Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним право власності на 25/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 12.06.1978 року його батько [PERSON] отримав в дар 1/4 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Після зміни нумерації даний житловий будинок отримав номер [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.04.1996 року, за його батьком виділено та визнано право власності на 46/100 частини спірного житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями. На підставі вказаного рішення було оформлено право власності за спадкодавцем. Проте, рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 1414 від 26.08.2005 був зроблений та затверджений перерахунок часток у праві власності, згідно якому [PERSON] належить 25/100 частки. [PERSON] свідоцтва про право власності на 25/100 частки спірного житлового будинку не оформив. 23 квітня 2013 року його батько склав заповіт, згідно якого заповідав все свої майно йому. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті, у встановлений законодавством строк, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що відсутні документи права власності спадкодавця на частку у праві власності після перерахунку часток. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла позовна заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача надав заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, рішення прийняти на розсуд суду у відповідності до вимог чинного законодавства. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше [PERSON] належала на праві власності 1/4 частка житлового будинку, житловою площею 15,30 кв. м., який в цілому має 61,30 кв. м. з прилеглими до нього надвірними спорудами [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12.06.1978 року, посвідченого Першою миколаївською нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-173, зареєстрованого в МБТІ 12.05.1977 за № 8417. Після зміни нумерації даний житловий будинок отримав номер [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.04.1996 року, зокрема, виділено [PERSON] в житловому будинку А-1 кухню 3-1 площею 13,9 кв. м., їдальню 3-2 площею 3-2, ванну кімнату 3-6 площею 4,1 кв. м., житлову кімнату 3-3 площею 11,3 кв. м., житлову кімнату 3-4 площею 7,7 кв. м., житлову кімнату 3-5 площею 13,8 кв. м., вбиральню літ. М, погріб літ. Н, ворота № 9, басейн, замощення, паркан № 5 , визнав за ним право власності на 46/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд. Виділено [PERSON] земельну ділянку № 1 площею 1860 кв. м., в тому числі під будівлями - 83 кв. м., з них: під житловими - 82 кв. м., під службовими - 1 кв. м., під ділянкою індивідуального користування - 1777 кв. м. Позивач в своєму позові зазначає, що рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 1414 від 26.08.2005 був зроблений та затверджений перерахунок часток у праві власності, згідно якому [PERSON] належить 25/100 частки. Згідно довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 11.01.2017 року, станом на 28.12.2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , у зв`язку з оформленням житлового будинку літ. Б був зроблений перерахунок часток та затверджено рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1414 від 26.08.2005, зареєстровано за: [PERSON] - 49/100; [PERSON] - 4/100; [PERSON] - 11/100, [PERSON] - 11/100, [PERSON] - 25/100. [PERSON] , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.04.1996 року, свідоцтво про право власності на 46/100 частки житлового будинку не оформив. [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 23 квітня 2013 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповідав все належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г., та зареєстрований в реєстрі за № 192. [INFO] [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 25/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд [ADDRESS] . Позивач зазначає, що 17 вересня 2013 року він звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Юрлової Т.Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 19 вересня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Юрлової Т.Г. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Юрлової Т.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2019 року за вих. № 216/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з виділенням частки в спільній частковій власності на житловий будинок в окрему адресу. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 18/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Судом визнається доведеною належність 25/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд [ADDRESS] померлій особі на момент смерті. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved