Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Святошинської ЖЕД №4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. 08.01.2016 року квартиру позивача було затоплено через порив труби централізованого опалення у його квартирі. Позивач вважає, що затопленя сталося з вини Святошинської ЖЕД №4, в наслідок невиконання своїх зобов'язань, а саме невиконання правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій. Позивачем зазначено, що через затоплення його квартири, йому було завдано майнову шкоду у розмірі 7450,00 грн. та моральну шкоду, у розмірі 10000,00 грн. 30.08.2016 року позивачем подано до суду заяву про залучення до справи в якості співвідповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 30). Ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання від 19.10.2016 року заяву позивача задоволено, залучено до справи в якості співвідповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 35-37). У судовому засіданні 11.11.2016 року позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» - Комісарова Т.А. у судовому засіданні 11.11.2016 року заперечувала проти позову, наголосивши, що затоплення квартири позивача відбулось з його ж вини, що підтверджується відповідним актом, складеним Святошинським ЖЕД №4. Також звертала увагу суду, що позивачем пред'явлено вимоги лише до Святошинської ЖЕД №4, яка не є окремою юридичною особою не веде відокремлений бухгалтерський баланс та не може самостійно бути стороною судового процесу, а є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст. 11 ЦПК України в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 24.01.1997 року (а.с. 5). Відповідно до Акту Святошинської ЖЕД №4 від 11.01.2016 року квартиру позивача було затоплено через порив труби централізованого опалення у його квартирі. Затоплення сталося 08.01.2016 року о 16:35 год. по вині мешканців квартири [NUMBER] через самовільне встановлення радіаторів опалення на гнучку підводку, що є порушенням проекту мереж централізованого опалення, внаслідок чого було затоплено також квартири [ADDRESS] (а.с. 31). Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов'язує і власник несе відповідальність за майно, що йому належить. Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки квартира [ADDRESS], належить на праві власності позивачу, затоплення квартир сталося з вини позивача, то саме він, як законний власник повинен нести відповідальність за свою власність, а також вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання виникнення ситуацій з негативними наслідками, у даному випадку - залиттям. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та не доведеністю їх перед судом відповідними доказами. Правовідносини між сторонами, пов'язані із стягненням моральної шкоди, є похідними від наявності підстав щодо стягнення матеріальної шкоди завданої залиттям квартири, а оскільки суд не знаходить підстав для задоволення цих вимог, то вимоги пов'язані зі стягненням моральної шкоди, не підлягають задоволенню також. Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed