Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача /третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- [PERSON] / про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 серпня 2020 року сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 32,30 кв.м., житловою площею 25,40 кв.м., підсобною площею 6,90 кв.м. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивачприйняв його та сплатив [PERSON] визначені договором гроші, почав користуватись нерухомим майном, тобто фактично вступив у володіння та користування ним. Позивач також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувався з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідач постійно відмовлялась від зустрічі з різних підстав. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника- адвоката Златі Н.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] до судового засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 14 грудня 2011 року, витяг № 32487384. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] є чоловіком відповідача (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] одружились 02 листопада 1996 року. 15 серпня 2020 року сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 32,30 кв.м., житловою площею 25,40 кв.м., підсобною площею 6,90 кв.м. На виконання договору, відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивачприйняв його та сплатив [PERSON] визначені договором гроші, почав користуватись нерухомим майном, тобто фактично вступив у володіння та користування ним. Позивач також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувався з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідач постійно відмовлялась від зустрічі з різних підстав. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачі передали позивачу нерухоме майно, а позивач прийняв його та сплатив належну суму. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином [PERSON] правомірно володіє спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, що встановлено ч. 3 ст. 334 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved