Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «АЗОТ» про середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що він працював на ПАТ «Азот» з 15.10.2004., а 08 липня 2017р. він був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив належну йому заробітну плату, а тому він звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі. Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2018р. з відповідача на користь позивача було стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 7460,25грн. Оскільки відповідач не здійснив при звільненні всі необхідні розрахунки при звільненні з позивачем, останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 211 519,10грн., із розрахунку, що його середньоденний заробіток складає 478,55грн. * 442 робочих дня (за період з 08.07.2017р. по 11.04.2019 - день подачі позовної заяви). Ухвалою суду від 10.05.2019р. провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. 11.06.2019р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову обґрунтовуючи це тим, що заборгованість по заробітній платі утворилася у зв`язку з тим, що діяльність відповідача було поставлено в залежність від ціни на природний газ, який є основною сировиною для виробництва продукції ПАТ «Азот». З 7 березня 2017 року по червень 2017 року підприємство взагалі не працювало. Крім того, 29 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Тертичною В.В. накладено арешт на майно ПАТ «Азот» у межах суми стягнення в розмірі 611872475 грн. 30 коп. У зв`язку з цим, ПАТ «Азот» не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об`єктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов`язань по сплаті суми заробітної плати. Крім того, відповідач зазначив, що не згоден із здійсненим позивачем розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійсненим із врахуванням середньоденного заробітку в розмірі 478,55грн. Оскільки, відповідно до наданої ним довідки від 07.08.2019р. за №774 середньоденний заробіток [PERSON] становить 229,13грн., в зв`язку із чим, загальна сума середнього заробітку за період затримки розрахунку є меншою більше ніж удвічі від суми, невірно обрахованої позивачем. Позивач в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні представники позивача уточнили позовні вимоги та зазначили, що просять стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 101 275,46грн. яка виникли за період з 09.07.2017 по 11.04.2019р. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на обставини викладені у раніше наданому відзиві на позовну заяву.. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з трудової книжки позивача, він з 2004 року по 08 липня 2017 року працював на ПАТ «Азот», а 08 липня 2017 року був звільнений за власним бажанням, тобто за ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв`язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2018 було стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 7460,25грн. (а.с. 6). Оскільки, до теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем, через що останній звернувся до суду з зазначеним позовом. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення - 08 липня 2017 року, що зроблено не було. Як встановлено судом та підтверджено представником відповідача, ПАТ «Азот» в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення у зв`язку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачем в розмірі 7460грн. 25 коп.. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Таким чином розрахунки повинні проводитися за останні повні два місяці, які передували звільненню позивача з роботи, а саме травень та червень 2017 року. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПАТ «АЗОТ» №774 виданої 07.06.2019р. середньоденна заробітна плата позивача складає 229,13грн. При цьому відповідачем враховано, що з 01.05. по 31.05.2017р. - оплата 2/3 тар. ставки на час довготривалого простою. 06.06.2017р. - донорський день, з 07.06. по 08.07.2017р. - щорічна відпустка. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, а саме станом на 11.04.2019р., позивач виходив з того, що з 09.07.2017 по 11.04.2019 кількість робочих днів складає 442, а тому просив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати в сумі 101275,46грн (442 - робочі дні х 229,13грн. - середньоденний заробіток). Позивачем здійснено вірно розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, а тому суд вважає що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить на доступних висновків. Оскільки ціна позовну складає 101275,46грн., то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 1012,75грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки з виплат и заробітної плати, що складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: partial