Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з квартири [ADDRESS]; з земельної ділянки площею 0,105 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована за адресою: [ADDRESS]; з гаража з підвалом [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 25.03.2014 року за несплату аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що даного відношення до виконавчого провадження він немає. Також зазначає, що у нього немає доньки [PERSON], на утримання якої стягуються аліменти, тим більш він не був одружений на [PERSON] Крім того, він ніколи не проживав на території Центрального району м. Миколаєва, не знав та не міг знати про рішення Заводського районного суду м. Миколаєва про стягнення аліментів від 04.06.2009 року. найвірогідніше анкетні дані його збігаються з особою, з якої стягувалися аліменти, проте та особа має іншу дату народження. РНОКПП його був отриманий державним виконавцем можливо з бази даних фіскальної служби або пенсійного фонду, оскільки позивач є платником податків. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Від представника Центрального ВДВС надійшла заява про слухання справи за його відсутності та розглянути справу за наявними доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Клопотань про слухання справи за відсутності від сторін не надходило, про дату час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є власником гаражу [ADDRESS], на підставі договору дарування гаража від 29.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., та зареєстрованого в електронному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2004 року. [PERSON] належить 1/5 частка квартири [ADDRESS] на підставі договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 26.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. та 2/5 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу частки квартири від 24.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яновською С.О., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.03.2017 року, та 1/5 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2018 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яновською С.О., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2018 року. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1050 га, що розташована за адресою: Миколаївська обл.., Вітовський р-н, Михайло-Ларинська сільська рада, СОТ «Сокол» 66, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2018 року, виданого приватним нотаріусом Микаолаївського міського нотаріального округу Яновською С.О. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2009 року, з [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 29.10.2008 року та до її повноліття. Згідно листа Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 07.08.2018 року за вих. № 34134, згідно даних спец розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 38848854 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва № 2-243/2009 від 03.07.2009 року, боржником за яким визначено:[PERSON], РНОКПП [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS] Матеріали вказаного виконавчого провадження знищено у зв'язку з закінчення строку зберігання. За даними, що містяться у ВП № 38848854 спец розділу автоматизованої системи виконавчого провадження, у відділу відсутні підстави для зняття арешту. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, сформованої 13.08.2018 року, на все майно, яке належить позивачу [PERSON] накладено арешт та заборону відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2014 року, винесеної державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Як вбачається з заочного рішення Заводського райооного суду м. Миколаєва від 04.06.2009 року аліменти стягувалися з [PERSON], [INFO]. Згідно паспорта [NUMBER], позивачем по справі є [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та відповідно до РНОКПП йому присвоєно ідентифікаційний номер: [NUMBER] (а.с. 5-6). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.ст.316, 317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як встановлено судом арешт на все майно позивача порушує його право власності, оскільки він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На підставі викладеного та враховуючи, що позивач по справі немає відношення до виконавчого провадження № 38848854 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва № 2-243/2009 від 03.07.2009 року, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved