Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору не укладеним, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач зазначає, що 08.02.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав [PERSON] 41588,23 швейцарських франків з кінцевою датою погашення 04 лютого 2033 року, та позичальник щомісячно повинен сплачувати банку проценти, які визначаються наступним чином: LIBOR (12m) + 7,32 % річних, але не менше 10,24 %. Згідно п. 2.3.2 кредитного договору зазначено, що кредит надається позичальнику шляхом видачі готівкових коштів через касу банку. Позивач вказує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, однак згідно кредитного договору грошові кошти у вигляді 41588,23 швейцарських франків відповідачем так і не були передані позивачу, як це передбачалося умовами кредиту. Отже, позивач зазначає, що кредит надається у готівковій формі, однак у відповідача відсутні будь-які належні та допустимі письмові докази того, що банк передав у власність позивачу готівку в сумі в розмірі, що передбачений договором, а тому відповідно до ст. 1046 ЦК України кредитний договір № 76108С6 від 08.02.2008 року є не укладеним. Просив визнати кредитний договір № 76108С6 від 08.02.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] не укладеним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові та у додаткових письмових поясненнях (а.с.1-3, 85-86). Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилався на обставини, що викладені в запереченнях на позовну заяву (а.с.29-30). Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 08 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» укладено кредитний договір № 76108С6 (а.с.4-14). Відповідно до п. 2.1.1. передбачено, що відповідно до положень та умов цього [PERSON] надає Позичальнику Кредит у сумі 41588 швейцарських франків 23 сантимів, що є еквівалентом 176750,00 гривень за курсом купівлі швейцарських франків на дату видачі кредиту, з кінцевою датою погашення 04 лютого 2033 року для оплати придбання нерухомого майна двокімнатної квартири загальною площею 43,0 км.м., житловою площею 30,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно п. 2.2.1. кредитного договору визначено, що Позичальник щомісячно сплачуватиме Банку проценти за користування Кредитом у Валюті Кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7,32 % річних, але не менше 10,24 %. Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання повноважним представником Банку та Позичальником, набуття чинності усіма правочинами (договорами, угодами), спрямованими на забезпечення зобовязань Позичальника за цим [PERSON], та діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань по договору. 15.10.2010 року сторони підписали договір № 76108С6-1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 76108С6 від 08.02.2010 року (а.с.51). 08.04.2013 року сторони підписали договір № 76108С6-2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 76108С6 від 08.02.2010р. (а.с.56). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено те, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Кредитний договір є консенсуальним. Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами. Кредитний договір є двостороннім , оскільки він встановлює права і обовязки як для кредитодавця, так і для позичальника, та відплатним. Позичальник зобовязаний сплатити за користування кредитом проценти, розмір яких встановлюється сторонами у договорі. При його укладенні кредитодавець приймає на себе зобовязання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту і несе зобовязання по своєчасному його поверненню та сплаті процентів. Відповідно до п. 14 Постанови № 5 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року визначено, що кредитний договір може бути визнаний неукладеним (не відбувся) у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року визначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Вимагаючи визнання кредитного договору неукладеним, позивач безпідставно посилається на зміст ст. 1046 ЦК України (договір позики), оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Факт передачі грошових коштів стосується виконання умов кредитного договору, а не його укладення. Отже, з пояснень сторін та з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що кредитний договір укладено у письмовій формі, [PERSON] та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» досягли згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчить підпис позивача та уповноваженої особи банку в кредитному договорі (а.с.7 на звороті), з моменту укладення вказаного кредитного договору, договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору та до моменту звернення до суду у [PERSON] не виникало сумнівів щодо укладеності договору, оскільки він виконував взяті на себе зобовязання. Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи, оцінюючи наявні у ній докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачем не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору не укладеним, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed