Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи позовну заяву тим, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем цієї спадщини за заповітом, складеним 15.09.2015 року, є лише позивач. У визначений законом термін [PERSON] звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняв її. Однак, родичі померлої звернулися в суд з позовом про визнання заповіту недійсним. Під час розгляду даного позову судом було постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони нотаріусу видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] . З огляду на це, позивач не мав змоги займатися оформленням документів на спадщину. Лише 29.05.2018 року вказаний позов було залишено без розгляду та 01.06.2018 року скасовано заходи забезпечення позову. 06.07.2018 року позивач звернувся до Вінницької міської ради з проханням провести опечатування квартири [ADDRESS] . Проте виявилося, що існує інший співвласник Ѕ частини квартири, який не допускає його до приміщення, двері не відчиняє, спілкуватися не бажає, документи для оформлення в держнотконтору не надав. Листом від 17.09.2018 року [PERSON] повідомив про нібито відсутність в нього оригінала документу, свідоцтва про право власності, яке є підставою для оформлення документів у нотаріуса. Співвласник одноосібно зайняв квартиру, утримує ключі від вхідних дверей в себе, позивачу не надає можливості зайти в квартиру. Таким чином, оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які [PERSON] повинен надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину, у нього відсутні, співвласник квартири не бажає їх надати, а позивач не може забезпечити вільний доступ до спірної квартири представників бюро технічної інвентаризації, що необхідно для оформлення права власності. Так, 23.11.2018 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва [PERSON] . Враховуючи викладене, з метою захисту своїх прав, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON] . Ухвалою суду від 24.09.2019 року під час відкриття провадження у справі було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , який є співвласником спірної квартири. Ухвалою суду від 02.12.2019 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] . В судовому засідані позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Додатково зазначив, що він має право власності на спадкове майно, проте це право не визнається третьою особою [PERSON] . Представник відповідача Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, надіславши на електронну адресу суду клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність, у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні. При вирішенні справи просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що були наведені представником відповідача у відзиві на позов. З наданого відповідачем відзиву вбачається, що Вінницька міська рада заперечує щодо задоволення позову [PERSON] , оскільки Вінницька міська рада у даній справі визначена відповідачем хибно, тому що ним має бути інша особа, а саме власник іншої Ѕ частки спірної квартири у якого знаходяться правовстановлюючі документи. Вінницька міська рада, як окремий суб`єкт владних повноважень, не наділена повноваженнями щодо реєстрації нерухомого майна. З огляду на викладене, даний позов подано не до належного відповідача, тому просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] доВінницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечила щодо задоволення позову, надала письмові пояснення та зазначила, що [PERSON] у позові виклав неправдиві факти, зокрема, що його не допускають в квартиру, хоча має ключі від неї. Замки не змінювалися. [PERSON] в листі просив позивача вселитися в квартиру з описом майна і прийняти свою частку боргу по комунальних послугах та почати в суді поділ майна на окремі лицеві рахунки. Щодо прохання позивача надати в державну нотаріальну контору документи, то 14.09.2018 року [PERSON] повідомив нотаріуса щодо документів та більше в нього не вимагали жодних документів. На думку представника третьої особи, позивача цікавить оформлення документів за рахунок держави, так як останній використовує всі спроби увійти в спадщину не оплачуючи жодного рахунку, чи то за дублікат документу, чи то за оформлення спадщини, але отримує не малий спадок з відносно не малим боргом. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо права на спадкування, оскільки позивач обманом примусив [PERSON] скласти заповіт на його ім`я, та намагався заволодіти її майном. Позивач налаштовував [PERSON] проти родичів. В провадженні суду перебувала справа про визнання заповіту недійсним, проте рішення йому не надсилалось та він про нього дізнався лише в грудні 2019 року. Про те, що позов було залишено без розгляду йому не було відомо. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій вона просить справу слухати без її участі, так як за станом здоров`я вона не може бути присутня при розгляді даної справи. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи №43596 та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.02.1993 року, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та [PERSON] в розмірі 39/1000 частки (Т.1 а.с. 14). Відповідно до заповіту від 15.09.2015 року серії НАО № 178849 , посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В., [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] (Т.1 а.с. 23). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.03.2017 року вбачається, що вказаний вище заповіт чинний (Т.1 а.с. 111-112). Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим повторно 13.04.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] померла [INFO] у віці 92 років (Т.1 ас. 108). Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 180/2017, після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47279505, виданим 30.03.2017 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (Т. 1 а.с. 113). З матеріалів спадкової справи № 180/2017, заведеної після смерті [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 30.03.2017, 03.04.2017, 13.04.2017 року звернулися до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] (Т.1 а.с. 107, 114, 115). Також з матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що Перша вінницька державна нотаріальна контора зверталася до Вінницького міського бюро технічної інвентаризації із запитом щодо повідомлення на підставі якого правовстановлюючого документу, ким і коли виданого, належить на праві власності померлій 20.03.2017 року [PERSON] квартира [ADDRESS] (Т.1 а.с. 124). У відповідь на запит, КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що надати нотаріусу інформацію для вчинення нотаріальної дії може особисто особа, яка реалізовує своє право на майно, шляхом звернення у встаовленому порядку до КП «ВМБТІ» попередньо оформивши договір на виконання обраних робіт і послуг (Т.1 а.с. 126). Згодом, 17.08.2018 року Перша вінницька державна нотаріальна контора зверталася до КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про видачу дубліката Свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем якої за заповітом є [PERSON] (Т.1 а.с. 150). У вдповідь на запит, 11.09.2018 року КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що для отримання дубліката Свідоцтва про право власності на житло рекомендовано дотримуватись вимог Порядку видачі дубліката свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна у разі втрати, крадіжки або пошкодження оригіналу документа та виправлення відомостей, внесених до свідоцтва на право власності помилково. Відповідно до положення вказаного Порядку, громадяни звертаються у КП «ВМБТІ», де отримують бланк письмової заяви про видачу дубліката викраденого, загубленого чи пошкодженого свідоцтва. КП «ВМБТІ», після оформлення оплатного договору із заявником, виносить пакет документів, для розгляду на засіданні комісії з питань видачі дублікатів свідоцтв на право власності та готує проект рішення на засідання виконавчого комітету Вінницької міської ради (Т.1 а.с. 160). Слід відзначити, що позивач не вчиняв жодних дій з приводу надання нотаріусу документів, що посвідчують право вланості спадкодавця на таке майно. Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до КП «ВМБТІ» з метою отримання дубліката свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, зокрема шляхом, визначеним законодавством, - укладення оплатного договору з КП «ВМБТІ». Тобто позивачем не вчинялись максимальні дії з метою розшуку правовстановлюючого документу на квартиру спадкодавця. Разом з тим, державний нотаріус вчиняв всі можливі дії щодо розшуку вказаного документу, проте йому було відмовлено, оскільки саме позивач наділений правом на звернення з метою отримання дубліката свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із заявою щодо проведення опечатування квартири [ADDRESS] (Т.1 а.с. 16). Розглянувши дане звернення Вінницька міська рада надіслала позивачу лист від 01.08.2018 року, відповідно до якого 30.07.2018 року о 15.00 год. його звернення було розглянуто за його присутності та співвласника квартири [PERSON] . Так, їм було роз`яснено, що прохання [PERSON] з приводу опечатування квартири не може бути задоволено, оскільки відсутні повноваження для цього. Окрім того, у зазначеній квартирі на даний час зареєстрований та проживає співвласник [PERSON] з родиною. Також роз`яснено, що з приводу питань щодо охорони спадкового майна він може звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (Т.1 а.с. 24). Зі змісту довідки Першої вінницької державної нотаріальної контори від 09.08.2018 року, після смерті [PERSON] , 1925 року народження, яка померла [INFO] зведена спадкова справа №180/2017. Спадкоємцем за заповітом [PERSON] є [PERSON] . Інших спадкоємців за заповітом немає (Т.1 а.с. 5). 23.11.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено позивачу у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з ненаданням позивачем відповідних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на Ѕ частку квартири (Т.1 а.с. 55-56). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єта від 15.12.2018 року [PERSON] є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 16.01.2018 року (Т.1 а.с. 9-13). Зі змісту акту ТОВ «ЖЕО» №689 від 23.05.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . [PERSON] на момент обстеження за вказаною адресою не проживає (Т.1 а.с. 15). Слід відзначити, що за скаргою [PERSON] , на підставі ухвали суду, було внесено відомості в ЄРДР про те, що [PERSON] не впускає його до спірної квартири, що за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с. 18). Проте, постановою слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 18.11.2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України (Т.1 а.с. 240-241). Відповідно до матеріалів справи, у Вінницькому міському суді Вінницької області перебувала цивільна справа №127/15099/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 29.05.2018 року позов було залишено без розгляду (Т.1 а.с. 119). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що п раво на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Також п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та в п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За змістом Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Зі змісту Закону України «Про місцеве самоврядування» вбачається, що Вінницька міська рада, як окремий су`єкт владних повноважень, не наділена повноваженнями щодо реєстрації нерухомого майна. У відзиві на позов, представник відповідача зазначив, що Вінницька міська рада є неналежним відповідачем та спору між позивачем і саме цим відповідачем з приводу спадкового майна не існує. Виходячи із положень, викладаючи зміст позовної заяви, позивач самостійно визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що власником іншої Ѕ частини квартири спадкодавця являється [PERSON] . Крім того, право на спадщину позивача не визнається та оспорюється третьою особою [PERSON] , який є онуком спадкодавця. Тобто спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав та обов`язків [PERSON] , оскільки останній є співвласником майна померлої та прав та обовязків [PERSON] , який претендує на спадщину у вигляді частини спірного житла, що вбачається із пояснень учасників розгляду справи в судовому засіданні. Таким чином, існує спір з приводу спадкового майна саме між позивачем та третіми особами [PERSON] , [PERSON] . Згідно із ч.2 ст. 1279 ЦК України визначено, що спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням. Відповідні органи місцевого самоврядування у разі неприйняття спадщини спадкоємця, можуть звертатися до суду із заявами про визнання спадкового майна відумерлим у судовому порядку. Судом береться до уваги правова позиція Верховного Суду, висловлена у справі №420/2383/16-ц від 21.02.2019, відповідно до якої в справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. За змістом ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Згідно із Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, виходячи з системного аналізу згаданого вище законодавства,суд вважає, що позов подано до неналежного відповідача. Позивачем не заявлялось клопотання про заміну відповідача або ж залучення до справи співвідповідача, хоча з відзивом відповідача позивач [PERSON] був ознайомлений. Позивачем не надано суду жодного належного доказу, що між ним та відповідачем існує спір з приводу спадкового майна. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Таким чином, позивачем не доведено суду факт наявності спору між ним та відповідачем з приводу спадкового майна. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Вінницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а позивач був звільнений від його сплати, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed