Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №9 будинку №24/2 по вулиці А.Олійника в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач, хоча і зареєстроваий за вказаною адресою, проте не проживає в вищезазначеній квартирі більше 9 місяців, особистих речей немає, кореспонденцію не отримує, комунальні платежі не сплачує. Зазначає, що шлюб між її донькою та відповідачем розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2018 року справа №489/6128/17. Місце перебування відповідача не відоме. Окрім того відносно відповідача відкрито кримінальне провадження №12017150040006141, за порушення ст. 185 ч. 1 КК України. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 9 будинку №24/2 по вулиці А.Олійника в м. Миколаєві. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. [PERSON] ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. [PERSON] вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] копії договору купівлі-продажу квартири від 24 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №44, який зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, квартира №9 по вул.[PERSON], 24/2 в м. Миколаєві належить [PERSON]. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації під номером запису 17844 в книзі 103 на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2007 року , зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] А. в місті [PERSON] за [PERSON]. [PERSON] довідки ОСББ «Сонячний» від 25.06.2018 року вих.№20, у вказаній вище квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [PERSON] (дочка). [PERSON] та [PERSON] (онуки), а також відповідач [PERSON], який на момент видачі довідки не проживає у вказаній квартирі. [PERSON] витягу з кримінального провадження №12017150040006141, відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ст. 185 ч. 1 КК України. [PERSON] із відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, відповідач зареєстрований у [INFO]/2, кв.9. Відповідно до акту про не проживання від 27.08.2018 року, посвідченого ОСББ «Сонячний», за вих.№30 від 28.08.2018 року, та складеного за участю сусідів позивача, вбачається, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з грудня 2017 року, комунальні послуги не сплачує, його речі та майно в квартирі відсутні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 383\~Цивільного кодексу України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ч.2\~ст. 405 Цивільного кодексу України\~ член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. [PERSON] із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. \~ \~ \~ \~ Відповідно до 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~ Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16. Приймаючи до уваги, що відповідач не є членом сімї позивача та відсутній без поважних причин біля одного року, що підтверджується актом про не проживання, поясненнями позивача наданими у позовній заяві, позов підлягає задоволенню. \~За таких обставин, оскільки відповідач не проживає в спірному будинку, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрація відповідача в будинку позивача порушує його права як власника, а тому вимога про визнання відповідача втративши права користування, підлягає задоволенню. [PERSON] із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved