Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 29.08.2014 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №503 В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.08.2014. Від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, через що у сімї часто виникали сварки, які поступово призвели до того, що вони втратили почуття любові та взаємоповаги. З червня 2016 року шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, спору щодо майна подружжя не має. Позивач вважає, що подальше подружнє життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. В підготовче судове засідання позивач не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач в підготовче судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Петрушова». Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, що також відповідає ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши докази, представлені позивачем на виконання вимог ст.81 ЦПК України, та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 29 серпня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №238792, виданим Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 29.08.2014, актовий запис №503 (а.с.9). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спір про майно подружжя відсутній. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові один до одного, зважаючи, що сторони сумісно не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а також зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити положенням ст.51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище «Петрушова». Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 352,40 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved