Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманної пенсії відповідно до умов ЗУ «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» та про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої компенсації втрати частини доходів відповідно до умов ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку зпорушенням строків їх виплати», на які Позивач має законне право очікування на отримання. В обґрунтування позову посилається Позивач здобув право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням серія № 1919011654 від 01.08.2012 р. які було видано Пенсійним фондом України на ім`я Позивача.До листопада 2014 року Позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійногофонду України Донецької області м. Старобешево.Внаслідок цього Позивач, не маючи інших джерел існування крім пенсії, змушений був звернутися із заявою про взяття на облік та на продовження виплат пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України.Позивач у листопаді 2016 року отримав довідку про взяття на облік особи,переміщеної з тимчасово окупованої території України, що було підтвердженнямреєстрації Позивача на контрольованій території Саме з цього часу та до жовтня 2017 року Боржник-ПФУ нараховував пенсійне забезпечення Позивачу та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок, який був відкритий на ім`я Позивача в АТ «Ощадбанк».У жовтні 2017 на картковий рахунок Позивача не була зарахована щомісячнапенсія.Рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 805/3497/18-а від 27.09.2018 року бездіяльність Боржника-ПФУ по невиплаті пенсії визнана протиправною та зобов*язано Боржника-ПФУ поновити виплату Позивачу пенсії з жовтня 2017 року.Боржник-ПФУ добровільно не виконував вказане судове рішення.У зв*язку з тим, що Боржник фактично взагалі відмовився виконувати судове рішення № 805/3497/18-а від 27.09.2018 року, державний виконавець направив повідомлення до правоохоронного органу та виніс постанову від 24.12.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 59081091.Станом на 28.03.2020 року Боржником судове рішення № 805/3497/18-а від 27.09.2018 року у обсязі, який ним передбачений, не виконане. Пенсія за період з 01.10.2017 по 31.12.2018 року на рахунок Позивача не надійшла Судовим рішенням № 805/3497/18-а від 27.09.2018 року вже встановленофакт протиправності бездіяльності Боржника-ПФУ, що невиплата пенсія Позивачу є протиправною та незаконною, та зобов*язано Боржника-ПФУпоновити виплату пенсії з моменту її зупинення. Не тільки нарахувати, а саме поновити фактичну виплату.А відшкодування шкоди, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, саме за рахунок коштів Державного бюджету України.У зв*язку з тривалим невиконанням судового рішення № 805/3497/18-а від 27.09.2018 року, а фактично неможливістю його виконати у розумний строк та за відсутністю інших примусів на Боржника-ПФУ для відновлення користування майном-пенсією Позивачем, Боржником-ПФУ нанесена Позивачу шкода у неотриманні пенсії-компенсації-майна-власності-доходу у розмірі недоотриманої суми пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату пенсії у розмірі - 27 320,20 грн.Невиконання судового рішення Боржником-ПФУ, призвело до нанесенню шкоди Позивачу, призвело до зменшення майнової сфери Позивача.Шкода нанесена Позивачу Боржником - ПФУ полягає у тому, що Позивач не отримав майно-пенсію-компенсацію-власність-дохід, який би Позивач неодмінно отримав би за нормального перебігу подій та при правомірній поведінці Боржника-ПФУ, які встановлені спеціальним Законом відносно виплати пенсії Позивачу та гарантій наданих Конституцією України, щодо обов*язковості виконання судового рішення. Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в користь [PERSON] шкоду заподіяну Маріупольським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, у розмірі 27 320,20 грн.Представник позивача просив розглядати справу в відсутність. Представник відповідача МЮУ в судовому засіданні проти позову заперечувала , вказувала на те що фактично вимога Позивача, щодо відшкодування матеріальної шкоди виникла, на його думку, через протиправність дій Пенсійного фонду України. Представник відповідача ДКС України надав відзив. Представник 3-ї особа: Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надав пояснення. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 1.04.2020р. відкрито провадження в порядку спрощеного. Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази , приходить до слідуючого. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина. Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Згідно зі статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Встановлено , що Позивач має право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням серія № 1919011654 від 01.08.2012 р. яке видано Пенсійним фондом України . Рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 805/3497/18-а від 27.09.2018 року бездіяльність -ПФУ по невиплаті пенсії визнана протиправною та зобов*язано ПФУ поновити виплату Позивачу пенсії з жовтня 2017 року. ПФУ добровільно не виконував вказане судове рішення, тому державний виконавець направив повідомлення до правоохоронного органу та виніс постанову від 24.12.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 59081091. Пенсія за період з 01.10.2017 по 31.12.2018 року на рахунок Позивача не надійшла в розмірі 27 320,20 грн. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних витрат, позивач просив стягнути на підставі статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитківу результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. У даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звертався про перерахунок пенсії . Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум. Судом установлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування шкоди, у вигляді недоотриманої пенсії . Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру заподіяної шкоди , виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями 3-ї особи, які він вважає неправомірними. Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності Мінінстерства юстиції України, дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу не визнавались незаконними. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ураховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, приходить до висновку щодо недоведеності позивачем реального завдання йому шкоди відповідачем- Міністерством юстиції України у заявленій до стягнення сумі. При таких обставинах в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed