Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В позові зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] , який він придбав на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори. Зазначене право зареєстровано в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 05.03.2003 року, за номером №3-371, про що видано витяг № 155705 від 13.03.2003 року. Відповідач, є його другом дитинства, якого він у 2005 році зареєстрував у своєму будинку, але відповідач з 2014 року не проживає, їм не користується, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу будинку створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком, належним йому на праві приватної власності. Ухвалою судді від 08.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників процесу. Позивач до суду не з`явився, представник позивача надав письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, просив позов задовольнити, а також надав згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, представник третьої особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися з невідомих причин. Відзивів чи будь-яких заяви суду не надали. У відповідності до ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори, позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10). Зазначене право зареєстровано в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 05.03.2003 року, за номером №3-371, про що видано витяг № 155705 від 13.03.2003 року (а.с. 11). Відповідач [PERSON] з 29.10.2005 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с. 22), однак в означеному будинку не проживає з 2014 року, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, що підтверджується актами 27.08.2018 року та 17.09.2020 року (а.с. 15, 16). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Перебування відповідача на обліку в належному позивачу житлі створює для нього перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв`язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб. Хоча цивільним процесуальним законодавством і встановлено обов`язок суду розподілити судові витрати під час ухвалення рішення, проте позивач не заявив вимог щодо стягнення з відповідача, витрат понесених зі сплати судового збору, суддя приходить до висновку, що позивач бажає самостійно нести ці видатки, тому суд не вбачає підстав для обмеження особи в розпорядженні належним йому правом на власний розсуд.

Outcome: approved