Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про витребування з чужого незаконного володіння належної йому квартири [ADDRESS]. Посилався на те, що спірна квартира належала на праві власності його матері [PERSON], яка померла [INFO] та від імені якої за недійсною довіреністю 24.06.2010р. спірну квартиру було продано. Зазначав, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2014р. визнано недійсним договір купівлі-продажу та визнано за ним право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. Стверджував, що відповідач [PERSON] (далі - Відповідач-1), знаючи про те, що спірна квартира належить позивачу, уклала з відповідачем [PERSON] (далі - Відповідач-2) 10.06.2015р. договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказував на те, що договір від 10.06.2015р. був укладений без його відома та згоди, а оскільки належна йому квартира вибула з його володіння поза його волею, тому вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав, а відповідачі та треті особи до суду не з'явились та не направили письмових заперечень, хоча про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/11346/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Київської міської ради, треті особи: ПН КМНО Хабанець В.П., ПН КМНО Кударенко В.М., ПН КМНО Муравйова О.І., ПН КМНО Голубнича О.В., [PERSON] про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: ПН КМНО Хабанець В.П., ПН КМНО Кударенко В.М., ПН КМНО Муравйова О.І., ПН КМНО Голубнича О.В., [PERSON] про визнання добросовісним набувачем та відшкодування моральної шкоди. За результатами розгляду зазначеної справи 26.02.2014р. було ухвалено рішення яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. між [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 4 червня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хабанець В.П., від імені [PERSON] померлої [INFO] року та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 40,50 кв.м. в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON] та витребувати вказану квартиру у [PERSON], а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено (а.с.5-10). Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2014р. (а.с.11-16). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з постанови, довідки (а.с.17,18-21) та пояснень позивача, відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі - Відділ) 16.02.2015р. було відкрито виконавче провадження провадження з примусового виконання рішення суду від 26.02.2014р., а 25.06.2015р. до відділу звернувся Відповідач-2 з заявою про завершення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що останній 10.06.2015р. придбав у Відповідача-1 квартиру [ADDRESS] і як доказ надав державному виконавцю Договір купівлі-продажу (а.с.22,23-24). Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 17.12.2014р., викладеною у постанові у справі за № 6-140цс14 за положеннями ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Оскільки Відповідач-1 була стороною по справі № 753/11346/13-ц, рішення за результатами якої оскаржувала в апеляційному порядку, тому достовірно знала про те, що право власності на спірну квартиру належить позивачу. Оскільки Договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 10.06.2015р., а отже після набрання рішення суду по справі № 753/11346/13-ц законної сили (11.06.2014р.), то суд приходить до висновку, що належна позивачу квартира [ADDRESS] вибула з його власності поза його волею, а тому має бути витребувана з чужого незаконного володіння Відповідача-2. Вирішуючи позов таким чином та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесенні останнім судові витрати по 1827 грн. з кожного (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved