Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що позивач надає послуги централізованого опалення в квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , власниками якої є відповідач [PERSON] та в якій зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Між позивачем та відповідачами до 01.01.2006 р. існували договірні правовідносини, відкрито відповідачу особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків. 26 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення Відповідачі тривалий час не платять за надані їм послуги, на їхні попередження про необхідність розрахуватись не реагують. У зв`язку з несплатою за надані послуги у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.10.2014 р. по 31.01.2021 р. у сумі 24308,76 грн. У зв`язку з цим просив стягнути з відповідачів вказану заборгованість, інфляційні витрати в розмірі 1272,40 грн., 3 % річних у розмірі 675,92 грн. та судові витрати в сумі 2270,00 грн. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився звернувся до суду з письмовою заявою в якій позовні вимоги підтримала повністю та просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник подали до суду відзив на позов, в якому просили відмовити в задоволенні позову, та заяви, в яких просили застосувати позовну давність до позовних вимог позивача та справу розглянути в їхню відсутність. Інші відповідач в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив відповідачів на позов та об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , разом зі своїми членами сім`ї зареєстровані у вказаній квартирі (а.с. 9). Між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та відкрито відповідачам особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків (а.с.13). Відповідачі з 01.10.2014 р. не оплачували отримані від позивача послуги і у них станом на 31.01.2021 р. утворилась заборгованість. Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Непроживання відповідача [PERSON] у квартирі, в якій він зареєстрований не звільняє його від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані позивачем. Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання житлово-комунальних послуг позивачем, або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг. Таким чином позивач фактично надавав послуги та несло витрати по їх наданню, а відповідач не знявся з реєстрації в квартирі, він не відмовлявся від житлово-комунальних послуг, отримував їх та не оплачував їх вартість, а тому наявні підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості за період з лютого 2018 року по січень 2021 року. Разом з тим відповідач [PERSON] вважав, що позивачем пропущено строки звернення до суду з цим позовом, а тому просив застосувати наслідки пропуску такого строку. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи вищенаведене суд вважає, позов підлягає задоволенню частково і з відповідачів на користь позивача належить стягнути заборгованість за останніх три роки в межах строку позовної давності, як це просили відповідачі, а саме за період з 01.02.2018 р. ( послуги за лютий 2018р. повинні були бути сплачені у березні 2018 року ) по 31.01.2021 р. яка становить 18734,50 грн. Крім цього від цієї суми необхідно відняти суму субсидії в розмірі 883,15 грн., яка була сплачена позивачу, а тому з відповідачів необхідно стягнути заборгованість в сумі 17851,35 грн. Також з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути інфляційні витрати в розмірі 1272,40 грн., та 3 % річних у розмірі 675,92 грн., які розраховані за три останні роки до подачі позову до суду. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в розмірі 1711,81 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial