Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення втрат від інфляції у розмірі 42 268 грн 51 коп, 3 % річних у розмірі 1 450 грн 26 коп, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] не виконала у повному обсязі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2013 по справі № 755/2028/13, яким з неї було стягнуто на користь позивача борг у розмірі 127 632 грн 50 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій п росив розгляд справи провести без участі позивача та його представника, позов підтримав. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2013 по справі № 755/2028/13 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість у розмірі 127 632 грн 50 коп. Вищезазначене рішення набрало законної сили 04.12.2013. 19.03.2014 позивач звернувся до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві з заявою про примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2013. З листа ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 14.07.2015 вбачається, що станом на 14.07.2015 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2013 не виконано. До відділу надано квитанції по сплаті боргу № ПН 1475 від 17.07.2014 на 5000 грн 00 коп, № 7833.882.1 від 30.05.2014 на 5000 грн 00 коп. Заборгованість станом на 14.07.2015 становить 117 632 грн 50 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. За змістом вищезазначених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно наданого розрахунку, станом на 31.01.2015 року інфляційні втрати складають 42 268 грн 51 коп, 3 % річних складають 1 450 грн 26 коп. Зважаючи на викладене, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України у справі №6-113цс14 суд вважає, що позовна заява є обґрунтована та підлягає задоволенню у повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 437 грн 20 коп.

Outcome: approved