Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між публічним акціонерним товариством «АктаБанк» та СФГ «Агрофортуна» був укладений кредитний договір №01-1707/Т від 25 лютого 2014 року, відповідно до п.1.1 якого банк надав позичальнику кошти у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в розмірі 1 700 000 гривень 00 копійок, а позичальник зобов'язався повернути кошти, одержані в рахунок кредиту в строк до 29 лютого 2016 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 25 % річних та виконати свої зобов'язання у повному обсязі. 17 березня 2014 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №01-1707/Т від 25 лютого 2014 року, відповідно до умов якої сторони домовились встановити новий порядок надання кредитних коштів, встановити новий порядок надання забезпечення та внести зміни в п. 7.8 стосовно права банку на дострокове стягнення заборгованості за кредитом у випадку порушення позичальником умов Кредитного договору. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі шляхом перерахування на рахунок відповідача 1 615 000 гривень 00 копійок відповідно до меморіальних ордерів від 27 лютого 2014 року на суму 482 154 гривні 00 копійок та від 17 березня 2014 року на суму 1 132 846 гривень 00 копійок, а згідно п. 3.5. Кредитного договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно по 10 число місяця включно, наступного за місяцем, за який було здійснено таке нарахування. Позивач посилається на те, що при порушенні позичальником строку погашення кредиту або його частини відповідно до графіку, встановленого в п. 1.3 договору, нарахування процентів здійснюється з розрахунку 40% річних на суму простроченої заборгованості з першого дня порушення строку погашення кредиту (його частки) по день, що передує дню усунення такого порушення. Крім того, згідно п. 9.2. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених зокрема п.п.1.3,1.4,3.5,6.4 цього договору, позичальник зобов'язується сплатити на вимогу банку пеню від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, а відповідно до п. 7.8 кредитного договору, з урахуванням змін до нього на підставі додаткової угоди № 1, банк має право в односторонньому порядку достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитом, нарахованими відсотками, комісіями, неустойкою та іншими платежами за цим договором у разі несвоєчасної сплати позичальником кредиту, нарахованих відсотків, комісій. Позивач посилається на те, що СФГ «Агрофортуна» взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 27 квітня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 1 692 520 гривень 47 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 1 305 000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками в розмірі 275 018 гривень 51 копійка, пені за прострочення строків повернення кредиту в розмірі 81 116 гривень 58 копійок, пені за прострочення строків повернення процентів в розмірі 31 385 гривень 38 копійок. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25 лютого 2014 року між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки відповідно №01-1707/Т/2 та № 01-1707/Т/3, відповідно до умов яких, поручителі зобов'язалися перед кредитором за належне виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору, укладеного між банком та позичальником, а також всіх додатків та Додаткових угод, в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших платежів. Згідно з п.1.2 договорів поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами, а у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання в строк, визначений кредитним договором, поручитель погашає суму заборгованості за кредитним договором, нараховані проценти, комісії, штрафні санкції за несвоєчасне повернення грошових коштів, а також відшкодовує збитки за неналежне виконання умов основного договору за першою вимогою кредитора протягом 10 календарних днів з моменту направлення кредитором за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки позивач змушений звернутися з позовом до суду про примусове солідарне стягнення заборгованості. Представник позивача - Лаптєва Л. О., яка діє на підставі довіреності №277 від 27 серпня 2015 року, в судовому засіданні 08 жовтня 2015 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. При цьому пояснила, надавши і письмові пояснення (а.с.116-118), що банк надав відповідачу кредит, а останній не виконує належним чином свої зобов'язання щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим станом на 27 квітня 2015 року виникла заборгованість в загальному розмірі 1 692 520 гривень 47 копійок. Також посилалася на те, що з 15 січня 2015 року банком не здійснюється надання банківських послуг у розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність» оскільки 16 січня 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 6 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АктаБанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку строком на 1 рік з 16 січня 2015 року по 15 січня 2016 року включно. На підставі постанови Правління Національного банку України № 19 від 15 січня 2015 року банком було повернуто Національному банку України ліцензії, на підставі яких ПАТ «АктаБанк» здійснював банківську діяльність, проте ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені повноваження Фонду під час ліквідації банку, в число яких входить вжиття у встановленому порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком. Крім того, ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» містить вичерпний перелік банківських послуг, які має право здійснювати банк виключно на підставі банківської ліцензії та в той же час не містить вимоги для нарахування відсотків по кредиту та пені вичерпно на підставі такої ліцензії. На підставі зазначеного, представник позивача вважає, що банком правомірно було нараховано як відсотки так і пеню в період з 15 січня по 27 квітня 2015 року. Представник відповідача СФГ «Агрофортуна» - Нугаєва В. В., яка діє на підставі довіреності від 19 січня 2015 року (а.с.104,105) та яка про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду (а.с.122), в судове засідання 08 жовтня 2015 року не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. При цьому надала суду письмові заперечення (а.с.101-103), відповідно до яких вважає, що оскільки відповідно до постанови Правління національного банку України від 15 січня 2015 року № 19 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «АктаБанк», то будь-яка діяльність позивача з надання банківських послуг та нарахування боргових зобов'язань за ними повинна була припинитися з цієї дати, а тому підстави для нарахування процентів з 15 січня 015 року у банку відсутні і позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами строкової заборгованості за період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2015 року в розмірі 135 053 гривні 44 копійки та за простроченими процентами у період з 11 лютого 2015 року по 14 квітня 2015 року в сумі 97 454 гривні 79 копійок, а також нарахована пеня за прострочення строку повернення кредиту в розмірі 7 063 гривні 55 копійок та пеня в сумі 14 801 гривня 13 копійок задоволенню не підлягають. Вважає, що загальний розмір необґрунтовано нарахованих процентів та пені становить 254 872 гривні 91 копійка. Також вважає, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку ціни позову та посилань на первинні документи бухгалтерського обліку, на підставі яких можливо було б визначити наявність та розмір заборгованості, а ому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.126,127), у судове засідання 08 жовтня 2015 року не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, як не надали і заперечень проти позову. Відповідачем [PERSON] 08 червня 2015 року було надано до суду клопотання про витребування доказів по справі, проте в судові засідання 09 червня, 30 червня, 21 липня, 15 вересня, 08 жовтня 2015 року він не з'являвся, а суд позбавлений можливості вирішувати клопотання сторін у справі за їхньої відсутності або без зазначення можливості вирішувати таке клопотання за відсутності сторони, яка його заявляє. У зв'язку з неявкою у судове засідання 08 жовтня 2015 року представника відповідача СФГ «Агрофортуна», [PERSON] та [PERSON], які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами, який за змістом та формою відповідає вимогам ст. 1054-1055 ЦК України та відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що між ПАТ «АктаБанк» та відповідачем СФГ «Агрофортуна» 25 лютого 2014 року був укладений кредитний договір №01-1707/Т (а.с.12-15), згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 1 700 000 гривень 00 копійок, а позичальник зобов'язався повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 25% річних та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Пунктом 1.2. договору передбачалося що надання кредиту здійснюється згідно з таким графіком: 482 154 гривні 00 копійок - на умовах оформлення в забезпечення ВРХ та оформлення в заставу корпоративних прав згідно п.п.2.1.3 та п.2.1.4 договору; 1 217 846 гривень - на умовах оформлення в забезпечення сільгосптехніки, обладнання та нерухомості, згідно п.2.1.1,п.2.1.2,п.2.1.5 договору (а.с.12), а погашення кредиту повинно відбуватися згідно графіку, зазначеного в п. 1.3 договору і кінцевим строком повернення повної суми кредиту є 29 лютого 2016 року (а.с.12 зворот). Також судом було встановлено, що 17 березня 2014 року між сторонами кредитного договору була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою були внесені зміни до п.п.1.1, п.1.2,п.2.1.1,п.2.1.5,п.7.8 договору (а.с.16), відповідно до яких банк має право в односторонньому порядку достроково розірвати договір і стягнути з позичальника заборгованість за кредитом, нарахованими процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами за цим договором в разі несвоєчасної сплати кредиту, нарахованих процентів, комісій, а також у разі наявності у позичальника простроченої заборгованості. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу грошових коштів на загальну суму 1 615 000 гривень 00 копійок шляхом перерахування відповідно до меморіального ордеру №1052900 від 27 лютого 2104 року 482 154 гривні 00 копійок (а.с.10) та відповідно до меморіального ордеру №532544 від 17 березня 2014 року 1 132 846 гривень 00 копійок (а.с.11), оскільки підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до пп.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року №566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Цим положенням визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ. Вищенаведене свідчить про те, що оскільки позивачем в якості доказів надання СФГ «Агрофортуна» кредиту в сумі 1 615 000 гривень 00 копійок до суду надані меморіальні ордери (а.с.10,11), які відповідно до постанови Правління НБУ від 30 грудня 1998 року №566, є первинними документами, то позивачем належними та допустимими доказами доведено надання СФГ «Агрофортуна» кредиту в зазначеному розмірі. Відповідно до п.3.7 договору, при порушенні позичальником строку погашення кредиту або його частини відповідно до графіку, встановленого в п. 1.3 цього договору, нарахування процентів здійснюється з розрахунку 40% річних на суму простроченої заборгованості з першого дня порушення строку погашення кредиту або його частини по день, що передує дню усунення вказаного порушення. Нарахування процентів за вказаною ставкою не звільняє від сплати пені, яка передбачена п. 9.2 договору та становить подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості (а.с.14 зворот). Представник СФГ «Агрофортуна» в письмових запереченнях посилається на те, що в тексті позовної заяви не міститься посилання на жодний документ первинного бухгалтерського обліку на підставі якого можливо було б встановити оплату на користь позивача грошових коштів відповідачем, а саме дату платежу та суму платежу, призначення платежу. Однак, представником СФГ «Агрофортуна» не зазначено, яку саме суму погасив відповідач, як не зазначено і того, що позивач не погоджується з сумами погашення кредиту. З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснювався розрахунок ціни позову виходячи з заборгованості СФГ «Агрофортуна» в розмірі 1 305 000 гривень 00 копійок, при цьому позивачем не спростовувався факт фактичного погашення кредиту на суму 310 000 гривень 00 копійок, фактичного погашення процентів на суму 87 420 гривень 39 копійок, погашення комісійних платежів на суму 17 000 гривень 00 копійок, що також підтвердила і представник позивача в судовому засіданні 08 жовтня 2015 року. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а СФГ «Агрофортуна» не довело суду, що здійснило погашення кредиту, процентів та комісійних платежів на іншу суму, ніж визнано позивачем та зазначено в розрахунку ціни позову (а.с.6-9). Щодо посилань представника відповідача СФГ «Агрофортуна» на необґрунтованість здійснення нарахування процентів та пені на загальну суму 254 872 гривні 91 копійка, оскільки відповідно до постанови Правління національного банку України від 15 січня 2015 року № 19 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «АктаБанк», то суд не приймає такі посилання з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АктаБанк» було вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «АктаБанк», та зобов'язано у день отримання цієї постанови повернути Національному банку України банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій (а.с.28). Відповідно до Рішення № 6 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2015 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АктаБанк» та призначено уповноважену особу Фонду строком на 1 рік по 15 січня 2016 року (а.с.29). Статтею 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Аналіз зазначеної норми не дає підстав вважати, що по діючим кредитним договорам, за якими існує заборгованість у клієнта перед банком по процентах за користування кредитними коштами, нарахування процентів та пені припиняється у зв'язку з прийняттям постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора. Враховуючи викладене, суд вважає, що у позивача були правові підстави для нарахування в період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2015 року пені та відсотків за укладеним кредитним договором. Відповідач СФГ «Агрофортуна» в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатив в повному обсязі та у встановлені кредитним договором строки суму кредиту, відсотки, нараховані за порушення умов договору, у зв'язку з чим, за розрахунками позивача станом на 27 квітня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 1 305 000 гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками в розмірі 275 018 гривень 51 копійка (а.с.6-9), що свідчить про істотне порушення відповідачем в односторонньому порядку умов укладеної кредитної угоди, внаслідок чого суд у відповідності до ст.ст. 526, 611,615, 1049, 1054 ЦК України вважає необхідним стягнути зазначену заборгованість з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строку погашення кредиту або його частини відповідно до графіку, встановленого в цьому пункті договору, нарахування процентів здійснюється з розрахунку 40% річних на суму простроченої заборгованості з першого дня порушення строку погашення кредиту (його частки) по день, що передує дню усунення такого порушення. Крім того, згідно п. 9.2. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених зокрема п.п.1.3,1.4,3.5,6.4 цього договору, позичальник зобов'язується сплатити на вимогу банку пеню від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості. На підставі зазначеного, з відповідача СФГ «Агрофортуна» на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення строків повернення кредиту в розмірі 81 116 гривень 58 копійок та пеня за прострочення строків повернення процентів в розмірі 31 385 гривень 38 копійок, які передбачені пунктами п.п.1.3,1.4,3.5,6.4,9.2 кредитного договору (а.с.12-13,14 зворот). Судом також було встановлено, що в якості забезпечення виконання умов кредитного договору №01-1707/Т між ПАТ «АктаБанк» відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки від 25 лютого 2014 року №01-1707/Т/2, а також 25 лютого 2014 року договір поруки був укладений і між ПАТ «АктаБанк» та [PERSON] Г . №01-1707/Т/3 (а.с.17-18,22-23). Відповідно до умов укладених договорів поруки, поручитель відповідає по зобов'язаннях позичальника за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, що свідчить про те, що поручителі зобов'язалися перед позивачем відповідати солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, а згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Судом встановлено, що п. 1.1 договорів поруки передбачено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за належне виконання боржником зобов'язань, що випливають з кредитного договору №01-1707/Т, а також всіх додатків та додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших платежів та умов. При цьому сторони погодили, що в разі зміни у бік збільшення розміру кредиту та/або процентів за користування кредитними коштами, розмір яких не передбачений умовами кредитного договору, зміни терміну повернення кредитних коштів, такі зміни потребують погодження поручителя, про що укладається додаткова угода до цього договору, а інші зміни, внаслідок яких не збільшується відповідальність поручителя, не потребує погодження з ним (а.с.17,22 зворот). Крім того, судом встановлено, що 14 березня 2014 року між банком та СФГ «Агрофортуна» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №01-1707/Т, згідно умов якої не змінилися умови в частині розміру кредиту, відсотків на користування кредитними коштами, строків погашення кредиту, а сторонами було погоджено інший графік надання кредиту, ніж визначений умовами кредитного договору та внесено зміни щодо можливості дострокової вимоги банку повернення кредитних коштів. Таким чином, оскільки умови додаткової угоди № 1 не збільшили розмір зобов'язань поручителів, то їхнє погодження на укладання такої додаткової угоди не вимагалося. Судом встановлено, що зобов'язання за спірним кредитним договором забезпечується порукою декількох осіб, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 553 ЦК України, згідно з якою поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частиною 3 ст. 554 ЦК України передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки з відповідачами, як поручителями за кредитним договором, укладалися окремі договори поруки, то суд приходить до висновку про те, що між собою відповідачі-поручителі не є солідарними боржниками, а вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України в постановах від 11 березня 2015року у справі № 6-35цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-255цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-745ц15. Згідно вказаних правових позицій, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у справах, які переглядалися ВСУ, встановлено, що зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки від 25 лютого 2014 року №01-1707/Т/2, №01-1707/Т/3 не встановлена солідарна відповідальність поручителів [PERSON] та [PERSON] з боржником, то суд приходить до висновку про те, що підстави для солідарного стягнення з боржника та поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3ст. 554 ЦК України відсутні, проте наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості солідарно з боржником з кожного поручителя окремо. Відповідно до п. 4.2. договорів поруки, сторони встановили, що строком припинення поруки є повне виконання боржником або поручителем зобов'язань, що складають основне зобов'язання. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки позивачем відповідно до вимог п. 7.8 кредитного договору (в редакції, яка викладена в Додатковій угоді № 1) (а.с.16 зворот) використано право вимоги дострокового виконання боржником СФГ «Агрофортуна» зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, штрафних санкцій шляхом пред'явлення позову, який одночасно було пред'явлено і до поручителів, то суд приходить до висновку про те, що зобов'язання за договорами поруки не припинилися. На підставі зазначеного, позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителів підлягають частковому задоволенню, оскільки з поручителів стягненню підлягає заборгованість солідарно (з кожного окремо) з боржником, а не солідарно з боржником та поручителями, оскільки поручителі між собою не є солідарними боржниками. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачів СФГ «Агрофортуна» та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2014 року №01-1707/Т станом на 27 квітня 2015 року в загальній сумі 1 692 520 гривень 47 копійок, а також з відповідачів СФГ «Агрофортуна» та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором 25 лютого 2014 року №01-1707/Т станом на 27 квітня 2015 року в загальній сумі 1 692 520 гривень 47 копійок. Задовольняючи позовні вимоги до СФГ «Агрофортуна» та застосовуючи до спірних правовідносин під час розгляду справи норми ЦПК України, суд виходить з того, що відповідно до ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою, а розгляд в порядку цивільного судочинства позовних вимог до юридичної особи-боржника за кредитним договором та фізичних-осіб поручителів, вимоги по яким нерозривно пов'язані між собою, відповідають позиції ВСУ, яка викладена в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1323цс15. На підставі викладеного,

Outcome: partial