Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, моральної шкоди та скасування посвідчення комісії по трудових спорах. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що він з 22.05.2013 року по 17.07.2013 року працював на посаді начальника ливарного цеху Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема». Наказом №216/к від 17.07.2013 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням. При звільненні відповідачем не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 8000 грн., на неодноразові вимоги про сплату заборгованості відповідач не реагує, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість по заробітній платі, компенсацію заробітної платні за 6 місяців у розмірі 24000 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за 4 місяці в сумі 16000 грн. та моральну шкоду 5000 гривень. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема» в судовому засіданні проти позову заперечував, про що надав письмові заперечення та посилався на те, що згідно з наданої суду довідки заборгованість по заробітній платі складає 5834,76 грн.. Вказана сума заборгованості була вже стягнута з підприємства рішеннями КТС Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема» №111, №120 та №134, та АНД відділом ДВС були відкриті виконавчі провадження за зазначеними рішеннями КТС. Також представник відповідача просив суд при постановлені рішення врахувати складане матеріальне становище підприємства, а також той факт, що рахунки підприємства знаходяться під арештом, тому не з вини підприємства виникає затримка у розрахунку по заробітній платі звільненим працівникам. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 22.05.2013 року по 17.07.2013 року працював на посаді начальника ливарного цеху Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема». Наказом №216/к від 17.07.2013 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням. Згідно з довідкою, наданою ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.Артема», заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 5834,76 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Вказана сума заборгованості була стягнута з підприємства рішеннями КТС Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема» №111 від 25.07.2013 року, №120 від 29.07.2013 року та №134 від 13.09.2013 року, та АНД відділом ДВС були відкриті виконавчі провадження за зазначеними рішеннями КТС, тому суд вважає відмовити позивачу у вимогах про стягнення заборгованості по заробітній платі. В силу ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя. Враховуючи, що відповідач в установлені законом строки не провів виплату позивачу всіх належних до виплати йому сум, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень моральної шкоди. Також суд вважає стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім.Артема» 243 гривню 60 копійок судового збору на користь держави. В іншій частині позову суд вважає відмовити, оскільки, на думку суду, відсутня вина відповідача у невиплаті позивачу заборгованості по зарплаті в день звільнення через арешт рахунків підприємства, а відсутність коштів та фінансові труднощі підприємства, які склалися за час роботи колишнього керівництва відповідача, не можуть ставитися у вину нового власника підприємства. Позовні вимоги про скасування посвідчення КТС не підлягають задоволенню через їх безпідставність та необґрунтованість.

Outcome: partial