Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким в уточненої редакції остаточно просить стягнути з солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором № ML-703/261/2007 від 22.08.2008 року в розмірі 4 240 314,95 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 22.08.2008р. між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Банк) та [PERSON] укладений кредитний договір № ML-703/261/2007, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 70693 доларів США з сплатою відсотків та строком повернення кредитних коштів., дата остаточного повернення кредиту 23.08.2038р. 22.08.2008р. в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором укладений договір поруки № SR 703/261/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, станом на 18.07.2014р. перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 4240314,95 грн., яку позивач просить стягнути разом із судовими витратами з відповідачів. 26.07.2013р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу кредитного портфелю № б/н., згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-703/261/2007 від 22.08.2008р. та договором поруки № SR 703/261/2008 від 22.08.2008р. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON], його представник, який також представляє інтереси [PERSON], позовні вимоги не визнали, надали до суду заперечення проти позову із заявою про застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позивача і заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими. Що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено, що 22.08.2008р. між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Банк) та [PERSON] укладений кредитний договір № ML-703/261/2007. Згідно з умовами кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в сумі 70693 доларів із датою остаточного повернення кредиту 23.08.2038р. Відповідач [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, зокрема, в п. 1.6. кредитного договору, з підпунктами, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, зокрема, в п. п. 1.4., 1.5. кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами ч. 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів, що вбачається із додатку №1 до кредитного договору. [PERSON], будучи ознайомленим з умовами кредитування, особисто підписав кредитний договір з додатками до нього (а.с.7-14). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, своєю неправомірною бездіяльністю Відповідач1 та Відповідач2 порушили прийняті ними на себе зобов'язання, встановлені в Кредитному договорі та Договорі поруки. Відповідно до змісту ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Встановлено, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконані, в тому числі, не виконується платежі за графіком платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків. Отже, в порушення зазначених вище умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки, тому, станом на 18.07.2014 p. заборгованість [PERSON] по тілу кредиту за кредитним договором складає 69907,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2014 року складає 819 295,79 грн. Згідно до п. 1.4. ч. 2 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату. У відповідності до п. 3 ч. 1 кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовується плаваюча процентна ставка у розмірі 5,49% річних + FIDR. Станом на 18.07.2014р. загальна заборгованість відповідача по нарахованим та не сплаченим відсоткам за кредитним договором складає 9165,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2014 року складає 107417,58 грн. Згідно з п. 3.1.1. ст. 3 ч. 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Позивачем за несвоєчасне повернення кредиту [PERSON] нарахована пеня в розмірі 282 737,53 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2014 року складає 3313601,57 грн. Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до розміру суми основного боргу та відсотків до 926713,37 грн. Далі, 22.08.2008р. в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором укладено договір поруки № SR 703/261/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до п. 1.1 ст. 1 договору поруки [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також, п. 1.2 ст. 1 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники. Згідно з п. 3.1 та п. 3.2 ст. 3 договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором. Відповідно до положень п. 1 ст. 553, п. 1 та п.2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Отже, вимоги позивача щодо стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та доведеними. Далі, 26.07.2013р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України укладено договір факторингу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-703/261/2007 від 22.08.2008р. та договором поруки № SR 703/261/2008 від 22.08.2008р. (а.с. 173-207,238). Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника та поручителя за кредитним договором та договором поруки. Таким чином, суд надійшов до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, належним чином доведені, тому задовольняє позовні вимоги із зменьшеним розміром пені, що зазначено текстом вище, на загальну суму 1853426,74 грн. Далі, представник відповідачів не погоджуючись з вимогами позову, посилається на порушення строків позовної давності, на той факт, що позивач не має права проводити розрахунку в іноземній валюті, договір факторингу від 29.07.2013р. є нікчемним тощо. Суд, не приймає до уваги доводи представника відповідачів щодо неправильного розрахунку в іноземній валюті, оскільки правовідносини між банком та відповідачами виникли при отриманні кредитних коштів в доларах США. Посилання представника відповідачів щодо нікчемності договору факторингу згідно ч.ч.1,2 ст. 228 ЦК України, викладено у заяві як заперечення стосовно вимог позову, є на думку суду безпідставним та голослівним, оскільки жодним доказом в підтвердження своїх доводів не доведений. Інших обставин, які б мали істотне значення у підтвердження доводів, також не надано. Далі, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що останній платіж за кредитним договором позичальником здійснено 12.06.2014 року (погашено відсотки за користування кредитом в розмірі 85,98 дол. США), а також враховуючи той факт, що до кредитного договору № ML-703/261/2007 від 22.08.2008р. укладались додаткові договори, останній з яких від 22.08. 2011р. з додатком № 1 до цього договору у вигляді графіку погашення, що є його невід`ємною частиною. Окрім цього, згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Так, згідно п. 2 ч.1 умов кредитного договору № ML-703/261/2007 від 22.08.2008р. дата остаточного повернення кредиту визначена як 23.08.2038р. Отже, оскільки загальний строк позовної давності відповідно ст. 257 ЦК України становить 3 роки, такий строк позивачем не є пропущеним, а ствердження представника відповідачів про застосування строку позовної давності є необґрунтованими та не підлягає задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial