Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.10.1989 року, скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на цілий житловий будинок та визнання права власності на 3/8 частки житлового будинку в порядку спадкування за законом. При подальшому розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Мати позивачки [PERSON], за життя, заповіту на своє майно не залишила і позивачка прийняла спадщину за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 3/4 часток житлового будинку [ADDRESS], яка належала їй на підставі рішення суду від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняли її діти: дочка [PERSON] та син [PERSON], які звернулися з заявою про прийняття спадщини до Бердянської районної державної нотаріальної контори та були зареєстровані як спадкоємці. Позивач зазначила, що вона оформила у нотаріальній конторі належну їй частину спадкового майна але, в оформленні 3/8 частин житлового будинку [ADDRESS], яка належала її матері на підставі рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р., позивачці було відмовлено. Державним нотаріусом Бердянської районної нотаріальної контори [PERSON] було складено постанову № 2/02-31-219/2011 від 06.01.2015р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. У постанові нотаріус [PERSON] посилався на ст. ст. 49, 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.14 та п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відповідно до чого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та їх належної реєстрації. Позивачем було надано нотаріусу рішення Народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р. на підставі якого за [PERSON] було визнано право власності на 3/4 частки житлового будинку [ADDRESS], але це рішення суду не було належним чином зареєстроване у Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації (відповідно до вимог закону на той час) і не пройшло державної реєстрації. Крім того, в своїй постанові державний нотаріус зазначив, що відповідно до наданої позивачем довідки Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 02.09.2014 року № 468, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.10.1989 року. Позивачка вказав, що за [PERSON] відповідно до рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р.було визнано ? частку на житловий будинок та в яку виділили: спальню №1, дитячу №3, гараж та ванну кімнату. Позивач вказав, що [PERSON] помер [INFO], а після нього залишилися спадкоємці за законом його дружина [PERSON] та син [PERSON]. У зв'язку з тим, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті її матері [PERSON], але не може оформити спадщину, так як правовий документ засвідчуючий перехід права власності не був зареєстрований власником в бюро технічної інвентаризації, і крім того, право власності на спадкове майно зареєстровано за іншою особою, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових інтересів. Рішенням Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 26.11.2015 року у адміністративній справі № 310/6690/15-ц було визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів за № 240 від 12.10.1989 року на підставі якого громадянину [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 20.10.1989 року. Відповідно до рішення народного суду Бердянського району від 20 вересня 1988 року у справі №2-221/88 яке було проголошено та набрало законної сили, було проведено розділ колгоспного двору, що знаходиться у [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] ( з урахуванням часток неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO].) право власності на 3/4 частки будинку і в рахунок цих часток майна виділено (зал №2, прихожу №4, кухню №6, кладову №7, веранду №8, підвал, басейн №11 та колодязь №12). Цим рішенням, визнано за [PERSON] право на ? частину житлового будинку та за рахунок часток виділено - спальню №1, дитячу №3, гараж №10 та ванну кімнату №5. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги і не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Суд, заслухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть мати позивача - [PERSON] померла [INFO] Судом встановлено, що після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді 3/4 часток житлового будинку [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі рішення суду від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р. Встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти: сторони - дочка [PERSON] та син [PERSON]. Встановлено, що сторони у встановлений законом строк звернулася до Бердянської районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті - матері - [PERSON] Судом встановлено, що позивач оформила у нотаріальній конторі належну їй частину спадкового майна але, в оформленні 3/8 частин житлового будинку [ADDRESS], яка належала її матері на підставі рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р., позивачці було відмовлено. Згідно постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.01.2015 року підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, є те, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та їх належної реєстрації. Також нотаріусом у постанові було зазначено, що згідно довідки Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 02.09.2014 року № 468, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.10.1989 року. Згідно рішення Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 26.11.2015 року у адміністративній справі № 310/6690/15-ц було визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів за № 240 від 12.10.1989 року на підставі якого громадянину [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 20.10.1989 року, тому як слід суд вважає необхідним визнати незаконним свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 20.10.1989 року, виданого [PERSON], яке було видано на підставі рішення ради народних депутатів № 240 від 12.10.1989 року. Також підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання права власності на 3/8 частки житлового будинку в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною другою даної статті передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст. 1268,1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України №19/32-319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в cудовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7« Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження На підставі ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і

Outcome: approved