Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому згідно нотаріально посвідченого договору дарування, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за № 6 від 24 січня 2007 року відбулася зміна нумерації будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS]. З 26 травня 2006 року у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], а з 13 липня 2006 року і [PERSON], що підтверджується довідками сільської ради. Відповідачі з моменту їх реєстрації і до теперішнього часу без поважних причин не проживали і не проживають за місцем реєстрації, не робили будь-яких спроб проживати в цьому будинку, а їх реєстрація в житловому будинку порушує його права як власника будинку у користуванні та розпорядженні вказаним нерухомим майном, тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в належному йому на праві власності будинку, оскільки більше шести місяців не проживають в ньому без поважної причини. В судове засідання позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.38), не з'явився, причини неявки суду не повідомив, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за його відсутності, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє на підставі довіреності представник з усіма повноваженнями сторони у справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 25 квітня 2014 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що позивач зареєстрував в належному йому житловому будинку відповідачку [PERSON] з її неповнолітніми дітьми на її прохання, так як вона не мала власного житла, а їй було необхідно зареєструвати своє місце проживання для отримання допомоги на дітей, але фактично вони жодного дня в будинку не проживали. На даний час позивач має намір здійснити відчуження будинку, в зв'язку з чим необхідно визнати відповідачів втративши ми право на житло, так як покупці не бажають купляти будинок з зареєстрованими там особами, а відповідачка добровільно не припиняє реєстрацію в спірному житловому будинку. Відповідачі [PERSON], неповнолітні [PERSON] та [PERSON], інтереси яких представляє їх мати - [PERSON], які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.44,45,46,48,49), в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, як не надали і будь-яких заперечень на позов та доказів, які їх обґрунтовують, в зв'язку з чим суд за згодою позивача у відповідності зі ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідачів, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в порядку заочного провадження по наявних у справі доказах. Представник третьої особи - Солонянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши до суду листа про розгляд справи у його відсутність (а.с.47). Свідок [PERSON] показав суду, що на протязі 5-6 років проживає в [ADDRESS], де розташований і будинок [ADDRESS], в якому проживала [PERSON], яка є матір'ю позивача, а останній час ніхто не проживає, оскільки вона померла. Відповідачі на протязі зазначеного періоду в даному будинку не проживали, що ним було підтверджено і при складанні актів обстеження цього будинку. Суд, вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.150, 156 Житлового кодесу України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON] на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим № 160 від 16 січня 2004 року належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8), державна реєстрація права власності на який здійснена 17 січня 2004 року за реєстраційним №4384892, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 січня 2004 року №2589639 (а.с.9) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 грудня 2013 року (а.с.10). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Сурсько-Михайлівської сільської ради «Про результати проведення інвентаризації житлового фонду та впорядкування нумерації об'єктів житлового фонду» від 24 січня 2007 року № 6 в результаті проведеної інвентаризації адреса житлового будинку, який належить [PERSON] змінилася з буд. [ADDRESS] на буд. [ADDRESS] (а.с.35). Відповідно до довідок Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.16-18,53) в зазначеному будинку з 26 травня 2006 року зареєстровані відповідачка [PERSON], [INFO], зі своїми неповнолітніми дітьми - сином [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON], [INFO], які з дати реєстрації, тобто з 26 травня 2006 року за вказаною адресою згідно довідки Сурсько-Михайлівської сільської ради не проживають (а.с.53), що підтверджується і актами обстеження житлового приміщення за участю депутата Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області Корж С.А. та свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.19), що останній підтвердив в судовому засіданні, будучи допитаний в якості свідка. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зазначених у пунктах 1-7 ч.3 цієї статті. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що з 2006 року, тобто більше шести місяців, відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] без поважних причин, не з'являються в ньому тривалий час та не користуються ним, при цьому не несуть ніяких витрат по утриманню даного будинку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачку [PERSON] та її неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], місцем проживання яких є місце проживання їх батьків, було зареєстровано в житловому приміщенні, яке належить позивачеві на праві власності за місцем реєстрації матері з метою отримання останньою державної допомоги на дітей, але вони жодного дня з 2006 року за місцем реєстрації не проживали, що дає право останньому вимагати усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належному йому на праві приватної власності житлового будинку шляхом визнання відповідачів втратившими право на проживання в житловому приміщенні, так як в добровільному порядку відповідачка реєстрацію свого місця проживання не припиняє. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS], так як позивач як власник будинку має право розпоряджатися, користуватися та володіти ним на власний розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved