Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.04.2015 у справі № 279/1113/15-ц, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08.07.2015 стягнуто на його користь за рахунок коштів державного бюджету України 25401,48 грн. У зв'язку із невиконанням рішення суду, просить стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення, у розмірі 30000 грн. Ухвалою судді від 28.11.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та про те, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив до суду не направив. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.04.2015 у справі № 279/1113/15-ц, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08.07.2015, серед іншого, присуджено до стягнення за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача [PERSON] 25401,48 грн. (а. с. 8-9). Згідно доводів позивача, які не спростовано відповідачем виконавчий лист Державною казначейською службою було отримано 02.04.2014. Разом з тим, Казначейством перерахування коштів на виконання вказаного рішення суду на користь позивача [PERSON] проведено 01.02.2016, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 12). Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у розмірі 30000,00 грн. крім того, надана позивачем інформація про стан його здоров'я підтверджує лише його загальний стан здоров'я та не може залежати від тривалого невиконання судового рішення. За таких обставин, суд не приймає зазначені доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди яку він оцінив у розмірі 30000,00 грн. та вважає їх хибними з юридичної точки зору. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача, у зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду, що потягнуло завдання позивачу моральних страждань бездіяльністю відповідача, наявний причинний зв'язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача та виною відповідача в її заподіянні, тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 10000,00 грн. відповідно до ступеню та стійкості моральних переживань позивача, з врахуванням вимог розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Частиною 2 цієї статті визначено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави, її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15.04.2015 № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З огляду на положення ст.ст. 2, 1173 ЦК України та ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, сума майнової шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial