Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.07.2019 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] , власником якої він є. У вказаній квартирі він проживає разом з дружиною та малолітньою дитиною 2014 року народження. Залиття квартири відбулося з вини відповідача, яка проживає поверхом вище в квартирі №5 . По даному факту працівниками КП «Коростишівська комунальна служба» було складено відповідний акт. Також позивач звернувся до судового експерта щодо проведення будівельно-техічного дослідження. За висновками експертного дослідження вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень і відновлення попереднього технічного стану становить 60 399,16 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдану шкоду, тому позивач просить на підставі ст.ст.1166, 1167 ЦК України стягнути з відповідача завдану йому матеріальну та моральну шкоду, завданої внаслідок залиття його квартири. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.12.2019 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якій вказала, що наданий до позовної заяви акт не відповідає встановленій формі, інформація, яку він містить, є недостатньою для ухвалення беззаперечних висновків у справі та не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням квартири та протиправними діями відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав. 25.07.2019р. відбулося залиття квартири [PERSON] . Комісією у складі працівників КП «Коростишівська комунальна служба» було складено акт, яким встановлено, що 25.07.2019 року до підприємства звернувся [PERSON] щодо залиття його квартири мешканкою 2-го поверху квартири [ADDRESS] . Працівниками підприємства проведено обстеження даної квартири та виявлено, що стеля, стіни у ванній кімнаті, кухні внаслідок залиття мокрі, шпалери частково відклеєні, система електропостачання залиті водою, ламінат пошкоджений. Власник квартири відключив систему електропостачання у ванній кімнаті з метою уникнути замикання електропостачання. Причиною підтоплення являються дії мешканки кв. № 5 [PERSON] , що спричинили даний факт підтоплення. У зв`язку із необхідністю з`ясування розміру матеріального збитку завданого залиттям квартири, позивачем були понесені витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2 512,00 грн. Відповідно до висновку експертного дослідження № 767/08-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складеного судовим експертом [PERSON] , технічний стан квартири [ADDRESS] , станом на момент проведення дослідження можливо оцінювати як не придатний до нормальної експлуатації, вартість завданого матеріального збитку становить 60 399,16 грн. Таким чином, суд приходить висновку, що затоплення квартири позивача сталося з вини відповідача. Відповідач у добровільному порядку завдану позивачу матеріальну шкоду не відшкодувала. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року № 45, власник квартири зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приладів та обладнання будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання шкоди. Згідно із частиною першою статті 15, пунктів 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позов у частині заявлених вимог про відшкодування матеріальних збитків підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки розмір матеріальної шкоди доведений. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом пунктів 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що позивачу завдано душевних страждань у зв`язку із залиттям квартири, неможливістю повною мірою використовувати своє житло для повноцінного проживання його сім`ї, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка за змістом наведених вище положень нормативно-правових актів підлягає відшкодуванню із відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є підставною, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, глибини перенесених ним фізичних і душевних страждань, їх довготривалий характер, та вважає, що достатнім та справедливим про відшкодування відповідачем на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial