Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Скадовський морський торговельний порт» про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 15.12.2015 по 20.09.2019 він працював у ДП «Скадовський морський торгівельний порт» на посаді боцмана-наглядача караванної вахти згідно штатного розпису. На порушення вимог ст.116 КЗпП України, відповідач в день звільнення не виплатив йому усі належні суми - заробітну плату за період 01.06.2019 по 20.09.2019. Станом на 01.10.2019 заборгованість відповідача перед ним по заробітній платі становила 16044,37 грн. 12.11.2019 він звернувся до Скадовського районного суду Херсонської області з позовом про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. Рішенням суду від 17.01.2020 у справі №663/3501/19 заявлені вимоги було задоволено, стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 16044,37 грн., середній заробіток за час затримки з 21.09.2019 по 17.01.2020 у розмірі 17459,09 грн. Рішення набрало законної сили, було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до виконавчої служби, але заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час прострочення залишаються невиплаченими. Згідно довідки відповідача від 18.11.2019 №761 середньоденна заробітна плата позивача становить 144,29 грн. Таким чином, за затримку розрахунку при звільненні з 18.01.2020 до 22.06.2020 (157 днів) відповідач повинен сплатити 22653,53 грн. Невиплата заробітної плати завдає йому моральних страждань, оскільки він залишається без засобів існування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та сім`ї. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22653,53 грн., 3000,00 грн. в рахунок компенсації завданої моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу. Позивач, його представник адвокат Охлопков О. І. надали суду заяву про збільшення позовних вимог, оскільки затримка розрахунку при звільненні збільшилася до 240 днів і становить 34629,60 грн., решту вимог залишили без змін. У подальшому в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач представника в судове засідання не направив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов та інші клопотання до суду не подано. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 3 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що з 15.12.2015 по 20.09.2019 [PERSON] працював у ДП «Скадовський морський торгівельний порт» на посаді боцмана-наглядача караванної вахти згідно штатного розпису. З рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 17.01.2020 у справі №663/3501/19 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Скадовський морський торговельний порт», вбачається, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати станом на 01.10.2019 складає 16044,37 грн., середньоденна заробітна плата складає 144,29 грн. Станом на день розгляду справи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за рішенням суду не сплачено, станом на 15.09.2020 (за період з 18.01.2020 по 15.09.2020) становить 34629,6 грн. Правильність розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійсненого позивачем, відповідач не оспорював. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з положеннями ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не були дотримані наведені вимоги законодавства, на підставі чого позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі. При вирішенні питання обґрунтованості позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України у постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під час судового розгляду встановлено, що діями відповідача було порушено права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано йому моральної шкоди, оскільки останній фактично був позбавлений можливості задовольняти необхідні життєві потреби. Разом з тим, враховуючи характер та тривалість страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди завищеним, таким, що не відповідає фактичним обставинам її заподіяння. За наведених обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню частково, в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу адвоката, сплачені позивачем в розмірі 1500,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: partial