Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 33/50 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 01.12.1988 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1-6052. У вказаному жилому будинку [ADDRESS] крім позивача зареєстрована відповідач по справі [PERSON] . 31.03.2005 року за її проханням для працевлаштування позивач за власним бажанням тимчасово зареєстрував її в будинку [ADDRESS] . Відповідач по справі в цьому будинку зовсім не мешкала, її особистих речей та інших ознак, що вказують на фактичне проживання відповідачки не виявлено. Тому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач до судового засідання не з?явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надіслав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до судового засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 33/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 01.12.1988 року посвідчений нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1-6052. У вказаному жилому будинку [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується актом про не проживання громадян від 09.10.2020 року. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач не проживає у зазначеному будинку, зазначене є підставою для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved