Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання від 04.03.2011 року. В позові зазначив, що у вказаний час сторони уклали договір, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняла у власність ? частину квартири [ADDRESS] та взяла на себе зобов'язання з повного довічного утримання позивача, а саме: забезпечення харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігання у безкоштовному довічному користуванні відчужувача переданого набувачу житла. За обопільною згодою сторін вартість щомісячного матеріального забезпечення визначена у 700 грн. Відповідачка не виконує зобов'язання за договором, не надає позивачу харчування, медичних препаратів, необхідних позивачу з огляду на його вік та незадовільний стан здоров'я, грошей. Через неналежну поведінку відповідачки між сторонами склалися неприязні стосунки. Оскільки відповідач свідомо не виконує прийняті на себе зобов'язання хоча має фінансову можливість, так як отримує стабільний дохід, просить розірвати договір, повернути йому передану за договором нерухому річ. В судовому засіданні позивач підтвердив доводи, викладені в заяві. Просить про ухвалення рішення на його користь. Представник позивача просить про задоволення позову. Відповідач позов визнала повністю. Пояснила, що не заперечує проти розірвання зазначеного правочину. Представник відповідача підтримала позицію своєї довірительки. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі суд доходить висновку про обґрунтованість можливість прийняття визнання позову та його задоволення з наступних міркувань. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. В силу ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, а згідно із ст. 756 ЦК у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В силу ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальності, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому, роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, наслідки прийняття судом визнання позову, знаходить всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved