Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором в сумі 540420,00 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 779977/ФЛ від 28.02.2008 року відповідач [PERSON] отримала строковий кредит у розмірі 47744,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,89% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.02.2028 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 20.11.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 67611,66 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 540420,00 грн. Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки № 779977/ФЛ-П від 28 лютого 2008 року, укладеним з поручителем - відповідачем [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач ніяких договорів з банком не укладала, а підпис, який міститься в договорі поруки не її. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 779977/ФЛ, на умовах якого остання отримала строковий кредит у розмірі 47744,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,89% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.02.2028 року. Відповідно до даного договору позичальник зобов'язався сплачувати заборгованість по кредиту, проценти та комісію в порядку та строки зазначені у договорі. Однак зазначені умови договору відповідач належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 20.11.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед банком складає 67611,66 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 540420,00 грн., з яких: - заборгованість за сумою кредиту - 45891,51 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 366810,84 грн.; - заборгованість по процентам - 14935,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 119381,77 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 2009,94 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 16065,45 грн.; - штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором - 4774,42 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 38161,94 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому, на підставі викладеного, суд вважає, що відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 540420,00 грн. У той же час суд вважає, що вимоги позивача щодо відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 776-14 від 18.04.2014 року, підпис від імені [PERSON] у графах «Поручитель» договору поруки № 779977/ФЛ-П від 28.02.2008 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, вимоги позивача до відповідача [PERSON] є безпідставними. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати: з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн.; з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати по сплаті вартості судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2841,60 грн.

Outcome: partial