Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, де є третя особа, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що за рішенням суду з [PERSON] на користь позивача були стягнуті грошові кошти. В свою чергу єдиним майном на яке могло бути звернуто стягнення для виконання рішення була частина спадщини, яка залишилась після смерті покійного чоловіка [PERSON], проте після смерті чоловіка останньої [PERSON] відмовилась від своєї частини спадщини на користь сина [PERSON] Таким чином позивач вважає, що [PERSON] свідомо з метою невиконання рішення суду про стягнення з неї коштів відчужила майно у такий спосіб. Крім того, позивач вважає, що третя особа неправильно оформила свідоцтво про право на спадщину, оскільки квартира, яка входила до складу спадкового майна, була набута [PERSON] та її покійним чоловіком під час шлюбу, а отже фактично [PERSON] була власником половини спадкового майна, а інша половина, мала бути поділена між спадкоємцями і від частини якої остання мала відмовитися. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів, було постановлено набагато пізніше ніж помер чоловік [PERSON] та оформлення свідоцтва про право на спадщину. Крім того, підстави на які посилається позивач не стосуються правовідносин що виникають з питанням спадщини. Також, позивач у даному випадку не має право на оспорювання свідоцтва про право на спадщину, оскільки будь якого відношення до вказаних правовідносин немає. Крім того, свідоцтво про право на спадщину оформлено правильно, оскільки [PERSON] були роз'яснені її права передбачені сімейним законодавством, а в свою чергу часткова відмова від свого права законом не передбачена. Третя особа просила розглянути справу у відсутність останньої та надала пояснення про необґрунтованість позову з підстав зазначених представником відповідачів /а.с. 26-28/. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] /а.с. 51/, після смерті якого залишилось два спадкоємці син спадкодавця [PERSON] /а.с. 58/ та дружина спадкодавця [PERSON] /а.с. 59/. За час шлюбу [PERSON] та спадкодавця 13.12.2005 року була набута квартира [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за спадкодавцем 19.12.2005 року /а.с. 60, 61/. 08.07.2011 року [PERSON] звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини /а.с. 46/. 08.07.2011 року [PERSON] звернулась до третьої особи із заявою про те, що на спадщину остання не претендує, з урахуванням ст.ст. 60 -65 СК України також /а.с. 48/. 19.03.2015 року третьою особою було видане свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] /а.с. 128/. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України,спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Згідно ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановленихстаттями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п. 27 ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмовивід спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до вище наведених норм закону, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано судом не дійсним у разі порушення норм спадкового права. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] навмисно 08.07.2011 року відмовилась від спадщини, з метою невиконання рішення суду від 09.02.2016 року, яке набрало законної сили 30.06.2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів, разом з тим, судові рішення позивач суду не представив. Також представники позивача зазначили, про те, що [PERSON] беручи грошові кошти у позивача в борг, заздалегідь не мала наміру повертати останні, проте згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, не надали доказів на підтвердження таких обставин. Враховуючи вище наведене, вбачається, що за наявності передбачених законом підстав, оспорювати необхідно саме відмову під прийняття спадщини з одночасною вимогою про скасування свідоцтва на підставі ст. 1301 ЦК України, про що позивачем не заявлено. В свою чергу оспорювання свідоцтва про право на спадщину з підстави визначених у позові законом не передбачено. Так, [PERSON] скористувалась своїм безумовним правом передбаченим законом про відмову від прийняття спадщини, яка ніким не оспорена з підстав передбачених законом і у передбачений законом спосіб, свідоцтво про право на спадщину видано відповідно до закону, спадкоємець [PERSON] прав та законних інтересів позивача не порушував. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed