Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення суми вкладу, пені та суми індексу інфляції. Мотивувала свої вимоги тим, що між сторонами спору 23 травня 2014 року було укладено договір банківського вкладу № 05/1539-2014 на суму 199200 гривень, відповідно до умов якого банк відкрив їй, як вкладнику вкладний(строковий) рахунок № 26303501928301 «Недільний» у гривні та прийняв для зберігання грошові кошти на строк з 23 травня 2014 року до 30 травня 2014 року. Позивач зазначає, що останній день дії строку вкладу для Договору становить 30 травня 2014 року. Позивач вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідача із вимогою повернути суму банківського вкладу та проценти нараховані по ній, однак банк відмовився видавати такі. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 199200 гривень суми основного боргу, 20902 гривні 25 копійок пені та суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції, а всього суму боргу у розмірі 235440 гривень 65 копійок. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та з посиланням на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 23 травня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського вкладу № 05/1539-2014 на суму 199200 гривень, відповідно до умов якого банк відкрив [PERSON], як вкладнику вкладний(строковий) рахунок № 26303501928301 «Недільний» у гривні та прийняв для зберігання грошові кошти на строк з 23 травня 2014 року до 30 травня 2014 року. Постановою Правління Національного банку України № 365 від 17.06.2014 року ПАТ «Старокиївський банк» віднесений до категорії неплатоспроможних. На підставі вищезазначеної постанови Рішенням № 50 від 17.06.2014 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення ПАТ «Старокиївський банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів не поширюються щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Постановою Правління Національного банку України № 563 від 11 вересня 2014 року було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 № 92 уповноваженої особою на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» призначено [PERSON]. Відповідно до ч. 6. ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про банки та банківську діяльність» ліквідація банків здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Задоволення вимог кредиторів реалізується в процедурі ліквідації банків відповідно до розділу VIII «Ліквідація банків» вказаного закону, в якій згідно з порядком, передбаченим цим Законом, складається реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснюються заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Згідно з частиною 3 зазначеної вище статті 46 Закону, вимоги за зобов'язаннями Банку що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межа| ліквідаційної процедури. Порядок та строки подання кредиторських вимог встановлено статтями 45, 49 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до яких Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначенії уповноваоїсеної особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ній через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до Банку. Станом на день розгляду справи вимога [PERSON] до ПАТ «Старокиївський банк» не надходила. Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Відповідно до ч. 6. ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечу проведення ліквідаційної процедури. Таким чином, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних передбачено, що у процесі ліквідаційної процедури визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення їх вимог. Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість задоволення вимог кредиторів. Відповідно до ч. 4. ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З матеріалів справи та умов договору банківського вкладу № 05/1539-2014 від 23 травня 2014 року вбачається, що дата повернення вкладу була визначена сторонами договору, як 30 травня 2014 року. Із заявою про витребування вкладу [PERSON] звернулася до банку 29 жовтня 2014 року, тобто після того, як було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк». Умовами договору банківського вкладу № 05/1539-2014 від 23 травня 2014 року, а саме п. 6.2, сторони передбачили, що після спливу залучення коштів на Рахунку і не витребування Вкладу Вкладником, договір вважається продовженим на умовах передбачених у п. 2.4 Договору. Відповідно до п. 2.4 Договору банківського вкладу № 05/1539-2014 від 23 травня 2014 року, якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу зі спливом строку, встановленого п. 1.2 цього договору, договір вважається продовженим на умовах вкладу, що діють на момент пролонгації строку дії Договору та на термін відповідно п. 1.1 цього Договору. У разі відсутності письмового повідомлення Вкладника про припинення дії зазначеного Договору, банк має право неодноразово здійснювати пролонгацію зазначеного вкладу. Виходячи з ретельного аналізу доказів наданих сторонами спору у сукупності з вищенаведеними правовими нормами та умовами договору банківського вкладу № 05/1539-2014 від 23 травня 2014 року, суд дійшов категоричного висновку, що на момент звернення [PERSON] до банку з вимогою про повернення суми вкладу, зазначений договір вважався таким строк якого не закінчився, оскільки останній відповідно до п. 2.4 Договору є продовженим, а тому на правовідносини сторін не поширюється виключення обмеження щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів передбачене ч. 6 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і відповідно виходячи з таких міркувань, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed