Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати недійсним договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В., 19.11.2013 року серія та номер 3944. Скасувати державну реєстрацію прав власності на квартиру за [PERSON] , [PERSON] проведеною відповідно до договору дарування від 19.11.2013 року, серія та номер 3944. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.01.2008 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір №068-2008-054, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 202940,00 доларів США, строком до 10.01.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій є іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 14.03.2008 року між банком та позичальником був укладений кредитний договір №068-2008-663, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 393460,00 шв. Франків строком до 10.03.2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов вказаного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій є іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] . Також, для забезпечення виконання зобов`язання за вказаними кредитними договорами між банком та [PERSON] були укладені договори поруки №068-2008-054-Р від 24.01.2008 року та №068-2008-663 від 14.03.2008 року. 30.04.2010 року до договорі поруки були укладені відповідні додаткові угоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2015 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором №068-2008-054 від 24.01.2008 року в сумі 221140,46 доларів США. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором №068-2008-663 від 14.03.2008 року в сумі 420938,09 шв. Франків. На підставі вказаного рішення судом виданий виконавчий лист. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №158984439 від 11.03.2019 року АТ «Універсал Банк» стало відомо, що [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] за договором дарування №3944 від 19.11.2013 року своїм дітям [PERSON] , [PERSON] Тобто, після ухвалення заочного рішення про солідарне стягнення заборгованості [PERSON] з метою уникнення відповідальності за виконання рішення суду уклала фіктивний договір дарування, який був направлений на реальне настання правових наслідків відповідного договору. Вважає, що [PERSON] здійсненні дії, направлені на приховування майна з метою недопущення звернення стягнення на таке майно та використано у даній схемі пов`язаних близьких осіб - синів [PERSON] , [PERSON] , що свідчить про фіктивність правочину та є підставою для визнання такого правочину недійсним. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. 25.09.2019 року від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 25.09.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 25.09.2019 року від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач не є стороною оспорюваного договору дарування. Крім того, предмет дарування на час укладення спірного договору не знаходився у АТ «Універсал Банк» в заставі, не перебував під обтяженням, зареєстрованим на користь позивача. Щодо предмета дарування відсутні будь-які судові рішення щодо звернення стягнення на нього на користь позивача, визнання права власності на нього за позивачем, передачі його позивачу у власність тощо. Таким чином, повизач не мав на момент укладення спірного договору дарування жодних прав на нерухоме майно, яке було предметом дарування. Оскільки права та законні інтереси позивача не були порушені укладенням спірного договору, у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. Також, просив застосувати строк позовної давності. 27.09.2019 року від [PERSON] надійшло клопотання про вступ у справу в якості третьої особи. 16.10.2019 року від представника АТ «Універсал Банк» надійшли пояснення щодо відзиву на позовну заяву в яких він зазначив, що укладення оспорюваного договору мало на меті уникнення відповідачами відповідальності за виконання рішення суду. Також зазначив, що АТ «Універсал Банк» не було пропущено строк звернення до суду, оскільки про наявність оспорюваного договору банку стало відомо 11.03.2019 року з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачів про призначення справи до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін та клопотання представника позивача про розгляд справи за позовом АТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус КМНО Прокопенко Л.В. про визнання договору дарування недійсним, в порядку загального позовного провадження. 22.10.2019 року від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо окремих доводів, викладених у позовній заяві в яких він зазначив, що подаючи даний позов, з урахуванням того, що кредиторські вимоги позивача забезпечені іпотекою іншого майна, а також враховуючи відсутність будь-якого судового рішення, яким би зверталося стягнення на предмет оскаржуваного договору, позивач фактично втручається у право власності відповідачів ( [PERSON] та [PERSON] ), порушуючи основоположні засади Конституції України, що не може бути прийнятним у будь-якій цивілізованій, правовій державі. 22.10.2019 року від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення її в якості третьої особи відмовлено. Ухвалою від 13.11.2019 року у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без руху відмовлено. 24.10.2019 року від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про вирішення питання про витрати на правову допомогу. Від відповідача [PERSON] у встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву не надійшов. Від третьої особи у встановлений ухвалою строк пояснення не надійшли. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 24.01.2008 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір №068-2008-054, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 202940,00 доларів США, строком до 10.01.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій є іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 14.03.2008 року між банком та позичальником був укладений кредитний договір №068-2008-663, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 393460,00 шв. Франків строком до 10.03.2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов вказаного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій є іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] . Також, для забезпечення виконання зобов`язання за вказаними кредитними договорами між банком та [PERSON] були укладені договори поруки №068-2008-054-Р від 24.01.2008 року та №068-2008-663 від 14.03.2008 року. 30.04.2010 року до договорі поруки були укладені відповідні додаткові угоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2015 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором №068-2008-054 від 24.01.2008 року в сумі 221140,46 доларів США. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором №068-2008-663 від 14.03.2008 року в сумі 420938,09 шв. франків. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі вказаного рішення судом виданий виконавчий лист. 19.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір дарування згідно якого [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. Позивач звертаючись з позовом до відповідачів про визнання вказаного договору дарування недійсним зазначив, що про існування договору дарування від 19.11.2013 року АТ «Універсал Банк» стало відомо 11.03.2019 року з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №158984439 від 11.03.2019 року. Вважає, що після ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Києва про солідарне стягнення заборгованості, [PERSON] , з метою уникнення відповідальності за виконання рішення суду уклала фіктивний договір дарування, який не був направлений на реальне настання правових наслідків відповідного договору, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (стропами) вимог, які визначені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України); особа, яка вчиняє правочин. повинна мані необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч 2 ст. 203 Цивільного кодексу України); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 303 Цивільного кодексу України); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити інтересам їх їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України). Встановлено, що на момент підписання договору дарування від 19.11.2013 року дарувальник ( [PERSON] ) і обдаровані ( [PERSON] та [PERSON] ) були повнолітніми особами, які мали повний обсяг право- і дієздатності та мали волевиявлення на настання відповідних наслідків. Зазначене підтверджується положеннями самого договору, фактом його нотаріального посвідчення та вказівкою у ньому про те, що особи сторін і їх дієздатність перевірено. Спірний договір дарування нерухомого майна вчинено в нотаріальній формі, відповідно до вимог ст. 719 Цивільного кодексу України, зареєстрованого відповідно до вимог чинного законодавства, а об`єкт дарування, нерухоме майно, прийнято обдарованими. Об`єкт нерухомого майна, що передавався у дарунок [PERSON] належав їй на праві приватної власності па підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2011 року, який є дійсним. На момент укладення спірного договору жодних обтяжень на відповідне майно не існувало та не було зареєстровано. Цей факт було перевірено нотаріусом під час посвідчення договору. Відповідно, [PERSON] мала право вільно розпоряджатися своїм майном, як власник, згідно ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України. Під час укладення спірного договору була отримана згода чоловіка [PERSON] відповідно до вимог ст. 369 Цивільного кодексу України. Спірний договір містить всі істотні умови, що характерні для договорів дарування. Таким чином, під час укладення спірного договору було дотримано вимог чинного законодавства, у т.ч. щодо форми та змісту, відповідного типу правочину. Також встановлено, що позивачем було подано до Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/14780/17) позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо цього ж нерухомого майна, укладеного між [PERSON] і [PERSON] з одного боку та [PERSON] (чинний власник майна) з іншого. В подальшому, АТ «Універсал Банк» у справі №760/14780/17 було подано заяву про зміну предмету позову (визнання недійсним дублікату договору дарування квартири №1314 від 31.07.2015), у задоволенні якої ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року позивачу було відмовлено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року позовну заяву у справі №760/14780/17 було залишено без розгляду за клопотанням АТ «Універсал Банк». Як зазначено у п. 24 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Нерухоме майно, що є подарунком за спірним договором, юридично та фактично було передано [PERSON] та [PERSON] . Останні користувалися відповідним майном з 19.11.2013 року по 11.08.2015 року (до моменту відчуження квартири [PERSON] ), у т.ч. робили в ньому ремонт за кошти, запозичені в ПАТ «Укрсоцбанк» під заставу цього ж майна. Таким чином, оскільки дарунок за спірним договором було передано дарувальником і прийнято обдарованими та він використовувався останніми впродовж майже двох років, спірний договір не може бути визнаний недійсним з причин його фіктивності (не спрямованості на реальне настання обставин, обумовлених ним). Також слід зазначити, що предмет дарування на час укладення спірного договору не знаходився у АТ «Універсал Банк» в заставі, не перебував під обтяженням, зареєстрованим на користь позивача. Щодо предмета дарування відсутні будь-які судові рішення щодо звернення стягнення на нього на користь АТ «Універсал Банк», визнання права власності на нього за позивачем, передачі його позивачу у власність тощо. Таким чином, АТ «Універсал Банк» не мав на момент укладення спірного договору дарування жодних прав на нерухоме майно, яке було предметом дарування. Оскільки права та законні інтереси АТ «Універсал Банк» не були порушені укладенням спірного договору, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду по справам за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ПрАТ «Геркулес», ТОВ «Провінція Плюс» щодо аналогічного предмету спору, висловлені в постановах від 16.07.2019 року у справі №904/4514/18, від 31.07.2019 року у справі №910/13042/18 та від 13.08.2019 року у справі №910/15721/18. Зокрема, вказаними постановами було відхилено касаційні скарги банку, залишено без змін судові рішення попередніх інстанцій, спростовано доводи АТ «Банк Кредит Дніпро» щодо права оскарження договорів купівлі-продажу майна ПрАТ «Геркулес». Серед іншого Верховний Суд у постановах у справах №904/4514/18 та №910/15721/18 зазначив, що за відсутності встановлених Законом, судом або договором обмежень відчуження майна, тобто відсутності між сторонами відносин майнової поруки стосовно відчуженого майна, не є правовою підставою для визнання оспореного правочину недійсним. По справі №910/13042/18 Верховний Суд в п. 39 постанови підкреслив, що позивачем не доведено наявність ознак фіктивності при вчиненні оспорюваного договору купівлі-продажу, а також порушення його права чи інтересу відповідачами шляхом укладення такого договору. Наведене також підтверджується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 12.06.2018 року у справі №925/866/17, від 04.12.2018 року у справі № 910/23406/17, від 04.12.2018 року у справі №911/82/17, від 27.11.2018 року у справі №910/26146/15, від 21.11.2018 року у справі № 921/716/1. З доданих до позовної заяви кредитних договорів вбачається, що основне зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» виникло у [PERSON] . При цьому, основне зобов`язання за кредитним договором №068-2008-663 від 14.03.2008 року забезпечується іпотекою нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] . За кредитним договором №068-2008-664 від 24.01.2008 року основне зобов`язання забезпечується іпотекою нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] . Із договорів поруки, наданих позивачем, вбачається, що [PERSON] є фінансовим поручителем за вказаними кредитними договорами. Таким чином, у кредитних договорах чітко вказане іпотечне майно, яким забезпечуються кредитні зобов`язання позичальника. На відміну від зазначеного, майно, яке було відчужене за договором дарування і знаходиться за адресою [ADDRESS] , не є засобом забезпечення зобов`язань за вказаними кредитними договорами, а відтак, на вказане майно не передбачалося звернення стягнення. Оскільки нерухоме майно, що було відчужене за спірним договором дарування, не було предметом іпотеки за кредитними договорами, а [PERSON] є фінансовим, а не майновим поручителем, укладення договору дарування жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, а відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представником відповідачів було заявлено клопотання про застосування строку позовної даності, однак суд вважає, що в даному випадку строк звернення до суду АТ «Універсал Банк» не був пропущений, оскільки позивач про існування оспорюваного договору дізнався 11.03.2019 року з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Припущення представника відповідача стосовно того, що АТ «Універсал Банк» міг дізнатись про існування договору дарування раніше, а саме 01.01.2015 року, після набрання чинності постанова КМУ від 24.12.2014 року №722, якою було затверджено Порядок надання фізичним та юридичним особам інформації з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно, є необґрунтованими. Від представника відповідача також надійшла заява про вирішення питання про витрати на правову допомогу та зазначено, що загальна вартість наданих ним послуг становить 7250,00 грн. Однак, у зв`язку з тим, що станом на 23.10.2019 року половина наданих послуг відповідачами не сплачена, він не має можливості надати підтвердження їх оплати, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що 25.04.2019 року між адвокатом Куренним С. В. та [PERSON] , [PERSON] було укладено договори про надання правової допомоги. Відповідно до п. п. 2.1, 3.1-3.3 вказаних договорів ціна за надання правової допомоги визначається додатковою угодою та фіксується в актах приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до додаткових угод від 26.05.2019 року до вказаних договорів, сторони дійшли згоди, що за надання адвокатських послуг клієнти сплачують адвокату гонорар у розмірі 375 грн. 00 коп. за кожну витрачену годину. Матеріалами наданими представником відповідачі підтверджено понесені витрати на правову допомогу, детальний опис яких міститься у рахунку-фактурі від 18.10.2019 року на суму 3500,00 грн. (меморіальний ордер від 21.10.2019 року). Положення п. 1, ч. 2, ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Разом з тим, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. У вказаній статті, серед іншого, Законодавець передбачає і витрати на професійну правничу допомогу. В свою чергу, положення ст. 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, загальна вартість наданих адвокатом юридичних послуг становить 3500,00 грн., підтверджена меморіальним ордером. Інші витрати на оплату наданих послуг представником відповідача не підтверджені. Згідно ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі відмови в позові - на позивача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь кожного з відповідачів [PERSON] та [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 1750,00 грн.

Outcome: approved