Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до якої входить житловий будинок [ADDRESS]. Він є спадкоємцем за законом, інших спадкоємців не має. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Враховуючи, що будинок належав його батьку, просив визнати за ним право власності на даний будинок в порядку спадкування. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позов визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без участі їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. При вирішенні цієї справи суд застосовує положення ЦК УРСР (ред. 1963р.) щодо виникнення права власності на домоволодіння у спадкодавця та положення ЦК України щодо виникнення цивільних прав та обов'язків позивачки, як спадкоємиці. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] побудований [PERSON] та введений в експлуатацію в 1961 році, що підтверджується довідкою Воскресенської сільської ради за №153 від 13 березня 2014 року, виданої на підставі погосподарської книги №2. Для обслуговування вказаного будинку [PERSON] була надана земельна ділянка площею 0,25 га. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] позивач являється сином померлого [PERSON]. З постанови про відмову в вчиненні нотаріальних дій за №224 від 10 квітня 2014 року вбачається, що спадщину після смерті останнього прийняв [PERSON], разом з тим, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS]. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності особі будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих видана на підставі запису в погосподарській книзі. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS], а отже вказаний будинок входить до спадкової маси. Відповідно до ст. ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець набув право власності на спірний будинок відповідно до діючого на той час законодавства, позивач є сином померлого [PERSON], тобто відноситься до спадкоємців за законом першої черги, позивач прийняв спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовій збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved