Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання недійсним договору, скасування суми боргу, припинення правовідносин. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.07.2012 року між ПАТ «Банк Руский стандарт» (правонаступник ПАТ «Банк Форвард») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 98281689 на суму у розмірі 3200, 64 грн. Згідно довідки від 14.07.2017 року вих. № 21/69-5-75 заборгованість за вищезазначеним договором погашена [PERSON] у повному обсязі. У той же час 15.10.2012 року ПАТ «Банк Руский стандарт» було відкрито на ім`я [PERSON] рахунок № [NUMBER] , випущено на її ім`я платіжну картку та встановлено за рішенням Банку кредитний ліміт у розмірі 13000 грн. під 55% річних. Про умови кредитування та сукупну вартість кредиту її ніхто не ознайомлював. Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифи по карткам Банку Позивачем не підписувалися, для ознайомлення їй надані не були. Наприкінці 2014 року картку було заблоковано.20.10.2016 року на картці [PERSON] було збільшено кредитний ліміт з 13000 грн. до 21700 грн. без її згоди, при тому що картка заблокована, вона не може нею користуватися, строк дії картки до жовтня 2017 року. Проте, [PERSON] продовжує сплачувати грошові кошти через погрози від представників ПАТ «Банк Форвард». З початку 15.10.2012 року до травня 2018 року [PERSON] сплатила на користь Відповідача 48515 грн., що підтверджується розрахунком та випискою по рахунку, квитанціями, що були додані до позовної заяви. За таких обставин, враховуючи відсутність укладеного договору та ненадання відповідачем умов користування вказаною картою Позивач вважає, що банком безпідставно нараховано комісії (за видачу готівки, за надання смс-послуг тощо), оплати страхового захисту, пропуск платежів, розрахункове обслуговування, направлення кореспонденції та відсотки за кредитом. При тому, що видаткові операції по картці складають тільки 13682,57 грн. Представник позивача надала письмові пояснення, відповідно до яких просить позов задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Правом на надання відзиву на позов не скористався. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~ 08.07.2012 року між ПАТ «Банк Руский стандарт» (правонаступник ПАТ «Банк Форвард») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 98281689 на суму у розмірі 3200, 64 грн. Згідно довідки від 14.07.2017 року вих.№ 21/69-5-75 заборгованість за вищезазначеним договором погашена [PERSON] у повному обсязі. У той же час 15.10.2012 року ПАТ «Банк Руский стандарт» було відкрито на ім`я [PERSON] рахунок № [NUMBER] , випущено на її ім`я платіжну картку та встановлено за рішенням Банку кредитний ліміт у розмірі 13000 грн. під 55% річних. Про умови кредитування та сукупну вартість кредиту її ніхто не ознайомлював. Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифи по карткам Банку Позивачем не підписувалися, для ознайомлення їй надані не були. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (правонаступник ПАТ «Банк Форвард») та [PERSON] безпосередньо не укладався договір № 100712193 за яким останній нараховується заборгованість. Згідно зі\~статтею 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. За положеннями\~статей 626-628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з\~Постановою НБУ від 05.11.2014 за\~\~ № 705\~банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачу примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Відповідно до змісту п.п. 6-7 вищезгаданої постанови НБУ умови договору мають бути викладені державною мовою, в письмовій формі, банк зобов`язаний зазначити в договорі такі умови: тип електронного платіжного засобу; види платіжних операцій, які користувач має право здійснювати з використанням електронного платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання; порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування користувача, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо); тарифи банку на обслуговування операцій з використанням електронного платіжного засобу на момент укладення договору, порядок повідомлення користувача про їх зміну та отримання згоди користувача; інформацію про ліміти та/або обмеження за операціями з використанням електронного платіжного засобу або платіжних додатків, реалізованих в електронному платіжному засобі (за наявності); право користувача на одержання виписок про рух коштів за його рахунком, періодичність та порядок їх отримання; порядок забезпечення емітентом та користувачем заходів безпеки під час користування електронним платіжним засобом; порядок розгляду спорів; право банку зупиняти платіжні операції, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму відповідно до вимог законодавства України; право банку на час встановлення правомірності переказу зупиняти зарахування коштів на рахунок користувача у разі надходження від банку-ініціатора повідомлення про неналежний переказ коштів; відповідальність емітента та користувача тощо. Аналогічні вимоги щодо форми, змісту та обов`язку банку ознайомити з умовами та тарифами по платіжних картках містяться у п.п. 2.3-2.5 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням затвердженого\~Постановою Правління\~\~Національного банку України 30.04.2010 № 223, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 липня 2010 р. за № 474/17769, що регулювала відповідні правові відносини на час первинної емісії платіжної картки. В\~рішенні Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~містяться висновки, згідно яких «споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору». У постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-240цс14) міститься висновок про те, що оскільки позичальником не підписані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), так і Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, то вказані Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним судом України у Постанові від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15. У відповідності до ч. 1.\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції що діяла на час укладання договору 15.10.2012 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. На виконання вимог\~ст. 80 ЦПК України\~відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача, що банк надав позивачу в письмовій формі повну інформацію про зміну умов кредитування, що є несправедливим, оскільки воно містить умови про зміни у витратах, що є підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним. Крім того, відповідно до правової позиції викладеної в ПП ВС від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Строк дії картки відповідає строку виконання зобов`язань за договором, строк дії картки минув, а Відповідач продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом. Станом на час звернення до суду [PERSON] продовжує сплачувати грошові кошти через погрози від представників ПАТ «Банк Форвард» та не має відомостей, яким чином утворилася прострочена заборгованість (з якого періоду, на яку суму нараховуються 55% річних). Судом встановлено, що з початку 15.10.2012 року до травня 2018 року [PERSON] сплатила на користь Відповідача 48515 грн. За таких обставин, у зв`язку з недійсністю кредитного договору, суд приходить до висновку про безпідставність нарахування боргу у розмірі 21483,70 грн. Крім того, враховуючи, що строк дії платіжної картки відкритої на ім`я [PERSON] закінчився, то відповідно Відповідач продовжує незаконно нараховувати відсотки за користування кредитом. Отже, на підставі вищевикладеного, на основі обставин справи, з`ясованих судом, підтверджених наданими представником позивача доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з урахуванням правових позицій ВСУ у справі №6-16цс15 від 11.03.2015 року та справі № 6-240цс 14від 11 лютого 2015 року, правової позиції ВС від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання недійсним договору № 100712193 про надання та використання платіжної картки між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Форвард», визнання незаконно нарахованою Публічним акціонерним товариством «Банк Форвард» позивачу [PERSON] суму боргу у розмірі 21483,70 грн. за договором № 100712193 про надання та використання платіжної картки; визнання правовідносини між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард» на підставі заяви № 98281689 від 09.07.2012 року припиненими, оскільки Тарифи по карткам Банку та Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку, які є необхідною складовою частиною договору про надання та обслуговування карток у відповідності до вимог вищенаведених норм,\~\~не підписані позивачкою і відповідач не надав належних і допустимих доказів щодо сприймання позивачкою змісту, умов та предмету укладеного договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved