Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 8 вересня 2020 року та зареєстрованого за № 32890, про звернення стягнення за кредитним договором № 007-13524-190913 від 19 вересня 2013 року; про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого у справі судового збору в розмірі 908 гривень. Позов мотивує тим, що 8 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 32890 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 007-13524-190913 від 19 вересня 2013 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк», правонаступником якого згідно укладених договорів про відступлення прав вимог спочатку було Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», а потім Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», у розмірі 11 039,7 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі - 8773,8 гривень; прострочена комісія - 0,00 гривень; прострочена заборгованість по несплачених відсотках за кредитним договором -2265,9 гривень; строкова заборгованість - 0,00 гривень; строкова заборгованість по несплаті відсотків за користування кредитом - 0,00 гривень.; строкова заборгованість за штрафами і пенею - 0,00 гривень; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 500 гривень. Про наявність оскаржуваного виконавчого напису позивач дізнався в листопаді 2020 р., так як 28 жовтня 2020р. постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни відкрито виконавче провадження ВП № 63428336 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 32890 від 8 вересня 2020 року. Оскаржуваний виконавчий напис № 32890 від 8 вересня 2020 року вважає вчиненим з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що потягло за собою неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості по кредитному договору № 007-13524-190913 від 19 вересня 2013 року. Зокрема, такий вчинено з порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від боржника та стягувача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку із цим, на думку позивача, у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Крім того, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму Закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками фінансової компанії, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, безспірність заборгованості, на думку позивача, підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, за твердженням позивача, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак, з представлених відповідачем приватному нотаріусу документів разом із заявою про вчинення виконавчого напису, за твердженнями позивача, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача. Зазначив про те, що ним було погашено отримані за кредитним договором кошти, але у зв`язку із ліквідацією банку та зміною рахунків утворилися додаткові проценти, пені, про які ніхто його не повідомляв. Крім того, позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням умови, передбаченої статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема щодо вчинення такого, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Так як, спірні правовідносини між позивачем та його кредитором ПАТ «Дельта банк» виникли 19 вересня 2013 року та строк повернення боргових зобов`язань настав з 18 вересня 2014 року, однак даний виконавчий напис вчинено через шість років після спливу кінцевого строку повернення кредиту. У зв`язку з цим позивач вважає, що Відповідачем пропущено строк позовної давності, а нотаріусом порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оскільки позивач оспорює в судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» повністю, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Ухвалою суду від 3 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів викладених в ньому, додатково пояснив, що його не повідомляли про зміну кредитора, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та треті особи в судові засідання 15 березня 2021 року та 12 травня 2021 року не з`явились, хоча належним чином були повідомленими про час і місце їх проведення, про причини неявки суд не повідомили клопотання про відкладення розгляду справи, відзиву або письмових пояснень відповідно не подали. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторони відповідача та третіх осіб, ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд приходить до наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 8 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 32890 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 007-13524-190913 від 19 вересня 2013 року на загальну суму 11 039,7 гривень. Згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 8 вересня 2020 року № 32890 встановлено, що таким було вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість на загальну суму 11 039,70 гривень за кредитним договором № 007-13524-190913 від 19 вересня 2013 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № 340/К від 23 березня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Стягуваний розмір заборгованості в сумі 11 039,7 гривень складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі - 8773,8 гривень; прострочена комісія - 0,00 гривень; прострочена заборгованість по несплачених відсотках за кредитним договором - 2265,9 гривень; строкова заборгованість - 0,00 гривень; строкова заборгованість по несплаті відсотків за користування кредитом - 0,00 гривень; строкова заборгованість за штрафами і пеня - 0,00 гривень; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 500 гривень (а.с.13). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною розпочато виконавче провадження ВП № 63428336, про що 28 жовтня 2020р винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.11-12). Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує вмотивованість та підставність з`явлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушення процедури вчинення такого та пропуском 3-річного строку. Крім того, позивач оспорює суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі, та вважає таку неправомірною. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), яка відступила від висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних про те, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Відтак Велика Палата Верховного Суду відступивши від цього висновку, вважає, що зазначений строк не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як встановлено судом з матеріалів справи по виконавчому напису нотаріуса стягується з позивача заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» за кредитним договором № 007-13524-190913 від 19 вересня 2013 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк». Відомостей на підтвердження того, що позивач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, стороною відповідача суду не представлено, а відтак в цій частині суд надає віри поясненням позивача про те, що він повідомлений не був. Крім того, детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, суду не представлено. Відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника, зокрема не надано жодного доказу в підтвердження отримання відповідачем вимоги стягувача про погашення боргу. Вважає суд правдивими і такими, що відповідають обставинам справи та наявним в ній матеріалам, покликання позивача про вчинення виконавчого напису з пропуском трирічного строку давності. Оскільки жодних документів на спростування вказаних покликань стороною відповідача не представлено та клопотань про їх витребування суду не заявлено. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 908 гривень судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved