Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 19.02.2015 року з [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 4700,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку» являє собою договір, що підтверджується її особистим підписом. Згідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний заплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відповідачка порушила умови договору, не надавши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим у позивача є право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 20.06.2018 року заборгованість становить 25130,09 грн., яку і просить стягнути з [PERSON], а також судовий збір в сумі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, разом з позовною заявою надав клопотання, в якому просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 39). В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. При цьому, відзиву на позовну заяву та жодних доказів на підтвердження заперечень проти позову у встановлений судом строк не надала, заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження також надано не було. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.02.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» являє собою договір про надання банківських послуг. Текст Умов та Правил надання банківських послуг у банку розміщено в мережі Інтернет на сайті банку http://privatbank.ua, що свідчить про те, що він є доступним для всіх клієнтів банку, в тому числі і для [PERSON] Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається із розрахунку заборгованості, [PERSON] періодично вносила кошти в рахунок погашення боргу, що свідчить про її обізнаність із наявною заборгованістю та необхідністю її погашення. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 20.06.2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 25130,09 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 2572,28 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10895,03 грн.; заборгованості за пенею - 9989,92 грн.; штрафу (фіксована частина) -500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 1172, 86 грн. (а.с.5-7). Із викладеним позивачем розрахунком та розміром заборгованості [PERSON] суд не погоджується, виходячи із такого. Як вбачається із наданої банком копії витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких клієнтам надаються банківські послуги, документи є надмірно інформаційно завантажені, позиції розрахунку процентів, пені та штрафних санкцій викладені в загальних нормах. Крім того, в розрахунку, який наданий суду, в заборгованість включено як відсотки на поточну заборгованість за кредитом, так і кілька видів відповідальності: штраф і пеню. При цьому банк не вказує, на підставі яких пунктів Умов та Правил та за яким алгоритмом вони нараховуються. Вказаний підхід до розрахунків протирічить ст. 61 Конституції України. Стягненню підлягає лише заборгованість за кредитом та відсотками, нарахованими на поточну заборгованість. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, одночасне стягнення обох видів неустойки - і штрафу, і пені - не допускається. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Пеня й штраф є різновидами неустойки, тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання суперечить ст. 61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства. Підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» 1672 грн. штрафних санкцій немає, ці кошти не можуть бути стягнуті з відповідачки, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, стягненню із [PERSON] підлягає заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 2572, 28 грн., за відсотками, нарахованими на поточну заборгованість - 10895,03 грн. та 9989,92 грн. - пені. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Outcome: partial