Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором розписки. В обґрунтування своїх вимоги посилається на те, що 13 грудня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав в борг кошти в розмірі 426 000 грн. (чотириста двадцять шість тисяч грн.) 00 коп. та 1 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 06 січня 2020 року. Однак, відповідач боргове зобов`язання виконав лише в частині повернення 1 000 дол. США, інша сума боргу в добровільному порядку станом на 30 липня 2020 року відповідачем не повернута. Тому, на підставі викладеного, змушений звернутися до суду та просить суму заборгованості в розмірі 426 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 260 грн. 00 коп. стягнути в примусовому порядку. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.21-22). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, конверт, який був направлений за останньою адресою місця проживання та перебування, повернувся з відміткою «за строками зберігання», а тому, у відповідності до ст.131 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.26). Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.23). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Судом встановлено, що 13 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав в борг кошти в розмірі 426 000 грн. (чотириста двадцять шість тисяч грн.) 00 коп. та 1 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 06 січня 2020 року (а.с.4-5). На підтвердження укладеного договору позики та його умов, позивачем по справі був наданий оригінал власноруч написаної відповідачем розписки від 13 грудня 2019 року, яка посвідчує передання позикодавцем вище вказаної грошової суми (а.с.19). Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема, передбачено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 13 грудня 2019 року. Тому, ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе, відповідно до Договору позики, і заборгованість за розпискою відповідачем добровільно не сплачується, суддя вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості в примусовому порядку. Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 260 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.4).

Outcome: approved