Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою № 31 по вул. Іскринській, 26 в м. Харкові, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, виселити [PERSON] із вказаної квартири та зняти з реєстраційного обліку по вказані адреси. В обґрунтуванні своїх доводів позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить неповнолітній [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у квартирі проживає і є зареєстрованим батько неповнолітньої [PERSON] Неповнолітня не може проживати у вказаній квартирі, оскільки відповідач постійно вчиняє сварки, бє її матір. Із-за такої поведінки неповнолітня, її матір вимушені проживати у найманих приміщеннях. Матір дитини зверталась до правоохоронних органів щодо дій відповідача і останній притягався до адміністративної відповідальності, а 08.08.2014р. відкрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст. 296 КК України. Просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні прокурор підтримав викладені обставини і вимоги позову, просить їх задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим судом про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причині своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю не надав, тому суд зі згоди позивача розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст.. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, надавши заяви про слухання справи за їх відсутністю. Суд вивчивши доводи позову, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі по зазначеній вище адреси. Такі обставини підтверджено копіями договору дарування частини квартири від 06.07.1998р. (а.с.18,19)., відомостей відділу приватизації житлового фонду від 05.07.2011р.(а.с.13)., реєстраційного посвідчення КП «Харківське МіськБТІ» від 09.08.2011р. (а.с.14), технічного паспорту (а.с.10), паспорту [PERSON] (а.с.8) та відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Харківської області (а.с.33). Із загальних Положень про право власності на підставі діючого цивільного законодавства впливає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що зазначено у ст.ст. 317,319 ЦК України. Далі, у відповідності до вимог ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, із копії свідоцтва про народження вбачається. що [PERSON] народилась 16.06.1997р., її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідач позбавлений батьківських право стосовно неповнолітньої [PERSON] Також встановлено, що відповідач систематично влаштовує сварки, чинить насильство у родині, внаслідок чого неповнолітня та її матір вимушені проживати в інших приміщеннях. Такі обставини підтверджено копіями рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2015р. про позбавлення батьківських прав (а.с.15-17), постанови Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2014р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с.20), витягу з кримінального провадження (а.с.21), висновками перевірки Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області за зверненнями [PERSON] (а.с.22,23). Відповідно до положень ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця провадиться без надання іншого жилого приміщення. Факт порушення відповідачем правил сумісного проживання, неможливості проживання неповнолітньої з батьком, чинення перешкод з боку останнього щодо проживання у своєї квартирі також знайшов підтвердження поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадські поведінці виселення винного може статися і при повторному порушені, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Отже, суд вважає доведеними вимоги позову щодо порушення відповідачем правил сумісного проживання, наявності здійснення перешкод у реалізації права власника майна у вигляді спірної квартири, т.я. право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено нормами ст. 316 ЦК України і з боку позивача її доводи знайшли своє підтвердження. Відповідно дж ост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved