Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, покликаючись на те, що 08 січня 1970 року йому було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 00,06 га в с. Білогорща. Будівництво житлового будинку було здійснено згідно чинного законодавства на той час, внаслідок чого він став власником ? частини будинку №38 на вул. Лаврівського у м. Львові. На вказаній земельній ділянці ним у 2005 році та 2008 році було здійснено будівництво гараж «Л» розм. 5,74х3,63 м. та будівництво прибудови до приміщення першого поверху індивідуального житлового будинку «а-1» без виготовлення та затвердження проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт. Він хотів здійснити узаконення самовільно збудованих обєктів, проте [PERSON]-Л.М. як співвласник будинку не дає дозволу на здійснення зазначеної процедури. Враховуючи, що здійснене ним самовільне будівництво здійснене ним за власний рахунок, не порушує прав іншого співвласника, просить визнати за ним право власності на гараж «Л» розм. 5,74х3,63 м. та прибудову до приміщення першого поверху індивідуального житлового будинку «а-1» на вул. Лаврівського, 38 у м. Львові, зобовязати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області зареєструвати за ним право власності на гараж «Л» розм. 5,74х3,63 м. та прибудову до приміщення першого поверху індивідуального житлового будинку «а-1» на вул. Лаврівського, 38 у м. Львові, зобовязати [PERSON]-Л.М. надати дозвіл на узаконення ним самовільного будівництва гаражу «Л» розм. 5,74х3,63 м. та прибудови до приміщення першого поверху індивідуального житлового будинку «а-1» на вул. Лаврівського, 38 у м. Львові. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник Львівської міської ради позов заперечила, пояснила, що земельна ділянка, на якій здійснено самочинне будівництво є власністю територіальної громади, таке будівництво здійснене без належного дозволу, а також є встановлений чинним законодавством порядок, згідно якого можна узаконити здійснене самочинне будівництво, який не дотримано позивачем. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON]-Л.М. в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що позивачу [PERSON]-Е.М. та відповідачу [PERSON]-Л.М. належить на праві приватної власності по ? частині будинку на вул. Лаврівського, 38 у м. Львові. /а.с. 7, 127/ Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.\~ Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Як вбачається із постанови по справі про адміністративне правопорушення №1з/121-ф від 12 квітня 2013 року та як вказує сам позивач у позовній заяві [PERSON]-Е.М. у 2005 році та 2008 році було здійснено будівництво гараж «Л» розм. 5,74х3,63 м. та будівництво прибудови до приміщення першого поверху індивідуального житлового будинку «а-1» без виготовлення та затвердження проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт. /а.с. 10/ У відповідності до п. 4.6, 4.7 Положення про порядок врегулювання питань з самовільного будівництва у м. Львові № 406 від 04 травня 2005 року, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 фізична або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво, отримавши висновок департаменту містобудування, зобовязана подати заяву на імя голови районної адміністрації відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, з клопотанням про надання дозволу на закінчення самочинно розпочатого будівництва (реконструкції), погодження самочинно здійсненого будівництва. До заяви додаються завірена нотаріально або директором львівського комунального підприємства, що обслуговує житловий фонд, згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) при наявності таких. Відповідно до ч. 4 ст 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Також, відповідно до п. 1.4 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Враховуючи наведене, суд вважає, що будівництво гаража «Л» розм. 5,74х3,63 м. та прибудови до приміщення першого поверху індивідуального житлового будинку «а-1» на вул. Лаврівського, 38 у м. Львові здійснені позивачем самочинно, на землі комунальної власності міста, яка не була відведена для такої мети, без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування та без дозволу на виконання будівельних робіт, що суперечить вищевказаним нормам закону, є самочинним будівництвом, у встановленому законом порядку позивач не узаконив здійснене ним самочинне будівництво, а відтак суд не може визнати за позивачем право власності на вказане самочинне будівництво та фактично узаконити його всупереч встановленим законодавством України нормам. Крім того, згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а тому [PERSON]-Л.М. не може бути обмежений у здійсненні свого права власності на ? частину будинку №38 на вул. Лаврівського у м. Львові та суд чи будь-який інший орган не вправі зобовязати вчинити будь-які дії чи обмежити власника у вчиненні будь-яких дій стосовно власності особи. А також суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо зобовязання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області зареєструвати за позивачем право власності на самовільне будівництво на вул. Лаврівського, 38 у м. Львові та зобовязання [PERSON]-Л.М. надати дозвіл на узаконення позивачем самовільного будівництва слід відмовити, оскільки зі змісту ст. 3 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість позивачем та його представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він звертався до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області з проханням зареєструвати за ним право власності, до [PERSON]-Л.М. з проханням надати дозвіл на узаконення самовільного будівництва та йому було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed