Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та відповідачем 29 червня 2011 року було укладено договір б/н. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 5000 грн., а відповідач [PERSON] взяв зобовязання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобовязання не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 13611,83 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 253,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6136,85 грн., заборгованість за пенею 6096,80 грн., а також штрафні санкції: штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 624,37 грн. (процентна складова) та судові витрати. Ухвалою судді від 25 червня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в спрощеному провадженні без повідомлення сторін. Під час розгляду справи клопотання від сторін не надходили. З метою встановлення всіх обставин у справі судом витребувано у позивача докази щодо терміну дії картки, виданої на імя відповідача згідно договору б/н від 29 червня 2011 року (а.с.35). Копія ухвали позивачем отримана 11 липня 2018 року, проте виконана не була. Докази з необхідною інформацією надані не були. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29 червня 2011 року [PERSON] звернувся до КБ «ПриватБанк» з анкетою заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.6). На підставі вказаної анкети-заяви позивачем надано відповідачу кредитну карту. Проте, з такої заяви-анкети не вбачається який саме вид кредитної картки виданий відповідачу, та на яких умовах здійснювалось її обслуговування банком: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD» (а.с.7). В той же час кожна з наведених кредитних карт обслуговувалася за іншими умовами: процентна ставка, обовязковий щомісячний платіж, розмір штрафних санкцій, тощо. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Як вбачається з даних розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29 червня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 21-05-2018 (а.с.5), відповідач користувався кредитними коштами, здійснював їх часткове повернення. Банком за період з 22 січня 2016 року по 21 травня 2018 року надавалися відповідачу кредитні кошти в загальній сумі 5257,37 грн., відповідачем сплачено банку коштів у загальному розмірі 4993,70 грн. Проте, з вказаного розрахунку не зрозуміло яка сума заборгованості виникла у відповідача за кредитом, яким чином обрахована, тощо. Так, у стовпчику «Складова заборгованості за наданим кредитом» станом на 21 травня 2018 року зазначено борг у розмірі 11896,10 грн., а в підсумку розрахунку вказано, що тіло кредиту складає 253,81 грн. (а.с.5). Проте, яким чином позивач визначив таку суму боргу, і яка з наведених сум відповідає дійсності, з розрахунку не зрозуміло. Таким же чином позивач вніс до розрахунку інформацію щодо заборгованості відповідача за відсотками: у стовпчику «Нараховано відсотків на заборгованості за кредитом» станом на 21 травня 2018 року зазначено 0,00, а в підсумку розрахунку заборгованість за відсотками вказана 6136,85 грн. Таким чином з наведеного розрахунку з достовірністю неможливо визначити суму боргу за кредитом та за відсотками, якщо такий має місце, та яким чином така заборгованість була обрахована. Інших доказів, які б підтверджували розмір заборгованості відповідача за кредитом та за відсотками до матеріалів справи сторонами додано не було. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими б підтверджувався термін дії картки, а відповідно і передбачений сторонами кінцевий строк повернення кредитних коштів. Ухвалою від 25 червня 2018 року, копія якої позивачем отримана 11 липня 2018 року, у позивача витребувана зазначена інформація, за відсутності якої суд позбавлений можливості обрахувати розмір відсотків, що належать до сплати відповідачем, в тому числі і поза межами терміну дії картки. Проте, на час розгляду справи витребувані судом докази позивач до матеріалів справи не надав. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 01 серпня 2017 року при розгляді цивільної справи № 6-2322цс16. Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В матеріалах справи відсутні докази, що б підтверджували узгодженість між сторонами, у встановленій законом формі, права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору у розмірі, передбаченому договором. Тому після закінчення терміну дії картки проценти, які підлягають до стягнення з відповідача, суд мав розрахувати, виходячи з облікової ставки НБУ, яка була встановлена у цей період. За відсутності даних щодо терміну дії картки відповідача суд позбавлений можливості здійснити розрахунок розміру відсотків, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~статті 44 ЦПК України\~встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Оскільки позивачем належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували б наявність та розмір заборгованості відповідача за кредитом та за відсотками, до матеріалів справи не додано, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом та за відсотками у звязку з їх недоведеністю. Позивачем також нараховано відповідачу пеню у розмірі 6096,80 грн., штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 624,37 грн. (процентна складова). Згідно з\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Однак, в силу\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на вказане, одночасне нарахування відповідачу пені, штрафу в фіксованій сумі та штрафу в процентній частині фактично є потрійною відповідальністю одного виду за одне і те ж порушення, що згідно ст.61 Конституції України не допускається. Крім того, за відсутності належних доказів наявності заборгованості, враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та за відсотками, а також, виходячи з заборони застосування подвійної відповідальності одного виду за одне і те ж порушення, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог про стягнення неустойки відмовити. На підставі викладеного в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed