Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем 03 лютого 2014 року було укладено договір позики на суму 7000 доларів США. На підтвердження договору позики, відповідач надав позивачу розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 03 серпня 2014 року та сплатити проценти у розмірі 3500,00 грн. на місяць. Однак до вказаного строку відповідач грошові кошти не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто борг за договором позики у розмірі 125930 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 38500,00 грн., а також судові витрати в розмірі 1\~467,25 грн., а всього 165\~897, 25 грн. Вказане рішення суду на теперішній момент не виконане, що підтверджується довідкою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.09.2017 року. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 56\~680 грн., суму індексу інфляції у розмірі 59\~159,00 грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 112\~936 грн.; 4\~000 грн. вартість за оцінку майна, а всього 232\~775 грн. 00 коп. та судові витрати. У судове засідання позивач не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03 лютого 2014 року було укладено договір позики на суму 7000 доларів США. На підтвердження договору позики, відповідач надав позивачу розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 03 серпня 2014 року та сплатити проценти у розмірі 3500,00 грн. на місяць. Однак до вказаного строку відповідач грошові кошти не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто борг за договором позики у розмірі 125930 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 38500,00 грн., а також судові витрати в розмірі 1\~467,25 грн., а всього 165\~897, 25 грн. Вказане рішення суду на теперішній момент не виконане, що підтверджується довідкою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.09.2017 року, наявною в матеріалах справи. Таким чином на теперішній час зобовязання відповідача перед позивачем залишається не виконаним. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, положення стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 56\~680 грн., суму індексу інфляції у розмірі 59\~159,00 грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 112\~936 грн.; 4\~000 грн. вартість за оцінку майна, а всього 232\~775 грн. 00 коп. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 4000,00 грн. та 551,20 грн. відповідно.

Outcome: approved