Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на ? частину майна, що є спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що з 1993 року по 2015 рік перебувала у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано 19.06.2015 року. Протягом подружнього життя вони проживали у [ADDRESS] в будинку який оформлено на відповідача. Вказаний будинок було придбано сторонами в період шлюбу в 2004 році шляхом укладання договору купівлі-продажу 26.08.2004р. Після розлучення, вона з дітьми була вимушена виїхати з будинку та наймати інше житло. Відповідач має намір продати вказаний будинок. Позивачка до суду не з'явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги про поділ будинку визнав повністю, вимоги про стягнення з нього судового збору не визнав. Дослідивши матеріали справи (копію договору купівлі - продажу від 26.08.2004р., копію свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER], копію рішення суду про розірвання шлюбу від 19.06.2015р., рахунок фактуру №155-16, звіт про визначення оціночної вартості №155-16) суд вважає позовні вимоги доведеними та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, 06.11.1993 року між сторонами було укладено шлюб, який 19.06.2015 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі за їхні спільні кошти було придбано житловий будинок, що розташований за адресою:[ADDRESS], що за законом являється їхньою спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), Квартири належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Домовленості про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках, зокрема частка позивача ?. На підставі викладеного та ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. 355, 368 ЦК України,

Outcome: approved