Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми та штрафних санкцій, посилаючись на те, що 22.10.2013 року між відповідачем [PERSON] та ФОП «[PERSON]» було укладеного договір купівлі-продажу меблів №145Д на виготовлення та встановлення шафи-купе. Відповідно до п. 1 Основного договору ФОП виготовив та встановив, а відповідач прийняв та зобов»язався оплатити шафу-купе на умовах визначених розділом 2 Основного договору та п. 1 Додаткової угоди №014555 від 22.10.2013 року. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, відповідач повинен був сплатити за товар загальну суму 5 730 грн. з яких: 1 432.50 грн. - до моменту отримання товару, 4297.50 грн. - на умовах відтермінування платежу. Товар відповідачем було отримано в повному обсязі, будь-які претензії до його якості у нього були відсутні. Між ФОП та ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» було укладено генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2022972 від 23.09.2013 року, за яким ФОП у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до боржника. Оскільки оплата за товар здійснювалась на умовах відстрочки, ФОП з метою забезпечення отримання оплати за відвантажений товар запропонувало, а відповідач особисто погодив та уклав відповідні правочини з позивачем, за якими позивач сплатив ФОП борг за відповідача та отримав право вимоги до останнього щодо оплати боргу та у випадку порушення відповідачем умов погашення - штрафних санкцій за основним договором. Відповідно до Генерального договору, позивач сплатив ФОП грошові кошти в обмін на право вимоги до відповідача в сумі 4 297.50 грн. Відповідач особисто погодив таку переуступку позивачу при укладанні договору. Згідно умов договору позивач надав відповідачу можливість сплатити суму боргу окремими платежами по 1432 грн. 50 коп. в період з 26.11.2013 року пор 26.01.2014 року включно. Зазначеною угодою визначено, що оплата повинна здійснюватись до 26 числа кожного місяця. Відповідач порушуючи графік здійснив лише один платіж 27.11.2013 року - 1432.50 грн. Залишок основного боргу на дату подання заяви не сплачено відповідачем і становить 2865 грн. Позивач намагався в досудовому порядку домовитися з відповідачем про добровільне погашення боргу, однак домовленості відповідачем було проігноровано, тому позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду, просив про стягнення з відповідача на його користь боргу в сумі 2865 грн., штраф в сумі 1200 грн., індексація несплачених грошових коштів в сумі 1557.41 грн., 3% річних в сумі 257.85 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, в своїй письмовій заяві в повному обсязі підтримав доводи позовної заяви, просив суд про задоволення позовних вимог, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судом належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи за відомою суду адресою місця його реєстрації, про причини своїх неявок до суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.10.2013 року між відповідачем [PERSON] та ФОП «[PERSON]» було укладеного договір купівлі-продажу меблів №145Д на виготовлення та встановлення шафи-купе. Відповідно до п. 1 Основного договору ФОП виготовив та встановив, а відповідач прийняв та зобов»язався оплатити шафу-купе на умовах визначених розділом 2 Основного договору та п. 1 Додаткової угоди №014555 від 22.10.2013 року. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, відповідач повинен був сплатити за товар загальну суму 5 730 грн. з яких: 1 432.50 грн. - до моменту отримання товару, 4297.50 грн. - на умовах відтермінування платежу. Товар відповідачем було отримано в повному обсязі, будь-які претензії до його якості у нього були відсутні. 23.09.2013 року між ФОП та ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» було укладено генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2022972 від 23.09.2013 року, за яким ФОП у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до боржника. Оскільки оплата за товар здійснювалась на умовах відстрочки, ФОП з метою забезпечення отримання оплати за відвантажений товар запропонувало, а відповідач особисто погодив та уклав відповідні правочини з позивачем, за якими позивач сплатив ФОП борг за відповідача та отримав право вимоги до останнього щодо оплати боргу та у випадку порушення відповідачем умов погашення - штрафних санкцій за основним договором. Відповідно до Генерального договору, позивач сплатив ФОП грошові кошти в обмін на право вимоги до відповідача в сумі 4 297.50 грн. Відповідач особисто погодив таку переуступку позивачу при укладанні договору. Згідно умов договору позивач надав відповідачу можливість сплатити суму боргу окремими платежами по 1432 грн. 50 коп. в період з 26.11.2013 року пор 26.01.2014 року включно. Зазначеною угодою визначено, що оплата повинна здійснюватись до 26 числа кожного місяця. Відповідач порушуючи графік здійснив лише один платіж 27.11.2013 року - 1432.50 грн. Крім того, в письмовій заяві сторонами зафіксовано, що відповідач зобов»язаний здійснювати оплату до 26 числа кожного місяця, а у випадку пропуску платежу починаючи з другого, сплачувати відповідачу штрафну санкцію з розрахунку 100 грн. за кожен пропущений платіж. Залишок основного боргу на дату подання заяви не сплачено відповідачем і становить 2865 грн. Позивач намагався в досудовому порядку домовитися з відповідачем про добровільне погашення боргу, однак домовленості відповідачем було проігноровано, тому позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду, просив про стягнення з відповідача на його користь боргу в сумі 2865 грн., штраф в сумі 1200 грн., індексація несплачених грошових коштів в сумі 1557.41 грн., 3% річних в сумі 257.85 грн. Зі здійсненим представником позивача розрахунком заборгованості основного боргу, інфляції та 3% річних суд погоджується та бере його до уваги. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу, суми встановленого індексу інфляції та 3% річних, оскільки вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та доведеними представником позивача. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 380.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved