Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, свої вимоги мотивує тим, що 15.03.2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №2646-001/06Р, відповідно до якого позивачем було надано кредит у сумі 45000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 13,00 % річних, строком погашення до 15.03.2026. Відповідач [PERSON] за вказаним договором свої зобов`язання не виконала. Станом на 26.07.2018 має заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 27308,63 доларів США, по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15489,37 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредитних коштів у розмірі 3539,57 доларів США, пеня за порушення строків щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 9538,36 доларів США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №2646/001/06Р від 15.03.2006. З урахуванням уточненої позовної заяви просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу в розмірі 42798,00 доларів США, а також судовий збір у розмірі 17872,06 грн. Ухвалою суду від 20.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки відповідач [PERSON] 15.05.2014 достроково виконала свої зобов`язання за кредитним договором та внесла на кредитний рахунок 34000 доларів США, що підтверджується відповідною квитанцією №1 від 15.05.2014. Державним реєстратором було внесено 27.06.2014 запис про реєстрацію припинення іпотеки від 15.03.2006, укладеного між [PERSON] та позивачем. В той час, коли загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 18.09.2018, тобто за межами строку позовної давності на її подання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялась неодноразово через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.03.2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №2646-001/06Р, відповідно до якого позивачем було надано кредит у сумі 45000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 13,00 % річних, строком погашення до 15.03.2026 (а.с. 5-15). З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №2646/001/06Р від 15.03.2006 (а.с. 16-17) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодувань збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Заборгованість по кредитному договору станом на 26.07.2018 складає 42798,00 доларів США: по сплаті основної суми кредиту в розмірі 27308,63 доларів США, по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15489,37 доларів США (а.с. 20-23). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Під час розгляду справи відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності до нарахувань позивача та просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Судом встановлено, що останній платіж за договором відповідачем [PERSON] було здійснено 15.05.2014 (а.с. 105), відповідно до якого [PERSON] здійснила оплату заборгованості за кредитом згідно з договором №2646-001/06Р від 15.03.2006 в розмірі 34000,00 доларів США, а АТ «Правекс-Банк» звернулося до суду 02.10.2018 року (а.с. 37), тобто із пропуском строку позовної давності. Таким чином, згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи, що з 16.05.2014 починається перебіг строку позовної давності, згідно ст. ст. 253, 261 ЦК України, вказана дата є моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За таких обставин загальна позовна давність у спірних правовідносинах сплила 16.05.2017, а до суду позивач звернувся 02.10.2018, тобто після спливу позовної давності. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах в зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. З викладеного,

Outcome: dismissed