Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 08.02.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-01028-080207, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальникові кредит у сумі 10500,00 грн. на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 2.3. договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 5 % в рік. Процентна ставка може змінюватись відповідно до умов договору. Згідно з п. 2.5. договору за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 2,99 % в місяць. У зв'язку з тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, станом на 06.11.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 9974,56 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 6075,93 грн.; заборгованість за відсотками - 131,23 грн.; заборгованість за комісіями - 3767,40 грн. Відповідачем не вжито ніяких дій задля повернення коштів та сплати відсотків за користування ними, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача до судового засідання не з'явився, відповідно до його заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення та на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.02.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-01028-080207 (а.с. 4). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2 вищевказаного договору кредитор зобов'язується надати позичальникові кредит у сумі 10500,00 грн. строком на 18 місяців, з кінцевим терміном повернення не пізніше 07.08.2008 року. Відповідно до п. 2.3. договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 5 % в рік. Згідно з п. 2.5. договору за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 2.99 % в місяць. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 10500,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 4021558 від 08.02.2007 року (а.с. 3). Однак відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору утворилася заборгованість, яка станом на 06.11.2014 року становить 9974,56 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 6075,93 грн.; заборгованість за відсотками - 131,23 грн.; заборгованість за комісіями - 3767,40 грн., що підтверджується розрахунком ціни позову (а.с. 9). Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; за ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. В зв'язку із задоволенням позову, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved