Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 липня 2008 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (правонаступником якого є АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1354/508С про надання останньому кредиту в сумі 14 000 гривень строком на 36 місяців зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36% річних та строком повернення кредиту до 01 липня 2011 року, відповідно до умов якого позивач виконав зобов'язання за договором та видав позичальникові зазначений кредит. [INFO] [PERSON] помер, про що банку стало відомо 21 грудня 2012 року, в зв'язку з чим він звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців позичальника про погашення заборгованості за кредитним договором, а з відповіді, стало відомо, що спадкова справа була відкрита і спадщину прийняли спадкоємці померлого, проте свідоцтво про право на спадщину ніхто зі спадкоємців не отримував. Відповідачу [PERSON] 26 листопада 2013 року та 20 лютого 2014 року були направлені письмові вимоги з проханням погасити заборгованість за кредитним договором померлого [PERSON], розмір якої станом на день його смерті [INFO] становив 25 934 гривні 33 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 13 056 гривень 47 копійок, заборгованості по відсоткам в сумі 9 708 гривень 36 копійок та пені по кредиту та відсотках в сумі 3 169 гривень 50 копійок, проте вказані претензії були залишені без задоволення, у зв'язку з чим з посиланням на положення ст.1282 ЦК України прохали стягнути вказану заборгованість з відповідача [PERSON] як спадкоємця майна померлого позичальника, так як заборгованість на вимогу банку в добровільному порядку ним сплачена не була. Крім цього, оскільки банк пропустив визначений ч.3 ст.1281 ЦК України строк для пред'явлення вимог до спадкоємців померлого спадкодавця, згідно письмового клопотання прохали визнати пропуск зазначеного строку з поважних причин та поновити його (а.с.25). Представник позивача, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.68,74) в судове засідання не з'явився, згідно поданого клопотання просив судове засідання, призначене на 13 жовтня 2014 року провести без участі представника банку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував в разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.78,79). Відповідач [PERSON], яка про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно поштового повідомлення про вручення судової повістки за фактичним місцем проживання в [ADDRESS] (а.с.69,72), в судове засідання повторно не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують, в зв'язку з чим суд здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача. Представник Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.70) в судове засідання не з'явився, згідно заяви просив розглядати справу без участі державного нотаріуса (а.с.71). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст.550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст.628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що 03 липня 2008 року між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (а.с.5,6), та [PERSON] був укладений кредитний договір №1354/508С про надання кредиту в сумі 14 000 гривень строком на 36 місяців зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36% річних та строком повернення кредиту до 01 липня 2011 року (а.с.7-8). Позивач (банк) виконав зобов'язання за договором та видав позичальникові зазначений кредит, про що свідчать заяви на видачу готівки №0200321070 та №0200321071 від 03 липня 2008 року (а.с.9), а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити інші платежі згідно умов кредитного договору. Судом встановлено, що позичальник [PERSON], який був боржником за кредитним договором №1354/508С від 03 липня 2008 року, помер [INFO] в селі Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області, про що вчинено актовий запис №53 від 19 квітня 2011 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується виданим цим же органом свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], (а.с.14,59), тобто до закінчення дії укладеного кредитного договору. У зв'язку зі смертю позичальник не виконав взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатив в повному обсязі та у встановлені кредитним договором строки суму кредиту, відсотки за користування кредитом та інші платежі, внаслідок чого станом на день його смерті - [INFO] заборгованість за спірним договором за розрахунками позивача (а.с.10-12) становила 25 934 гривні 33 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 13 056 гривень 47 копійок, заборгованості по відсоткам в сумі 9 708 гривень 36 копійок та пені по кредиту та відсотках в сумі 3 169 гривень 50 копійок. Відповідно до положень ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, а кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки боржник [PERSON] помер, то в силу ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, що свідчить про те, що спадкоємці за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину. В судовому засіданні встановлено, що після смерті боржника [PERSON] Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області була відкрита 11 жовтня 2011 року спадкова справа №389/2011, за якою заяви про прийняття спадщини як спадкоємці першої черги за законом подали [PERSON] як мати померлого, [PERSON] як дружина померлого та як представник малолітньої [PERSON], доньки померлого (а.с.56-58), проте за видачею свідоцтв про право на спадщину на майно померлого станом на 22 серпня 2014 року (дати надання суду нотаріальною конторою копії спадкової справи) ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався, а спадкова справа не містить будь-яких доказів наявності у померлого спадкодавця майна, на яке відкрився спадок. Судом встановлено, що листом від 07 травня 2013 року та від 30 серпня 2013 року позивач як кредитор звернувся до державної нотаріальної контори Солонянського району з претензією до спадкоємців позичальника про погашення заборгованості за кредитним договором та запитом щодо кола спадкоємців (а.с.15,17), з відповіді на яку їм стало відомо, що спадкова справа відкрита, але інформація про коло спадкоємців і спадкове майно не зазначені (а.с.16), в той же час позивачем не надано суду жодних доказів того, що саме 21 грудня 2012 року, як зазначено в позовній заяві та клопотанні про поновлення, встановленого ч.3 ст.1281 ЦК України, строку для пред'явлення вимог кредитора до спадкоємців померлого спадкодавця (а.с.1-3,25) банку стало відомо про смерть позичальника, а додана до позовної заяви копія свідоцтва про смерть [PERSON] не містить будь-яких відміток (відомостей) про дату надходження до банку, як і відомостей про те, від кого вона отримана кредитором. До позовної заяви позивачем також додано копію листа банку від 26 листопада 2013 року та 20 лютого 2014 року на ім'я [PERSON] щодо повернення кредиту спадкодавця [PERSON] та копію її паспорта (а.с.19-20,21,22,), але будь-яких доказів отримання цього листа адресатом до позову не додано та джерела отримання копії паспорта не зазначено. Згідно ст.1282 ЦПК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, при цьому кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Однак у матеріалах справи відсутні відомості про склад спадщини, її вартість, а також про частку кожного зі спадкоємців, в межах якої у них виникає обов'язок задовольнити вимоги кредитора, що є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Позивач згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.78-79) прохав розглядати справу по наявних у справі доказах, а позов заявлено лише до одно з можливим спадкоємців, які подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, - [PERSON], а до інших спадкоємців позов не заявлено, як не подано позивачем, представник якого в судові засідання не з'являється, надаючи письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутність, і письмових клопотань про залучення їх до участі у справі в якості співвідповідачів, а відповідно до положень ст.33 ЦПК України суд з власної ініціативи без клопотання позивача залучити інших осіб в якості співвідповідача повноважень не має. Що стосується строків пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців та клопотання позивача з посиланням на ст.27 ЦПК та ч.2, ч.3 ст.1281 ЦК України про поновлення строку, встановленого ч.3 ст.1281 ЦК України, для пред'явлення вимог кредитора до спадкоємців, які прийняли спадщину, як пропущеного з поважних причин, то судом встановлено, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 3 ст. 1281 ЦК України згідно якої, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, а в разі не пред'явлення вимог в такий строк, кредитор позбавляється права вимоги. Оскільки за кредитним договором №1354/508С від 03 липня 2008 року строк вимоги настав 01 липня 2011 року, а позичальник помер [INFO], тобто до закінчення строку дії договору, то позивач мав право звернутися з вимогою до спадкоємців позичальника про задоволення його вимог за договором протягом одного року, тобто в строк до 11 липня 2012 року, проте такий строк був пропущений позивачем, що ним не заперечується (а.с.25). Встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦК України річний строк, на протязі якого кредитор може пред'явити вимоги до спадкоємців боржника не є строком позовної давності у розумінні глави 19 ЦК України, а тому цей строк не переривається, не поновлюється і до нього не застосовуються положення ст. ст. 261-263 ЦК України і він підлягає застосуванню незалежно від наявності заяви сторони у справі на підставі чого клопотання позивача про поновлення пропущеного річного строку задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, зважаючи на положення частин 3 і 4 ст. 1281 ЦК України та приймаючи до уваги, що встановлений річний строк є обмежувальним (присічним, преклюзивним), його пропуск припиняє відповідні права кредитора, то суд дійшов висновку про те, що позивач позбавлений права вимоги до відповідача, тому у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено у повному обсязі. На підставі наведеного, суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 1281 ЦК України, оскільки зазначена норма матеріального права надає право кредитору спадкодавця на пред'явлення вимоги до його спадкоємців протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини лише в тому випадку, якщо строк пред'явлення вимоги ще не настав. Оскільки позивачу стало відомо про смерть позичальника вже після настання строку вимоги за кредитним договором, тобто після 11 липня 2011 року, а саме 21 грудня 2012 року, то до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 3 ст.1281 ЦК України, при цьому суд також враховує, що навіть у випадку застосування строків, передбачених ч.2 ст.1281 ЦК України, позивачем пропущено зазначений строк, оскільки з позовом до суду він звернувся лише 30 квітня 2014 року (а.с.1). З урахуванням зазначеного та відповідно до вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України, судом при розгляді справи встановлені обставини, які свідчить про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] як спадкоємця позичальника [PERSON] заборгованості за укладеним померлим спадкодавцем [PERSON] кредитним договором №1354/508С від 03 липня 2008 року, станом на [INFO], тобто на день його смерті, в загальній сумі 25 934 гривні 33 копійки, не підлягають задоволенню з підстав як пропущення позивачем строку пред'явлення вимог до спадкоємців боржника, встановленого ч.2 та 3 ст. 1281 ЦК України, так і з підстав відсутності майна спадкодавця в межах вартості якого спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести витрати по оплаті судового збору за рахунок держави, оскільки позивач при зверненні з даним позовом до суду відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати зазначених витрат, а в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed