Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що шлюб з відповідачкою зареєстрований 27.10.2012 року виконкомом Марковецької сільської ради Тисменицького району, за актовим записом №9. Від спільного шлюбу дітей у них немає. Причиною звернення до суду є те, що впродовж останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин і з січня 2017 року позивач і відповідачка не живуть разом. Примирення між ними неможливе, оскільки кожен з них має різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство з [PERSON] не ведеться. Шлюбні відносини між ними припинені повністю. Подальше спільне життя суперечило б інтересами позивача. Окрім того, на даний час він проживає з іншою дівчиною. Від позивача надійшла заява, в якій він просить справу про розірвання шлюбу розглядати без його участі. Позов підтримує та просить його задоволити. Від відповідачки надійшла заява, в якій вона просить справу за позовом [PERSON] до неї розглядати без її участі. Позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.112 Сімейним кодексом України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їх дітей. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що причиною звернення до суду є те, що впродовж останніх двох років сімейне життя між позивачем та відповідачкою поступово погіршувалося, що привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З січня 2017 року вони не живуть разом. Примирення між ними неможливе, оскільки кожен має різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини між ними припинені повністю. Подальше спільне життя суперечило б інтересами сторін. Суд вважає, що шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу залишити відповідачці шлюбне прізвище. На підставі наведеного, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved