Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що 22 липня 2014 року ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] уклали договір приєднання № 5081481/N, на підставі якого банк надав відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки VISA з максимальною сумою заборгованості 25000 гривень зі сплатою 16 % фіксованої процентної ставки річних від суми заборгованості та щомісячної комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 3,39 % від суми отриманого кредиту. 21 листопада 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищезазначеному договору було відступлено на користь ТОВ «Фрегат». 26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» був укладений договір про заміну сторони в зобов'язанні, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Компанія Дасті». Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобов'язання в частині своєчасного погашення кредиту, у зв'язку з чим, станом на 29 грудня 2016 року допустив прострочену заборгованість в сумі 54569 гривень 95 копійок, в тому числі заборгованість по кредиту - 20142 гривень 17 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом - 6039 гривень 60 копійок, заборгованість по комісії - 17688 гривень 18 копійок, заборгованість за штрафними санкціями 10700 гривень. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з нього в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснивши, що передбачена кредитним договором комісія є щомісячною платою за обслуговування кредиту і у зазначені послуги банку входить введення кредитної справи, проведення розрахункових операцій, інше. Представник відповідача позов визнав частково та пояснив, що відповідач отримав від ПАТ «Імексбанк» кредит у виді овердрафту з максимальною сумою заборгованості 25000 гривень, яких витратив на споживчі цілі. Згідний повернути тіло кредиту по частинам. Інші ж кредитні платежі у вигляді процентів, комісії та штрафу не визнав, посилаючись на невірний їх розрахунок. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 липня 2014 року ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] уклали договір приєднання № 5081481/N, на підставі якого банк надав відповідачу овердрафт на споживчі цілі за допомогою платіжної картки VISA з максимальною сумою заборгованості 25000 гривень зі сплатою 16 % фіксованої процентної ставки річних від суми заборгованості та щомісячної комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 3,39 % від суми отриманого кредиту. Відповідно до додатку № 1 до договору приєднання погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно платежами в сумі 1711 гривень, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, починаючи з 01 липня 2014 року. Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши договір приєднання банк та клієнт зобов'язуються виконувати умови, викладені в публічному договорі про надання кредиту (овердрафту) з використанням банківської платіжної картки міжнародних платіжних систем в АТ «Імексбанк». Отже, враховуючи наведені вище норми права, договір приєднання до публічного договору разом з публічним договором про надання кредиту (овердрафту) з використанням банківської платіжної картки міжнародних платіжних систем в АТ «Імексбанк», складають договір про надання банківських послуг. З договору приєднання від 22 липня 2014 року, яку підписав відповідач вбачається, що він отримав кредитну карту . 21 листопада 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищезазначеному договору було відступлено на користь ТОВ «Фрегат». 26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» був укладений договір про заміну сторони в зобов'язанні, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Компанія Дасті». У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З розрахунку заборгованості вбачається, що в порушення умов договору, станом 29 грудня 2016 року відповідач допустив прострочену кредитну заборгованість в сумі 54569 гривень 95 копійок, в тому числі заборгованість по кредиту - 20142 гривень 17 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом - 6039 гривень 60 копійок, заборгованість по комісії - 17688 гривень 18 копійок, заборгованість за штрафними санкціями за останній рік до часу звернення до суду - 10700 гривень. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Приймаючи до уваги, що зобов'язання між сторонами не припинено з підстав, передбачених законом (ст. 598 ЦК України), оскільки воно не виконано відповідачем належним чином, правовідносини між сторонами за договором приєднання не припинились, а тому позивач, до якого перейшло право вимоги за даним договором, вправі вимагати від відповідача виконання грошового зобов'язання. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує умови договору кредиту і не повернув борг позивачу, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення основної суми боргу, процентів та штрафних санкцій в межах одного року до часу звернення до суду обґрунтованими, у зв'язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача комісії слід відмовити виходячи з наступного. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Оцінюючи у сукупності дослідженні докази, суд дійшов висновку про те, що передбачена договором приєднання комісія за обслуговування отриманого відповідачем кредиту у виді наданих банком послуг кредит-сервіс (введення кредитної справи, проведення розрахункових операцій, тощо) є супутньою послугою, яку позивач нарахував відповідачу незаконно, а тому в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 16 листопада 2016 року за № 6-1746цс16. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Доводи представника відповідача про неправильність розрахунку заборгованості та неможливість погашення кредитних коштів, суд вважає безпідставними, оскільки поданий позивачем розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем під час судового розгляду. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 625, 634, 639, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

Outcome: partial