Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про визнання договору завдатку від 18.09.2018 недійсним, стягнути з [PERSON] кошти в сумі еквівалентній 2000 доларів США на день винесення рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2018 року між ним та відповідачкою укладено усний договір завдатку, за яким він дав відповідачці 2000 доларів США в рахунок майбутнього платежу за основним договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Про отримання завдатку відповідачка написала розписку. Укладати договір купівлі - продажу відповідачка відмовилась, в смс-повідомленні вказала, що будинок не продається, завдаток поверне. 05.11.2018 стало відомо, що відповідачці у вказаному будинку на праві власності належить лише 72/100 його ідеальні частини, на які приватним нотаріусом накладено обтяження. Добровільно відповідачка кошти не повертає, тому змушений звернутись до суду. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача, [PERSON] , в наданій суду заяві просив розглянути справу у його відсутності та у відсутності його довірителя. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Зазначив, що кошти позивачу не повернуті. Відповідачка у судове засідання не з`явилася без поважних причин та не подала відзив на позовну заяву. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , отримала від позивача 2000 доларів США в якості завдатку за продаж частини будинку по [ADDRESS] , про що свідчить власноруч написана нею розписка(а.с. 10). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 72/100 житлового будинку по [ADDRESS] , на які приватним нотаріусом Пашинським О.М. накладено обтяження у виді: заборони на нерухоме майно. Підставою виникнення обтяження вказано: договір довічного утримання. Власником 28/100 житлового будинку по [ADDRESS] , на праві приватної власності належать [PERSON] . (а.с.14-16) Договір купівлі-продажу нерухомості, що по [ADDRESS] , неукладений з вини [PERSON] , яка відмовилась його укладати. Іншого сторонами не доведено, доказів не надано. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності ч. 1 ст. 546 ЦПК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст. 547 ЦПК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним договору завдатку від 18.09.2018 укладеного між [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до законодавства він автоматично є недійсним. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок платежів, належних з нього за укладеним договором, та на підтвердження існуючого зобов`язання. Це свідчить про те, що на час видачі завдатку основний договір вже повинен бути укладеним. Така особливість істотно відрізняє завдаток від інших способів забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 571 ЦПК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що кошти передані позивачем [PERSON] не можна вважати завдатком. Проте, у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦПК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. А тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми, що за курсом НБУ (23,9) станом на день винесення судом рішення еквівалентна 2000 доларів США - 47800 грн. підлягають задоволенню. З відповідачки на користь позивача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені ним судові витрати при оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., відповідно пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial