Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Чернівці в особі [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Посилався на те, що 02.02.2006 року між ним та [PERSON] міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,1102 га, кадастровий номер: 7310136600:32:003:0028, яка знаходиться в м. Чернівці по вул. Фастівській 2. За умовами вказаного договору, земельна ділянка була надана в оренду для влаштування автостоянки. З метою належного цільового використання земельної ділянки, з метою надання послуг охорони на автостоянці, позивачем було побудовано нежитлову громадську будівлю охорони літ. А по вул. Фастівській 2 в м. Чернівці, огорожу та заасфальтував всю територію. Дані будівлі та земельну ділянку він експлуатував багато років. У подальшому, позивачем з метою отримання правовстановлюючих документів, було замовлено в [PERSON] міському комунальному бюро технічної інвентаризації та 20.06.2018 року був виготовлений технічний паспорт на громадську будівлю (стоянка для авто) по вул. Фастівській 2 в м. Чернівці. У звязку із завершенням вказаних будівельних робіт та з метою отримання правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, ним було замовлено та отримано Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта існуючої нежитлової громадської будівлі охорони літ. А по вул. Фастівській 2 в м. Чернівці. Вказував на той факт, що з початку будівництва жодних заяв, претензій чи скарг щодо проведених будівельних робіт не надходило, що свідчить про те, що ним не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеної громадської будівлі. Просив визнати за ним право власності на громадську будівлю по вул. Фастівській 2 в м. Чернівці, яка складається з будівлі охорони літ. А, загальною площею 3, 60 кв.м., огорожі № 1-5. Відповідачем [PERSON] міською радою відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як було встановлено судом, 02.02.2006 року між [PERSON] міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди землі, предметом договору на підставі рішення 40 сесії [PERSON] міської ради IV скликання від 22.12.2005 року за № 916 являється земельна ділянка, яка знаходиться по вул. Фастівській 2, м. Чернівці, для влаштування автостоянки (а.с. 17-19). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути,\~зокрема,\~ визнання права. Спірні правовідносини сторін урегульовані ст. 376 ЦК України. Так, власник майна\~може пред'явити\~позов про\~визнання його\~права власності,\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~а також\~у разі\~втрати ним\~документа,\~який засвідчує\~його право\~власності.(ст. 392 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Як вбачається з досліджених письмових доказів по справі, обєкт нерухомості було збудовано без належного дозволу, шляхом побудови нежитлового громадського будівлі та огорожі земельної ділянки. Відносини повязані з набуттям права власності на новостворений (збудований) обєкт нерухомого майна регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема статтею 331, законодавством у сфері містобудування, а також Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята). Аналіз норм ч. 5 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в даному випадку основною підставою для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості є наявність у забудовника права користування земельною ділянкою, а також встановлення факту не порушення прав інших осіб. Окрім того, суд враховує розяснення надані у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до яких звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно ст.\~392\~ЦК України\~ власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом досліджено звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта (а.с.27-35), відповідно до якого: за результатами проведеного технічного обстеження нежитлової складської будівлі охорони літ. А (загальною площею 3, 60 кв.м.) по вул. Фастівській 2 в м. Чернівці. Встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. Таким чином, суд вважає, що здійснене будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним, санітарним і протипожежним нормам, а тому, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved