Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору №1780 міни квартири [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 43,8 кв.м. , загальною площею 57.5 кв.м., зареєстрований Товарною Біржею «Нерухомість-Південь» 24 квітня 1998 року, зареєстрований в ММБТІ 26.05.1998 р. за №16377, укладений між мною, [PERSON], з одного боку, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], з іншого боку. На теперішній час він не має можливості реалізувати свої права як власника, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Відповідачами у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Сторони у судове засідання не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статей 223, 279 ЦПК України. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 24 квітня 1998 р. між [PERSON], з одного боку, та відповідачами по даній справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], з іншого боку, був укладений договір міни квартири [ADDRESS] Вказана квартира, яку [PERSON], придбав у відповідачів по даній справі, згідно договору міни, складається з трьох житлових кімнат житловою площею 43.8 кв.м. загальною площею 57.5 кв.м. Раніше квартира [ADDRESS] належала відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло за [NUMBER] від 25 березня 1998 р., зареєстрована в Миколаївському БТІ 25 березня 1998 року за №16377. Квартиру [ADDRESS] [PERSON]., придбав в обмін на квартиру [ADDRESS]. ( 1/2 частини домоволодіння) житловою площею 51 кв.м. з земельною ділянкою площею 011 га розташовану в с. Себине Новоодеського району Миколаївській області., яка належала [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Себинською Сільською Радою народних депутатів за реєстровим №243 від 19 грудня 1991 року., зареєстрована Вознесенським БТІ Миколаївської області за №370 від 06 квітня 1992 року. Держакт про право приватної власності на землю [NUMBER] від 16 вересня 1994 року виданого на підставі рішення виконкому Себинської сільської ради народних депутатів від 12 жовтня 1993 року №59, зареєстрованого в книзі записів держаків про право приватної власності на землю за №83. Договір №1780 міни квартири був зареєстрований на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь» 24 квітня 1998 року . Договір міни вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору міни нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 ЦК УРСР встановлено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права після придбання нерухомого майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору міни дійсним підлягає задоволенню. Позивачем питання про розподіл судових витрат не ставилось, тому витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: approved