Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 04.03.2008 р. року між банком та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1966 та Додаткова угода № BL1966-К, згідно з якими позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 75000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.03.2028 року, із відсотковою ставкою 14% річних та комісійною винагородою 750 доларів США. Позивач умови Генерального договору та Додаткової угоди виконав і відповідно 04.03.2008 р. та 05.03.2008 р. надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 50600 доларів США та 23650 доларів США. З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором між Банком та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір поруки за №BL1966/1 від 04.03.2008. Умови вказаного кредитного договору відповідачами належним чином не виконувались, у зв'язку з чим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.08.2012 року вже було стягнуто заборгованість в сумі 915692,98 грн. Даним рішенням суду було стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 15.08.2012 р. відсотки та підвищені відсотки. Проте, на даний час відповідачами рішення суду виконане не було у зв'язку з чим утворилася нова кредитна заборгованість по договорам. З 15.08.2012 р. по 14.05.2015 р. індекс інфляції складає 1,724269, а відтак інфляційне збільшення суми боргу складає 663208,03 грн. Також вважає, що необхідно стягнути з відповідачів заборгованість у вигляді трьох процентів річних з розрахунку простроченої суми 915692,97 грн., а саме 74886,12 грн. Заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконане. Станом на 26.05.2015 р. заборгованість за Кредитним договором по сумі несплачених відсотків, нарахованих за період з 01.05.2012 року по 14.05.2015 року складає 33444,94 долара США, з яких: за відсотками - 29354,63 доларів США, за підвищеними відсотками 4090,31 доларів США. А тому просив стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість у вигляді інфляційних витрат за час прострочення в сумі 663208,03 грн., в розмірі 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 74886,12 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам в сумі 33444 (тридцять три тисячі чотириста строк чотири) долара 94 цента та понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, і пояснив, що Кредитна заборгованість за рішенням суду від 22.08.2012 року відповідачами погашена не була, а тому правовідносини між сторонами не припинились. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів у судовому засіданні позов визнали частково і пояснили суду, що після ухвалення судом рішення правовідносини між сторонами припинились, а тому підстав для нарахування відсотків на заборгованість у позивача не має. Просили відмовити у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за відсотками - 29354,63 доларів США, але визнали позов щодо стягнення заборгованості за підвищеними відсотками 4090,31 доларів США. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 04.03.2008 р. року між банком та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1966, та Додаткова угода № BL1966-К, згідно якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 75000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.03.2028 року, із відсотковою ставкою 14% річних та комісійною винагородою 750 доларів США (а.с.4-12). Відповідно до п. 6.1 Генерального договору у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань за даним договором, позивач має право вимагати від відповідача [PERSON] дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредитом. Пунктом 3.2. Додаткової угоди передбачено, що за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або даною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 28 % річних. Розмір підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу відповідача. Позивач умови Генерального договору та Додаткової угоди виконав і відповідно 04.03.2008 р. та 05.03.2008 р. надав відповідачеві [PERSON] кредитні кошти в розмірі 50600 доларів США та 23650 доларів США. З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором між Банком та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір поруки за №BL1966/1 від 04.03.2008 р. (а.с. 13). Умови вказаного кредитного договору відповідачами належним чином не виконувались у зв'язку з чим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.08.2012 року вже було стягнуто заборгованість за кредитними договорами №BL1966 від 04.03.2008 р. в сумі 915692,98 грн. Рішення набрало законної сили 03.09.2012 р. Даним рішенням суду було стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 15.08.2012 р. відсотки та підвищені відсотки (а.с.16). Проте, на даний час відповідачем рішення суду виконане не було. Це в судовому засіданні підтвердили сторони. У зв'язку з цим утворилася нова кредитна заборгованість по договорам. Згідно з ст.ст. 1050, 1054 п.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. З положень кредитних договорів та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як було встановлено судом зобов'язання належним чином виконане не було. Одночасно суд зауважує, що підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в ухвалі від 18.05.2011 року, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що є підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості в сумі 33444,94 долара США. Що ж стосується стягнення цієї суми з відповідача [PERSON], то в цій частині позову необхідно відмовити у звязку з наступним. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Згідно з п. 4.1, 4.2 договору поруки строк дії договору - з моменту підписання до повного погашення зобов'язання за кредитним договором, в забезпечення якого видана порука, а також додаткових угод до нього ( а.с. 14 ). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 23 травня 2012 року (справа № 6-33цс12), умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 1.2.1 генеральної угоди кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 01.02.2028 року ( а.с. 5 ). Відповідно до генеральної угоди банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту за договором. Як вбачається з матеріалів справи кредит повинен погашатися щомісячними платежами згідно з графіком платежів. У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.08.2012 року з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитними договорами №BL1966 від 04.03.2008 р. в сумі 915692,98 грн. Строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав ще до ухвалення цього рішення суду, коли позивач направив на адресу боржника та поручителя вимогу про дострокове виконання зобов'язань щодо повернення кредиту у 30-ти денний термін з дня отримання листа. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання і мав право предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. До суду позивач звернувся у червні 2015 року. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що строк виконання кредитного зобовязання є таким, що настав ще до 22.08.2012 року, позивач пропустив шестимісячний строк предявлення позову до поручителя до суду, а тому порука [PERSON] в силу ст. 559 ч. 4 ЦК України є припиненою. Що ж стосується стягнення заборгованості у вигляді інфляційних витрат за час прострочення в сумі 663208,03 грн. та заборгованості в розмірі 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 74886,12 грн., то суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити оскільки обов'язок сплатити суму заборгованості за рішенням суду не є зобов'язанням у розумінні положень частини першої статті 509 ЦК України. Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних вiд простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача кошти по сплаті судового сбору в сумі 3654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial