Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем 30 травня 2013 року було укладено договір позики на суму 20000,00 доларів США. На підтвердження договору позики, відповідач надав йому розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 30 червня 2013 року. Однак до вказаного строку відповідач грошові кошти в повному обсязі не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості в повному обсязі ніяким чином не відреагував. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 20000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату подачі позову до суду становить 497467,90 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 30.06.2013 року по 30.03.2016 року в розмірі 44772,11 грн., а також судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, оскільки посилалися на те, що грошові кошти відповідач повернув в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 30 травня 2013 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 20000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій останній зобовязався повернути вищевказану суму до 30 червня 2013 року. Але до теперішнього часу свої зобовязання в повному обсязі не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 20000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату подачі позову до суду становить 497467,90 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, а також 3% річних за період з 30.06.2013 року по 30.03.2016 року включно розмірі 44772,11 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника проти позову, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів згідно вимог ст. 60 ЦПК України на підтвердження виконання зобовязання, що передбачені ст. 545 ЦК України, суду не надав. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 5422,40 грн.

Outcome: approved