Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «БУ-1 Прилуки» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Аргументує свої вимоги тим, що 24 травня 2006 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «БУ-1 Прилуки» на посаду сторожа. З 03.01.2017 переведений на посаду стропильника 2 розряду з 4-годинним робочим днем із встановленням заробітної плати в розмірі 1600 грн. 01.09.2017 року він був звільнений із займаної посади за згодою сторін. За період з червня по серпень 2017 року включно зарплату та індексацію відповідач йому не виплачував. При звільненні відповідач не здійснив з ним повний розрахунок усіх належних сум, а саме: заборгованості по заробітній платі у розмірі 6109 грн., індексації заробітної плати за 2006-2017 рр., компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2015-2017 р.р. у сумі 2000 грн. Вказана заборгованість не погашена і на даний час. Через затримку розрахунку при звільненні, на даний час у нього відсутні засоби до існування, він не має змоги утримувати свою сім»ю, тривале позбавлення його матеріальних засобів для існування вимагає додаткових зусиль для організації його життя, у зв»язку з чим йому завдано моральної шкоди. Тому позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на його користь з відповідача невиплачену заробітну плату у сумі 6109 грн., компенсацію за невикористану відпустку, індексацію заробітної плати за 2006-2017 р., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2017 р. по день постановлення рішення та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача індексацію заробітної плати за 2006-2017 р. залишено без розгляду. В судове засідання позивач не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. Суд на підставі наявних у справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків виходячи з наступного. Відповідно до трудової книжки [PERSON] з 05 листопада 2006 року прийнятий на роботу сторожа в ТОВ «БУ-1 Прилуки» за переведенням з БУ-1 АТФ «Укргазбуд» (наказ № 121 від 5.11.2006 р.). 03 січня 2017 року переведений на посаду стропильника 2 р.(наказ № 07-к від 03.01.2017 р.) 01 вересня 2017 року звільнений з займаної посади за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України(наказ № 38-п від 01.09.2017) Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки №1/78 від 13.09.2017 року наданої ТОВ «БУ-1 Прилуки», заробітна плата [PERSON] за час роботи в ТОВ «БУ-1 Прилуки» становить за червень 2017 року 1600 грн., липень 2017 року 1600 грн., за серпень 2017 року 2909, 09 грн., а всього 6109, 09 грн.(а.с.5) Згідно ч.1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. При визначенні суми грошової компенсації за невикористані відпустки суд виходить з роз»яснень, даних в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких при розгляді спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи, а в разі, якщо працівник не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно з ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з довідки №1/94 від 21.11.2017 наданої ТОВ «БУ-1 Прилуки», компенсація за невикористану відпустку [PERSON] за час роботи в ТОВ «БУ-1 Прилуки» становить 2520,72 грн.(а.с.20) Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разi коли середня мiсячна заробiтна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат i допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробiтної плати на середньомiсячне число робочих днiв у розрахунковому перiодi. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з 02 вересня 2017 р. по 22 листопада 2017 року, тобто з дати звільнення позивача по дату ухвалення рішення суду здійснено наступним чином. Середньоденна заробітна плата розрахована відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 та складає 1600 грн. (заробітна плата позивача за липень 2017року) + 2909, 09 грн. (відповідно за серпень 2017 року) : 43 робочі дні за два місяці (21 робочих днів у липні 2017 року та 22 робочих днів у серпні 2017 року) = 104,86 грн. Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягає задоволенню в розмірі 5977,02 грн. (104,86 грн. х 57 (робочих дня по день винесення рішення суду). Щодо вимог позивача відшкодувати моральну шкоду суд зазначає наступне. Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд також враховує роз'яснення, надані у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що з вини відповідача було порушено законні права позивача на отримання належних йому грошових сум, що призвело до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя (необхідності пошуку коштів для забезпечення своїх потреб та потреб своєї сім`ї з інших джерел, звільнення з роботи з вини роботодавця, необхідності пошуку та працевлаштування, звернення до суду з позовом). Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, характеру, тривалості та тяжкості моральних страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 1000 гривень не доведені позивачем саме у такому розмірі, відповідно суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. \~ \~Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то оскільки позовні вимоги задоволено на 50%, а саме в розмірі 500 грн., то витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 320 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial