Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на свою користь 100000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області для здійснення казначейського обслуговування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.12.2018 поліцейський роти №1 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП капрал поліції Горіленко А.І. склала відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №560086. Не погодившись із рішенням інспектора, позивач подав до Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву про визнання протиправною та скасування вищезазначеної постанови. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК №560086 від 22.12.2018. Отже, рішення інспектора про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було незаконним та необґрунтованим. Разом з цим, таким рішенням позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Дії інспектора під час складання постанови були незаконними, працівники поліції застосували до позивача поверхневу перевірку і огляд, відмовили в наданні правничої допомоги, дозволяли собі зверхню та іронічну поведінку, зупинення автомобіля було безпідставним. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 100000,00 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 29.07.2019 року від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме Головне управління Державної Казначейської служби України у м. Києві на належного Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області. 05.08.2019 року від представника Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції надійшли відзиви на позовну заяву в яких вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що Солом`янським районним судом м. Києва під час розгляду справи про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не було встановлено, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП було здійснено шляхом вчинення неправомірних дій інспектора. Тобто, не встановлено жодних порушень інспектора під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2019 року по справі проведено заміну відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на належного Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області. Направлено копію даної ухвали учасникам справи та копію позовної заяви відповідачу Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області. 12.08.2019 року від позивача надійшло клопотання про заміну відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на належного Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області. Зазначене клопотання не розглядалось, оскільки дане питання було вирішено ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2019 року. Також, 12.08.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він просив суд не враховувати відзив представника відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, оскільки її повноваження не підтверджені належним чином. Зазначив, що зміст дій посадових осіб полягав у тому, що вони безпідставно та неправомірно застосували до нього превентивні заходи у вигляді запинки його транспортного засобу, перевірки документів та обмеження свобод пересування. Саме на цих аргументах позивач базував позовну заяву про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Крім того, дії посадових осіб при складанні постанови про адміністративне правопорушення та подальше неправомірне направлення постанови на примусове виконання нанесли позивачу додаткову моральну шкоду, яку він в сукупності оцінює у 100000,00 грн. Позивач також просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.08.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.09.2019 року від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. При вивченні вказаного відзиву встановлено, що відповідачем не дотримано процесуального обов`язку щодо надіслання відзиву іншим учасникам справи, а тому суд не приймає його до уваги. Вказаний відзив долучений до матеріалів справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 23.12.2018 року відносно позивача поліцейським роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП капралом поліції Горіленко А.І. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК №560086. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову серії НК №560086 від 23.12.2018 року винесену поліцейським роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП капралом поліції Горіленко Аліною Іванівною про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП в розмірі 425,00 (чотириста двадцять п`ять) гривень. Рішення набрало законної сили. У вказаному рішенні зазначено, що поліцейським роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП капралом поліції Горіленко А.І. при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтувався її висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зокрема не було зафіксовано покази свідків, та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався [PERSON] . Таким чином, суд прийшов до висновку, що винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1, 6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури або суду. Згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до п.2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові зокрема внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Статтею 3 Закону визначено, що у випадках вказаних в ст. 1 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. На підставі п.5 ст. 3 Закону виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення. За ч.5 та ч.6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За правилами ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Оскільки судом було дійсно встановлено, що поліцейським роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП капралом поліції Горіленко А.І. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., яка рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року була визнана протиправною та скасована, вищевказане є підставою для відшкодування завданої позивачу, у зв`язку з цим, моральної шкоди. Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 27.03.2019 року (справа №397/1745/14-ц провадження № 61-19515св18). Отже, судом достовірно встановлено, що позивач переніс моральні страждання, оскільки він був вимушений звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій поліцейського роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП капрала поліції [PERSON] і тим самим відстояти свою честь та гідність. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством з урахуванням глибини страждань позивача, з урахуванням того наскільки були порушені його нормальні життєві зв`язків, які зусилля ним були застосовані для відновлення цих зв`язків та для організації свого життя, а тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. підлягають частковому задоволенню. Обставини справи свідчать про те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій поліцейського роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП капрала поліції Горіленко А.І. і тим самим відновити недоторканність своїх честі і гідності, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості суд приходить до висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, позов про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням адміністративного стягнення підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial