Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування заявлених вимог, а пізніше уточнених вимог вказав, що 27 квітня 2011 року він позичив [PERSON] 442 000,00 (чотириста сорок дві тисячі) гривень, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем 27 квітня 2011 року. Згідно цієї розписки зазначену вище суму відповідач зобовязаний був повернути у строк до 31 травня 2011 року, проте лише у вересні 2011 року повернув частину коштів, про що позивач власноруч писав йому розписку. На даний час борг відповідач позивачу не повернув, що підтверджується наявністю боргового документу у позивача. Не повертаючи позивачу борг, боржник порушує, його право власності на грошові кошти в розмірі суми боргу, адже починаючі з 31.05.2011 року, тобто з першого дня прострочення виконання зобов'язання, відповідач незаконно здійснює володіння, користування та розпорядження грошовими коштами, позиченими у позивача та належними йому на праві власності, тобто відповідач являється недобросовісним набувачем (володільцем) грошової суми в розмірі 442 000,00 грн. Позивач неодноразово звергався в усній формі до відповідача з вимогою повернути борг, але боржник-відповідач відмовляється виконати своє зобов'язання за договором позики, пояснюючи свою відмову відсутністю грошових коштів. Тому, на підставі вищевикладеного позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду і з урахуванням уточнень, просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики від 27.04.2011 року у розмірі 442 000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору по справі в розмірі 3654,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності і за участю адвоката [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні доводи, викладені в позові, підтримав повністю, просив заявлені вимоги задовольнити. Також пояснив, що відповідач та його представник зловживаючи своїми правами навмисно затягують розгляд справи. З моменту постановлення ухвали про перегляд заочного рішення, жодних доказів в підтвердження невизнання позову, або спростування доводів викладених в позові, суду надано не було. Постійно заявляються різноманітні клопотання, не зявляються у судові засідання, подають заяви про відкладення розгляду справи, вказуючи в них різноманітні причини неявки, доказів в підтвердження причин не надають, а отже ці заяви необґрунтовані. Крім того, на підставі клопотання самого відповідача було проведено почеркознавчу експертизу, яка підтвердила, що розписку написано саме відповідачем та підпис в розписці належить йому. Просив заявлені вимоги з урахуванням уточнень задовольнити, проти ухвалення повторного заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Раніше в судовому засіданні відповідач позов не визнав, стверджував, що розписку він не писав, а вік наданої розписки не відповідає зазначеній даті написання, оскільки її було написано пізніше під тиском. Представник позивача повторно в судове засідання не зявилася, надавши чергову заяву про відкладення розгляду справи, з підстав технічної неможливості зявитися до суду, ситуації, що склалася в країні, розташування по дорозі близько чотирьох блокпостів та зайнятості в іншому процесі, але доказів в підтвердження причин неможливості явки, суду надано не було, будь-яких заяв, клопотань про проведення судових засідань в режимі відео конференції не надавалось, у звязку з чим суд визнає причини неявки представника в судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за її відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього. Раніше в судовому засіданні представник позов не визнала, просила в задоволенні заявлених вимог відмовити. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти:…3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі…». Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника…, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми…» Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає виплаті в гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до розписки від 27.04.2011 року відповідач, [PERSON] позичив у позивача, грошові кошти в сумі 442000,00 гривень. Відповідач зобовязалася повернути грошові кошти позивачу до 31.05.2011 року. Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від 28.07.2015 року, проведеної на підставі ухвали суду від 27.02.2015 року призначеній за клопотанням відповідача рукописний текст розписки від 27.04.2011 року та підпис в розписці виконаний відповідачем [PERSON] Також, ухвалою суду від 13.06.2016 року за клопотанням відповідача, яке в судовому засіданні було підтримано його представником, призначалась судово-технічна експертиза з метою визначення часу складання розписки. Оплату за проведення експертизи було покладено на заявника відповідача по справі. Експертом надавався лист та клопотання із зазначенням необхідності надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а також оплати за проведення експертизи. Стороною, якою заявлялося клопотання, оплату проведено не було, даткові матеріали не надано, замість цього було подано апеляційну скаргу на ухвалу, заяву про відвід судді, клопотання про витребування доказів. 07.02.2017 року на адресу суду надійшло повідомлення від 25.01.2017 року про неможливість надання висновку. Ухвалою суду від 17.03.2017 року було скасовано ухвалу суду від 13.06.2016 року про призначення судово -технічної експертизи. У відповідності до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Такі дії сторони відповідача свідчать про навмисне затягування розгляду справи, а також ухилення від проведення експертизи. У звязку з чим не приймає доводи сторони відповідача, щодо можливості написання розписки в інший час, відмінний від зазначеного в самій розписці. Крім того, як стверджує позивач, а також підтверджує його представник, відповідачем позивачу надавалась сума коштів в розмірі 15000 грн., в підтвердження визнання зобовязання, про що було надано розписку. Однак, доказів в підтвердження цього суду надано не було, стороною відповідача про зменшення суми заборгованості на вищезазначену суму не заявлялось. Таким чином, зобовязання за договором позики відповідач не виконав, кошти вчасно не повернув, про що свідчить наявність у позивача боргового документу - оригіналу розписки від 27.04.2011 року на суму 442 000,00грн. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved