Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 20.11.1993 року виконкомом Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1342. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за час спільного життя з відповідачкою між ними виявилась невідповідність характерів, істотна відмінність у поглядах на сімейне життя, було відсутнє взаєморозуміння. Взаємовідносини, які склалися, привели до втрати один до одного почуття взаємної любові та поваги. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконаний, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], котрі мешкають разом з відповідачкою. У судове засідання позивач не зявився, подавши заяву про підтримання заявлених позовних вимог і просив суд задовольнити позов, розглянувши справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час, місце та дату розгляду справи була вчасно та належним чином повідомлена, будь-яких клопотань до суду не надсилала, своєї думки щодо заявлених вимог у тій чи іншій формі не висловила. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.11.1993 року виконкомом Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1342. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], котрі мешкають разом з відповідачкою. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і позивач не має наміру їх поновлювати, тому сім`я сторін носить виключно формальний характер. Майновий спір чи спір про місце проживання дітей відсутній. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та неповнолітньої дитини, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає волевиявленню позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і шлюб може бути розірвано.

Outcome: approved