Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Піонерська, буд. 2-А та примусового зняття його з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є власником зазначеного вище будинку, відповідач з моменту реєстрації його місця проживання у будинку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Піонерська, буд. 2-А ніколи в ньому не проживав, вважає, що відповідач втратив право користування будинком, але реєстрація місця проживання відповідача у будинку порушує його права як власника, у звязку із чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. В судові засіданні позивач та його представник не з»являлися, будучи повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду справи, надали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність та надали згоду на проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з»являвся. Згідно статті 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить\~\~ заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх співставленні та сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Піонерська, буд. 2-А. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З Актів про обстеження житлово-побутових умов проживання від 20 листопада 2015 року, 07 грудня 2016 року складеного комісією Маловисківської міської ради вбачається, що громадянин [PERSON], був колишнім співмешканцем доньки власника будинку, але не проживав та не проживає в будинку з дня реєстрації місця проживання, тобто з 20 червня 2005 року, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Піонерська, буд. 2-А (а.с. 12, 13). Крім того, як вбачається наданих відомостей Адресно довідкового підрозділу Маловисківського РС Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 28 грудня 2016 року, відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований як за адресою свого місця проживання в будинку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Піонерська, буд. 2-А (а.с. 25). Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень статті 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно частини 2 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном. Згідно частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлений той факт, що відповідач [PERSON] понад 1 (один) рік не проживає в будинку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Піонерська, буд. 2-А, а тому втратив право користування цим житловим приміщенням, а наявність факту реєстрації відповідача, як за місцем свого проживання перешкоджає належним чином позивачу користуватися належним йому будинком та в повному обсязі здійснювати свої права, як власника майна. При розгляді позову в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного. Згідно пункту 1.3. Розділу І Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22 листопада 2012 року реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. В статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» серед іншого зазначається, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи із змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно повязане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). У звязку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. При цьому, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємоповязане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (статті 405 ЦК України). В свою чергу суд звертає увагу на те, що позивачем у позові не зазначено взагалі в якості відповідача належний компетентний, згідно діючого законодавства України, державний орган до компетенції якого належить реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб, у зв»язку із чим суд не вправі поширювати на сторін (осіб), які не брали участі в справі матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обовязок виконання рішення, оскільки це є порушенням норм процесуального права. З урахуванням наведеного в задоволенні позовної вимоги щодо примусового зняття з реєстраційного обліку реєстрації місця проживання [PERSON] в будинку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Піонерська, буд. 2-А необхіно відмовити. Разом з цим, суд вважає за належне розяснити позивачу, що його письмова заява та долучення до неї рішення суду, після набрання ним законної сили, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідної особи, оскільки вона втратила право користування житловим приміщення, що встановлено рішенням суду. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.\~\~ Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 551,20 грн. (п»ятсот п»ятдесят одна гривня 20 коп.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial