Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму визнаних страховиком витрат у розмірі 76048,00 грн., суму неустойки (пені) за період з 01.03.2015 по 01.09.2017 у розмірі 45837,34 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем безпідставно не виконано зобов'язання по сплаті страхового відшкодування, що порушує права позивача, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду для захисту його порушених прав з даним позовом. Позивач в судове не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву згідно якої підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у період з 19 жовтня по 29 грудня 2014 року включно донька позивача перебувала на лікуванні згідно умов договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я) договір №72.0463860.230 від 26.12.2013. За погодженням з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» самостійно оплачував частину ліків та медичних послуг, необхідних для лікування застрахованої особи - доньки позивача [PERSON], всі витрати були завчасно погодженні зі страховиком згідно умов договору, часткова оплата ліків та медичних послуг здійснювалась мною виключно у зв'язку з технічними проблемами страховика, зокрема неможливістю забезпечення страховиком оперативної доставки ліків, відсутність у партнерській мережі аптек. Позивачем не було здійснено жодних оплат без попереднього погодження зі страховиком. Після смерті доньки [PERSON], позивач 16.01.2015 звернувся із заявою та фінансовими документами до страховика про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Листом №322/7 від 06.02.2015 ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повідомило, що «згідно наданих Вами підтверджуючих документів загальний розмір витрат становить - 76048,26 грн. Рішення по випадку застрахованої особи [PERSON] буде прийнято після отримання всіх рахунків від медичних закладів, яким надавалися гарантії оплати від ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» та отримання від Вас [[PERSON].], копії свідоцтва про право на спадщину у випадку визнання Вас [[PERSON].] спадкоємцем померлого…». У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, на підставі того, що на запити нотаріуса, посадовими особами - директором з організації сервісу добровільного медичного страхування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надано відповіді, що страховик не може повідомити нотаріусу суму належного страхового відшкодування спадкоємцям «застрахованої особи» - [PERSON] і немає підстав для здійснення компанією страхового відшкодування, оскільки спадкоємець не надав компанії запитуваних ними документів. Оскільки договір страхування - це договір про фінансову послугу, яка відноситься до небанківського сектору, позивач звернувся зі скаргою про захист своїх прав як споживача до Нацкомфінпослуг України (Національна комісія що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг). Після проведення перевірки ПрАТ «СК «Альфа Страхування» за заявою позивача, було виявлено ознаки порушення страховиком законодавства, а саме прийняття невмотивованого рішення про відмову виплати страхового відшкодування. За результатом розгляду справи, до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було застосовано захід впливу, у вигляді розпорядження №333 від 21.02.2017, відповідно до якого ПрАТ «СК «Альфа Страхування» зобов'язано усунути порушення. Станом день подачі уточненої позовної заяви, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» не виконало вимоги розпорядження Нацкомфінпослуг, про усунення порушення шляхом надання підтверджуючих документів та ухиляється від надання мені рішення про страхове відшкодування, та всієї документації, що до страхового випадку, стосовно померлої дочки позивача [PERSON] Відповідно до ст. 992 ЦК України в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. З моменту першого звернення позивача (16.01.2015), до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» пройшло 23 місяці, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» затягує надання позивачу рішення щодо виплати страхового відшкодування, порушуючи права позивача в задоволенні вимог як спадкоємця споживача. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, слід зазначити, що згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення страхових витрат та пені. Що стосується позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як було зазначено вище, ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу матеріальних та моральних збитків, моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, внаслідок пошкодження відповідачем автомобіля позивача, однак, оскільки позивачем не надано жодних доказів наявності моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, з відповідача на користь позивача, підлягає задоволенню на суму 4000,00 грн. відповідно до ступеню та стійкості моральних переживань позивача з приводу несвоєчасного здійснення страхової виплати. При цьому, суд враховує принципи розумності та справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: partial