Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.06.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/100/122222 «Ваш золотий капітал», відповідно до умов якого позивач внесла на строковий депозитний рахунок банку [NUMBER], 2 (дві) XAU41 тройські унції (75 гр.) золота під процентну ставку 3,25% річних. Строк дії вказаного договору закінчився 11.07.2014 року. В день закінчення строку дії договору, позивач звернулась до відділення №23 про видачу їй банківського вкладу у банківських металах через касу банку, проте банк вклад не повернув. 15.07.2014 року позивач отримала в касі банку відділення №23 частину вкладу у банківських металах, а саме: 1 (один) злиток золота вагою 0,16 тройських унцій (5 грам), решту вкладу в банківських металах банку позивачу не повернув. 22.07.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про припинення строкового банківського вкладу у банківських металах. 21.08.2014 року банк повідомив позивачу, що вона має право на отримання свого банківського вкладу в банківських металах у відділенні, в якому було укладено вищевказаний договір, з банківського рахунку [NUMBER]. Станом на 18.09.2014 року відповідач, за припиненим договором строкового банківського вкладу в банківських металах, банківські метали (золото) та належні позивачу проценти не повернув. На підставі викладеного, позивач просила договір строкового банківського вкладу в банківських металах №2630/100/122222 «Ваш золотий капітал» від 21.06.2013 року вважати припиненим, стягнути з відповідача вклад в банківських металах: 2,33 тройські унції (70 гр.) золота, проценти в банківських металах 3,25% від суми вкладу: 0,08 тройські унції (2,41 гр.) золота, з подальшою видачею в касі банку у національній валюті за курсом купівлі банківських металів, що встановлений банком на день здійснення операції та стягнути моральну шкоду в сумі 40000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення в яких проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що ПАТ «Міський комерційний банк» робить все можливе для виконання своїх зобов'язань за депозитними договорами, але ситуація ускладнюється тим, що на даний момент існують певні проблеми з підкріпленням кас відділень грошовими коштами та нестабільною політичною ситуацією в країні. Зазначив, що сьогоденна ситуація призводить до відтоку грошової маси з ринку фінансових послуг України та її зосередження у населення. Зі свого боку, банк, з метою укріплення національної валюти України та зменшенням інфляційних очікувань, здійснює оперативні заходи по роботі з клієнтами та підвищенню інвестиційної привабливості умов залучення коштів за депозитними договорами тощо. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1060 ЦК України якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 21.06.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/100/122222 «Ваш золотий капітал», відповідно до умов якого позивач внесла на строковий депозитний рахунок банку [NUMBER], 2 (дві) XAU41 тройські унції (75 гр.) золота під процентну ставку 3,25% річних. Відповідно до п.п. 4.3.2 ст. 4 частини 2 договору, банк зобов'язався на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на масу вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим договором. Відповідно до п.п. 1.7 ст. 1 частини 2 договору, повернення вкладу вкладнику здійснюється банком шляхом безготівкового перерахування банківських металів на поточний рахунок вкладника в банківських металах, відкритий у банку (з подальшою видачею в мірних зливках в касі банку), або на поточний рахунок вкладника в банківських металах в іншому банку. Відповідно до п.п. 2.2 ст. 2 частини 2 договору, виплата процентів здійснюється шляхом безготівкового перерахування банківських металів на поточний рахунок вкладника, відкритий у банку (з подальшою видачею в касі баку в мірних зливках або у національній валюті за курсом купівлі банківських металів, що встановлений банком на день здійснення операції), або шляхом перерахування на поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки, у національній валюті за курсом купівлі банківських металів, що встановлений банком на день здійснення операції. Згідно п.п. 5.1 ст. 5 частини 2 вказаного договору, сторони за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за вищевказаним договором несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами даного договору. Встановлено, що строк дії вказаного договору закінчився 11.07.2014 року. В день закінчення строку дії договору, позивач звернулась до відділення №23 про видачу їй банківського вкладу у банківських металах через касу банку, проте банк вклад не повернув. 15.07.2014 року позивач отримала в касі банку відділення №23 частину вкладу у банківських металах, а саме: 1 (один) злиток золота вагою 0,16 тройських унцій (5 грам), решту вкладу в банківських металах банку позивачу не повернув. 22.07.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про припинення строкового банківського вкладу у банківських металах. 21.08.2014 року банк повідомив позивачу, що вона має право на отримання свого банківського вкладу в банківських металах у відділенні, в якому було укладено вищевказаний договір, з банківського рахунку [NUMBER]. Станом на 18.09.2014 року відповідач за договором строкового банківського вкладу №2630/100/122222 «Ваш золотий капітал» від 21.06.2013 року, банківські метали (золото) та належні позивачу відсотки не повернув. Позивач просила договір строкового банківського вкладу в банківських металах №2630/100/122222 «Ваш золотий капітал» від 21.06.2013 року вважати припиненим, стягнути з відповідача вклад в банківських металах: 2,33 тройські унції (70 гр.) золота, проценти в банківських металах 3,25% від суми вкладу: 0,08 тройські унції (2,41 гр.) золота, з подальшою видачею в касі банку у національній валюті за курсом купівлі банківських металів, що встановлений банком на день здійснення операції, на що слід зазначити наступне. Представник відповідача заперечуючи проти вимог позивача посилався на те, що ПАТ «Міський комерційний банк» робить все можливе для виконання своїх зобов'язань за депозитними договорами, але ситуація ускладнюється тим, що на даний момент існують певні проблеми з підкріпленням кас відділень грошовими коштами та нестабільною політичною ситуацією в країні. Зазначив, що сьогоденна ситуація призводить до відтоку грошової маси з ринку фінансових послуг України та її зосередження у населення. Зі свого боку, банк, з метою укріплення національної валюти України та зменшенням інфляційних очікувань, здійснює оперативні заходи по роботі з клієнтами та підвищенню інвестиційної привабливості умов залучення коштів за депозитними договорами тощо. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями представника відповідача. Ст. 1066 ЦК України передбачає, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу укладеного договору банківського вкладу є цивільно-правовими за своїм змістом. Частина 2 статті 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 21.06.2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/100/122222 «Ваш золотий капітал», суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови договору строкового банківського вкладу №2630/100/122222 «Ваш золотий капітал» від 21.06.2013 року, а тому вказаний договір підлягає розірванню із поверненням суми вкладу по вказаному договору в банківських металах: 2,33 тройські унції (70 гр.) золота, проценти в банківських металах 3,25% від суми вкладу: 0,08 тройські унції (2,41 гр.) золота, з подальшою видачею в касі банку у національній валюті за курсом купівлі банківських металів, що встановлений банком на день здійснення операції. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ПАТ «Міський Комерційний Банк» на користь позивача моральної шкоди в сумі 40000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надала суду доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно офіційного курсу НБУ 72,41 гр. золота = 33797,60 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 337,97 грн. судового збору.

Outcome: partial