Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання удаваним правочином укладеного між ним та банком генерального договору на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року та кредитного договору № 35-1/234К-06 (з відкриттям відновлювальної кредитної лінії) від 25 грудня 2006 року, укладеного в межах генерального договору; визнання, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, укладеного в національній валюті України - гривні; зобов'язання відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за кредитним договором у гривні за курсом Національного банку України, встановленим на момент укладання договору, - 5,05 грн. за 1 дол. США. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за вказаними угодами кредит в іноземній валюті - доларах США було надано позивачу для придбання житла, тобто для здійснення розрахунків з резидентом України. Проте банк не мав права надавати позивачу кредит в іноземній валюті для розрахунків цією валютою з іншим резидентом України, оскільки відповідно до чинного законодавства України грошовою одиницею України та законним платіжним засобом на території України є гривня. Банк, надаючи кредит в іноземній валюті, розумів, що ця валюта не може бути використана за призначенням, а саме для купівлі квартири, чим фактично приховав договір про надання кредиту в національній валюті. Позивач зазначає, що усі дії сторін, вчинені після укладення кредитного договору, були спрямовані на надання банком позивачу певної грошової суми саме у гривні, у зв'язку з чим укладений сторонами кредитний договір в частині визначення долару США, як валюти кредитування, є таким, що вчинений для приховання укладення кредитного договору про надання кредиту саме в гривні. Крім того, позивач вказує, що підписані між ним та банком в період з 09.07.2012 року по 26.06.2014 року додаткові угоди до генерального договору передбачають кредитування в іноземній валюті, тоді як абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на його необґрунтованість. Додатково зазначив, що зі змісту договорів чітко вбачається, що сторони дійшли згоди про надання кредиту в іноземній валюті. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06, за умовами якого банк надає послуги позичальнику по здійсненню кредитних операцій, а саме видача кредитів, відкриття кредитних ліній. Відповідно до п. 1.2 генерального договору валютою кредитування є долар США. В межах вказаного генерального договору 25 грудня 2006 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 35-1/234К-06 (з відкриттям відновлювальної кредитної лінії), за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у тимчасове платне користування у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 65000 доларів США з датою погашення кредитної лінії 24 грудня 2007 року з платою за користування кредитом 13,5% річних. Також між банком та позичальником було укладено додаткові угоди до генерального договору №1 від 15 квітня 2010 року, №2 від 15 квітня 2010 року, №3 від 15.04.2010 року, №4 від 15 квітня 2010 року, №5 від 07 квітня 2011 року, №6 від 07 квітня 2011 року, №7 від 25 серпня 2011 року, №8 від 09 липня 2012 року, №9 від 09 липня 2012 року, №10 від 24 липня 2013 року, №11 від 24 липня 2013 року, №12 від 26 червня 2014 року та №13 від 26 червня 2014 року. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору однією з умов, на яких банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування, є валюта кредитування - долар США. З наведеного вбачається, що і генеральним, і кредитним договорами передбачено надання банком позивачу кредиту в іноземній валюті. Будь-які докази надання кредиту в національній валюті - гривні чи існування будь-якої домовленості між сторонами про вчинення договору в національній валюті - гривні, відсутні. Умовами додаткових угод, які разом з кредитним договором є невід'ємними частинами генерального договору на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року, передбачено врегулювання заборгованості позичальника в іноземній валюті, що також є підтвердженням того, що генеральний та кредитний договори укладалися в іноземній валюті. Позивач в свою чергу погодився зі всіма умовами генерального та кредитного договорів, а також додаткових угод до генерального договору, підписавши їх. Крім того, посилання позивача на те, що Законом України «Про захист прав споживачів» було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України на момент підписання додаткових угод №8-№12 за період з 09.07.2012 року по 26.06.2014 року, не мають значення для вирішення справи, оскільки зміни до вказаного закону щодо заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України набрали чинності 16 жовтня 2011 року, а домовленість про надання кредиту в іноземній валюті була досягнута між сторонами 25 грудня 2006 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, щодо валюти кредитування, мали на меті укладення договору про надання (отримання) кредиту в іноземній валюті, генеральний та кредитний договір не є удаваними правочинами, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed