Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що [PERSON] 24.12.2016 року було надано [PERSON] , позику - грошові кошти в розмірі 5000 доларів США на строк до 01.05.2017 року. Зазначені обставини підтверджуються, складеною відповідачем власноруч та підписаною у присутності свідка, розпискою від 24.12.2016 року, згідно якої, відповідач зобов`язувався повернути позивачу суму коштів в розмірі 5000 доларів США до 01.05.2017 року. 5 травня 2017 року відповідач при особистій зустрічі повернув позивачу 1000 доларів США, про що взяв з нього розписку. Таким чином, на момент подання позовної заяви заборгованість складає 4 000 доларів США. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 24.12.2016 року було надано [PERSON] , позику - грошові кошти в розмірі 5000 доларів США на строк до 01.05.2017 року, на підтвердження чого відповідач видав позивачу розписку (а.с. 7). Таким чином, у відповідності до ст.ст. 207, 639, 1047 ЦК України, між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який підпадає під правове регулювання розділу І та параграфу 1 глави 71 підрозділу 1 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України, якими визначено загальні положення про зобов`язання і положення про позику. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, у встановлений в зобов`язанні строк (термін) його виконання. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, неповернення позики у передбачений договором строк, є неналежним виконанням зобов`язання та у розумінні ст. 610 ЦК України є його порушенням. Порушення зобов`язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Крім того, як визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 5 травня 2017 року відповідач при особистій зустрічі повернув позивачу 1000 доларів США, про що взяв з нього розписку. Таким чином, на момент подання позовної заяви заборгованість складає 4 000 доларів США. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконав, суму позики не повернув. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 4 000 доларів США є законною та обґрунтованою. На момент подачі позовної заяви, згідно офіційному курсу НБУ 100 доларів США становить 2705. 7716 гривень. Таким чином сума боргу за розпискою в розмірі 4000 доларів США становить 108 200 (сто вісім тисяч двісті) гривень. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання за договором позики, останній у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу 3% річних за період прострочення, які згідно представленого розрахунку станом на 15.02.2019 складають 5 816, 12 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має праві на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлені договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюютье договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня ювернення позики. Доказів, які спростовують розрахунки позивача в ході розгляду справи судом не встановлено. За таких обставин, оскільки відповідачем допущено порушення обов`язку повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 114 016, 12 грн. належить задовольнити. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суд України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи наведений в частині третій вказаної статті і до них, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. В силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 140, 16 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved