Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати з 12.11.2018 по 10.12.2018 в сумі 6157 грн. 62 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2018 позивача звільнено з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак всупереч вимогам ст.116 цього кодексу йому не було виплачено усі суми, що належали йому від відповідача в день звільнення, хоча позивач 14.09.2018 був на робочому місці. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2019 з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 39181,02 грн., середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати в сумі 11290,67 грн. Разом з тим, кошти позивач отримав лише 10.12.2018, а тому вважає що на підставі ст.117 КЗпП України має право на отримання від відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 12.11.2018 по 10.12.2018. Оскільки середньоденна зарплата позивача згідно з довідковою, виданою відповідачем, становить 342 грн. 09 коп., просить стягнути з відповідача 6157 грн. 62 коп. (18 днів * 342,09 грн.). Ухвалою від 25.03.2019 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 11.04.2019 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав, разом з тим звернув увагу на те, що проведений позивачем розрахунок суми позовних вимог проведено з урахуванням довідки, в якій розмір середньоденної заробітної плати вказано з урахуванням податків та зборів. Оскільки виконавча служба при виконанні рішення суду не стягує податків, тому просив провести розрахунок середнього заробітку, належного позивачу, із середньоденної заробітної плати без врахування податків та зборів, що в сумі складає 275 грн. 38 коп. (довідка №139 від 02.04.2019), а не 342 грн. 09 коп. (довідка №173 від 14.09.2018), як про це просить позивач. Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, хоча копія відзиву скеровувалась позивачу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії витягу з наказу по ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» від 14.09.2018 року №500к, позивач працював начальником електротехнічного бюро відділу головного енергетика (533) на Державному підприємстві Львівський Державний завод «ЛОРТА» та 14.09.218 року звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2018 частково задоволено позов [PERSON] до ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки невиплаченої заробітної плати, стягнуто з ДП Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 39 181,02 грн., середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати в сумі 11 290,67 грн. Разом з тим, судом встановлено, що належні позивачу при звільненні суми остаточно виплачені відповідачем лише 10.12.2018, що підтверджується випискою по картковому рахунку, а також не заперечується відповідачем. Враховуючи наведене, те, що відповідач з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати повністю погоджується, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.117 КЗпП України позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягають до задоволення. При цьому, як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.32 Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з представленої позивачем довідки про дохід №173 від 14.09.2018 середньоденна заробітна плата позивача за період з 01.07.2018 по 31.08.2018 становить 342 грн. 09 коп. Враховуючи те, що заборгованості по заробітній платі, яка стягнута рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2018, фактично виплачена позивачу лише 10.12.2018, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 12.11.2018 по 10.12.2018 в сумі 6157 грн. 62 коп. (18д.*342,09грн.). При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на ту обставину, що виконавча служба при виконанні рішення суду не стягує податків, тому належний позивачу середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати слід обчислювати з середньоденної заробітної плати з вирахуванням податків та зборів, оскільки відповідно до пп168.1.1., п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Така ж позиція викладена в роз`ясненнях пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 Постанови від 24 грудня 1999 року N13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до якого задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Outcome: approved