Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що 25.10.2013 року помер його батько [PERSON] , якому за життя належав житловий будинок № 37 , розташований по вул. Запорожченко в смт. Юр»ївка Юрївського району Дніпропетровської області. Після смерті батька позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, 16 травня 2014 року державний нотаріус Юр»ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області своєю постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді належного [PERSON] житлового будинку, по тим підставам, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно. З приводу належності спірного жилого будинку спадкодавцю [PERSON] позивач зазначив, що на підставі рішення виконкому Юр»ївської селищної ради за № 19 від 30.06.1987 року , право власності на вказаний жилий будинок, 1968 р. забудови, який раніше обліковувався за адресою вул. Восточна, буд. 51, було визнано саме за померлим батьком, при цьому первинна інвентаризація вказаного домоволодіння була проведена 21.05.1987 року. Однак , за життя батько позивача належним чином не зареєстрував своє право власності на вказаний будинок, внаслідок чого позивач позбавлений можливості надати нотаріусу правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно, а відтак не може реалізувати свої спадкові права в повному обсязі та змушений звертатися до суду. Посилаючись на ст. ст. 16, 1222, 1223, 1261 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 37 , розташований по вул. Запорожченко в смт. Юр»ївка Юрївського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. В судове засідання представник позивача по справі [PERSON] не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав повністю та судові витрати по справі просив залишити за позивачем (ас. ас. 25, 119). Відповідач по справі Юр»ївська селищна рада Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надавши суду телефонограму про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги визнали у повному обсязі (ас. 120). Третя особа по справі Реєстраційна служба Юр»ївського районного управління юстиції, що були залучені до участі в справі на підставі ухвали суду від 12.08.201 4 року (ас.61,62), в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином ( ас. 79). Третя особа по справі Юр»ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, що були залучені до участі в справі на підставі ухвали суду від 12.08.201 4 року (ас.63, 64), в судове засідання не зявилися, надали суду телефонограму про розгляд справи в їх відсутності, проти заявлених вимог не заперечували (ас.121). Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не зявившихся сторін по справі , на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: - так, з копії свідоцтва про народження позивача серії 1-АВ № 002546 від 01.11.1968 року (ас.7), вбачається, що батьком [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON] є - [PERSON], при цьому прізвище » Чіхута» присвоєне позивачу після укладення шлюбу з гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії 111 - КИ № 380449 (ас.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серія 1-КИ № 533600 від 25.10.2013 року [PERSON] помер 25 жовтня 2013 року (ас. 14). Після смерті батька позивачка [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом (ас. 84, 97), при цьому інші спадкоємці за законом, окрім позивачки, з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, про що свідчать матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON], надані Юр»ївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (ас.82-116). З матеріалів спадкової справи також вбачається, що на момент смерті [PERSON] проживав за адресою - смт. Юр»ївка, вул. Запорожченко, 37 Юр»ївського району, при цьому з померлим ніхто із спадкоємців не був зареєстрованим та не проживав (ас.91). 02.07.2014 року позивачеві було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,436 га (ас. 116). В судовому засіданні встановлено, що за життя померлому батьку позивача належав житловий будинок з господарськими спорудами № 37, що розташований по вул. Запорожченко в смт. Юр»ївка Юрївського району Дніпропетровської області, про що свідчать: - копія рішення виконкому Юр»ївської селищної ради № 19 від 30.06.1987 року « Про визнання права приватної власності на житловий будинок і господарські будівлі», згідно якого за померлим [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами № 51, по вул. Восточній в смт. Юр»ївка (ас. 8), та вирішено прохати начальника Павлоградського міськінвентарбюро оформити технічну документацію на вказаний будинок та видати свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім»я [PERSON] ; - копія акта від 12.06.1987 року про прийняття до експлуатації житлового будинку з господарськими спорудами індивідуального забудовника [PERSON], за адресою вул. Восточна, 51 смт. Юр»ївка (ас.9,10), згідно якого житловий будинок прийнятий до експлуатації з відміткою «добре»; - довідка Юр»ївської селищної ради № 675 від 05.09.2014 року, з якої вбачається, що згідно рішення виконкому Юр»ївської селищної ради від 30.11.1984 року вулицю « Восточну» було перейменовано на вул. «Запорожченко», при цьому номер будинку « 51» у 1989 році змінено на номер « 37» , в звязку з інвентаризацією будівель по Юр»ївській селищній раді (ас.118); - довідка КП Павлоградського МБТІ від 30.04.2014 року, згідно якої первинна інвентаризація належного [PERSON] домоволодіння № 37 по вул. Запорожченко в смт. Юр»ївка була проведена 21.05.1987 року на підставі замовлення [PERSON] № 669 від 19.05.1987 року, при цьому право власності на вказане домоволодіння до теперішнього часу не зареєстроване (ас. 12); - копія технічного паспорта на вказаний житловий будинок, виготовлений 17.04.2014 року на ім»я [PERSON] (ас.17-22), з якого наявність самочинно збудованих на території даного домоволодіння споруд не вбачається; - копія інвентаризаційної справи на домоволодіння № 51 (нині 37) по вул. Восточній ( нині Запорожченко), заведеної на ім»я [PERSON] (ас.37- 45); - копія домової книги для прописки громадян, мешкаючих в будинку № 51(нині 37) по вул. Восточній (нині Запорожченко) смт. Юр»ївка, розпочатої 21.04.1968 року, з якої вбачається, що головою домогосподарства та особою відповідальною за ведення даної книги є [PERSON] (ас. 46 - 55); - довідка Юр»ївської селищної ради Юр»ївського району № 378 від 22.05.2014 року, про те, що саме [PERSON] був власником домоволодіння № 37 по вул. Запорожченко смт. Юр»ївка (ас.56); - довідка Ю»ївської селищної ради № 587 від 12.08.2014 року, згідно якої земельна ділянка, розміром 0,15 га була передана [PERSON] для будівництва та обслуговування належного йому житлового будинку та господарських споруд за адресою -смт. Юр»ївка, вул. Запорожченко, 37 (ас.77). Відсутність реєстрації будинку в органах БТІ не свідчить про те, що він є самочинним, з огляду на те, що останній прийнято в експлуатацію (ас. 9, 10). Вирішуючи питання про належність померлому [PERSON] житлового будинку необхідно враховувати відповідне законодавство, що діяло на час здійснення будівництва. Починаючи з 1948 року діяла норма, відповідно до якої побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю ( [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року). Порядок правової реєстрації будинків був урегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робітничих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року та Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах та селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційних книгах про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Правова реєстрація будинків в сільській місцевості проводилась в колгоспних шнурових ( погосподарських ) книгах сільської ради, які закладались один раз у п»ять років шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. Наявність відомостей в Юр»ївській селищній раді про те, що саме [PERSON] був власником спірного домоволодіння та надання про це відповідних довідок (ас. 56, 117), вказує, що за життя за [PERSON] визнавалося право власності на житловий будинок, а саме останній рахувався за померлим, він був головою господарства, тобто особою, яка очолювала домогосподарство, несла відповідальність за нього. Голова домогосподарства визначався членами домоволодіння і як правило, був господарем, людиною, яка приймає щоденні рішення стосовно діяльності домогосподарства. Здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/ або земельної ділянки. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела по господарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім»я та по батькові глави сім»ї, на ім»я якого відкрито особовий рахунок, він і являвся власником будинку. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року» Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Враховуючи, що відповідно до відомостей наданих Юр»ївською селищною радою Юр»ївського району Дніпропетровської області власником житлового будинку № 37 за адресою вул. Запорожченко смт. Юр»ївка значився саме [PERSON] , наявність рішення про прийняття даного будинку в експлуатацію та рішення селищної ради про визнання права власності на вказане домоволодіння саме за [PERSON], а також матеріалів первинної інвентаризації даного домоволодіння, проведеного за заявою [PERSON] , суд вважає, що у померлого виникло право власності на спірний житловий будинок. Окрім того, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, не було передбачено реєстрації права власності на житлові будинки у сільській місцевості, за виключенням міст та селищ міського типу, а право власності виникало на підставі записів у по господарських книгах місцевих рад відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5 та в послідуючі роки, при цьому до введення в дію з 01 січня 2004 року ЦК України 2003 року момент права власності на нерухоме майно, в тому числі і на житлові будинки, не залежав від проведення державної реєстрації такого права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг, із додатками списків громадян, яким ці будинки належать. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року передбачала обов»язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Разом з тим , за життя спадкодавцем [PERSON] не були отримані правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок у вигляді свідоцтва про право власності , а відтак, 16 травня 2014 року державний нотаріус Юр»ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області своєю постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді вищевказаного житлового будинку, по тим підставам, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно (ас.13), оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцеві та витягу з реєстру прав власності. Відсутність вказаного документу не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Отримати такий документ в даний час неможливо, тому що власник майна помер. На основі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі [PERSON] на час своєї смерті мав право на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами № 37 по вул. Запорожченко в смт. Юр»ївка Юр»ївського району та був його власником , при цьому таке право в порядку спадкування перейшло до позивача. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування мають право діти спадкодавця. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов»язковим, коли об»єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов»язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід»ємною частиною правовстановлюючого документа. З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивача перейшло право на житловий будинок , що належав спадкодавцеві за життя , але право власності на яке спадкодавцем за життя не було зареєстроване в органах БТІ і здійснити таку реєстрацію в даний час неможливо , у зв»язку зі смертю останнього, суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими спорудами № 37 по вул. Запорожченко в смт. Юр»ївка Юр»ївського району. Враховуючи волю представника позивача, суд знаходить можливим судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved