Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO], з 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1000 гривень щомісячно, посилаючись на те, що він тривалий час не має можливості працевлаштуватися на роботу (перебував у центрі зайнятості) із заробітком, необхідним та достатнім не тільки для свого існування, а й для утримання своєї дитини. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. До суду, від відповідача, надійшла заява про заперечення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та просила суд призначити справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2018 року у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому вона посилається на те, що вона не згодна з позовними вимогами позивача в повному обсязі, оскільки позивач офіційно був працевлаштований, мав паспорт моряка та постійне місце роботи, а саме поваром на судні в компанії «Долфин Навигейшин» та мав постійний, регулярний вище середнього рівня дохід та повну змогу надавати дитині матеріальну допомогу. Повивач також має у власності нерухоме майно. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2013 року по 02 вересня 2015 року, свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 095449 та вступна та резолютивна частини рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.09.2015 року (а.с. 3, 5). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.08.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], 30 жовтня 2013 року у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості наданого державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусовому виконанню виконавчого листа виданого 07.09.2015 року по справі № 2/489/2448/2015 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], 30 жовтня 2013 року у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.01.2018 року складає 6900,92 грн. (а.с 8). Відповідно до довідки Заводського центру зайнятості м. Миколаєва від 13.02.2018 року за вих. № 217, [PERSON] був зареєстрований як безробітній у Заводському центрі зайнятості м. Миколаєва з 28 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року. Згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2017 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 14.02.2018 року № 376 в період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року відсутня інформація про доходи [PERSON], крім отримання соціальної виплати у розмірі 421,16 грн. перебуваючи у Заводському районному центрі зайнятості. За змістом ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до с. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; а тому з урахуванням приписів ст.. 180 СК України, оскільки обовязок по утриманню дітей є рівним, як батька так і матері, то розмір аліментів не може бути меншим ніж 930,00 грн., що відповідає 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 14.02.2018 року № 376 в період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року відсутня інформація про доходи [PERSON], крім отримання соціальної виплати у розмірі 421,16 грн. перебуваючи у Заводському районному центрі зайнятості (а.с. 10). Згідно\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті\~183\~та статті\~184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Аналогічні обставини викладені в п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на зазначене для зміни способу стягнення аліментів необхідно наявність певних підстав, зокрема погіршення чи поліпшення матеріального стану чи стану здоровя платника аліментів, зявлення на утриманні непрацездатних осіб, тощо. Позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження зміни матеріального стану. Аліменти визначені за рішенням суду є визначеним законодавством мінімумом для всебічного та повного розвитку дитини. Відсутність доходу у позивача не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів. Так само й твердження позивача щодо рівних обовязків по утриманню дитини безпідставні, оскільки він позбавлений батьківських право відносно малолітньої [PERSON], відповідно дитина проживає з матірю та [PERSON] також несе витрати по утриманню дитини. Позивач є працездатною особою. З розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти він сплачував не щомісяця, періодично. Державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. На виклики державного виконавця позивач не зявлявся, що свідчить про навмисне ухилення від сплати аліментів та виконання рішення суду. В той же час, у січні 2018 року позивачем було сплачено заборгованість по аліментам у розмірі 21000 гривен, що вказує на наявність можливості сплачувати аліменти. З огляду на викладене та фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed