-перше - постановою КМУ від 16 вересня 2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» - утворено територіальний орган Національної поліції - [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області. 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII. На виконання вищезазначених нормативних актів 07.11.2015 реєстраційною службою \~ \~ \~ \~Черкаського \~ \~ \~ \~міського управління юстиції Черкаської області проведено реєстраційну дію «[PERSON] реєстрація новоутвореної шляхом заснування юридичної особи [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області». Тобто, [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області новостворений державний орган, який діє з 7 листопада 2015 року. Слідчим слідчого відділу Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] 24.01.2014 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 294 та ч.2 ст. 341 Кримінального кодексу України; 28.02.2014 постановою про закриття кримінального провадження відносно [PERSON], то [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області ніяким чином не могло вчиняти протиправних дій щодо позивача та не може відповідати за дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Позивачем в позовній заяві зазначено в якості відповідачів [PERSON] казначейську службу України, прокуратуру Черкаської області та [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області, проте відсутній зміст позовних вимог до кожного з них. Крім вищезазначеного висновку, який не відповідає вимог ЦПК України, позивач жодними доказами не обґрунтовує розмір моральної шкоди. Разом тим, крім процесуальних документів, які підтверджують факт перебування під слідством, позивач до суду не надав жодних доказів, які б були підставою для визначення такого розміру моральної шкоди. Відповідач [PERSON] казначейська служба України 07.05.2018 скерувала до суду відзив на позов в якому вказує, що [PERSON] казначейська служба України (далі - Казначейство) листом від 25.04.2018 №5-10/2651-6866, що надійшов 26.04.2018, уповноважила [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Черкаській області представляти інтереси у цій справі. Казначейство, ознайомившись з позовною заявою [PERSON], не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі на підставі наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковими умовами для відшкодування моральної шкоди є: 1)наявність такої шкоди; 2)протиправність діяння її заподіювана; 3)наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; 4)наявність вини останнього в її заподіянні. Оскільки, як випливає зі змісту позову. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших субєктів. Порушення кримінальної справи відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях, а отже і вирішення питання щодо відсутності вини могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. На підставі викладеного вважають, що Позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить три роки. Проте, слід зазначити, що загальний термін позовної давності сплив 28.02.2017, а виходячи з матеріалів справи позовну заяву Позивачем подано лише 11.04.2018, тобто з порушенням терміну. В матеріалах справи відсутні відомості про пропуск терміну позовної давності з поважних причин. Отже, Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Прокуратура Черкаської області 07.05.2018 скерувала до суду відзив, в якому вказувала, що вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. За таких обставин, [PERSON] перебував під слідством та судом з 24.01.2014 по 28.02.2014, а також 24.03.2017, тобто 1 міс. і 5 днів. Разом з цим, слід зазначити, що у вказаному спорі позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у звязку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Не можливо погодиться з висновком експертного дослідження від 21.12.2017 № 20580/17-61, відповідно до якого орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої моральної шкоди позивачу складає 41, 58 мінімальних заробітних плат. Пленум Верховного Суду України 30.05.1997 у своїй постанові «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 у п. 17 розяснив судам, що при перевірці та оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. В обґрунтування моральної шкоди експерт зазначив, що [PERSON] понад 1 місяць перебував під слідством, що перешкоджало йому у професійній діяльності, порушило нормальні життєві звязки. Слід зазначити, що вказане не узгоджується з матеріалами справи з огляду на наступне. При проведенні психологічного дослідження експерт має дослідити усі обставини справи. Експерт-психолог реконструює тимчасову послідовність подій, використовуючи усі наявні у справі показання (обвинувачуваного, свідка, потерпілого), матеріали виходу на місце події і слідчих експериментів, а також дані інших судових експертиз, у разі їх наявності. Експерт має встановити психологічний аналіз динаміки психічного стану і психічної діяльності підекспертного за матеріалами справи. У даному випадку психологічне дослідження не може бути повним та обєктивним, оскільки проведене без вивчення матеріалів кримінального провадження, а лише з копій документів, які надані вибірково позивачем на свою користь. Також експерт у своєму висновку, через 3 роки, констатує емоційний стан позивача на час проведення дослідження: «виражена потреба у відпочинку, стан тривоги, занепокоєння, переживання конфлікту, втома, перенапруження. Тривожні побоювання за своє здоровя...». Причинний звязок між даним емоційним станом на час проведення дослідження та фактом притягнення до кримінальної відповідальності позивача у 2014 році у висновку експерта не прослідковується. Висновок загалом ґрунтується на характеризуючих даних [PERSON], наданих особами його близького оточення, що дає підстави сумніватися в їх обєктивності. Висновки психолога щодо встановлення розміру компенсації моральної шкоди носять рекомендаційний характер для визначення можливого розміру цієї компенсації судом. За нормами ч. З ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про [PERSON] бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 становить 3 723 грн. Однак, згідно з п. З Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1762 грн. У даному випадку, зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, тому при визначенні розміру моральної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017. Отже, ураховуючи наведене, вважаю, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судому розмірі 2 055, 65 грн. (1762 грн. * 1 міс. 5 дн.) відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Позивач скерував до суду відповідь на відзиви відповідачів, в яких вказував, що після ознайомлення з долученими до матеріалів справи додаткових письмових доказів позивачеві та представникові стало відомо, що кримінальне провадження відносно [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294 КК України та ч. 2 ст. 341 КК України, після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення відповідно до постанови від 28.02.2014 року, мало своє логічне продовження. А саме, відповідно до наданої представником прокуратури Черкаської області копії постанови від 24.03.2017 року вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження від 28.02.2014 року була скасована. Тобто досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12014250040000308, було поновлено відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. Тобто, після винесення вказаної постанови досудове розслідування здійснювали органи Національної поліції України під процесуальним керівництвом органів прокуратури. Вказані факти спростовують твердження представника ГУНП в Черкаській області в частині відсутності у них правонаступництва після ліквідації органів міліції та створення органів Національної поліції, що мало місце відповідно до постанови КМУ від 28.10.2015 року за № 877. В подальшому, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 24.03.2017 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12014250040000308,відносно [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294 КК України та ч. 2 ст. 341 КК України, було закрито у звязку з відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294 КК України та ч. 2 ст. 341 КК України. Тобто наведений факт спростовує твердження представника Державної казначейської служби України в частині пропуску позивачем позовної давності на звернення до суду із даним позовом. Оскільки кінцевий факт непричетності [PERSON] до інкримінованих йому подій був встановлений лише 24.03.2017, тобто за один рік до звернення до суду. Твердження відповідачів в частині відсутності доведеності вини спростовуються спеціальною законодавчою нормою, а саме згідно з ч. 2 ст. 1 ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і судуу випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону). Також не можуть бути взяті до уваги твердження відповідачів в частині завищеного розміру можливого відшкодування моральної шкоди та відсутності належного обґрунтування факту її нанесення та розміру. Питання в частині наявності прямого причинно-наслідкового звязку між подіями, які мали місце відносно [PERSON] під час його незаконного, затримання, тримання під вартою стала для [PERSON] психотравмуючою і спричинила моральні страждання.

Outcome: partial