Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення суми та неустойки, посилаючись на те, що у вересні 2014 року він мав намір придбати у фізичної особи-підприємця [PERSON] надгробний памятник із його встановленням на могилі матері - [PERSON]. Зазначає, що [PERSON] повідомив його про те, що він розпочне виготовлювати памятник тільки після внесення передоплати в розмірі 4200 грн. В позовній заяві позивач вказує, що 27.09.2014 року він сплатив [PERSON] суму у розмірі 4200 грн., що складає повну вартість виготовлення та встановлення надгробного памятника, про що йому була видана квитанція до прибуткового касового ордера № 50 від 27.09.2014 року. На момент оплати суми між сторонами була досягнута згода про те, що замовлений надгробний памятник буде виготовлений та встановлений на могилі [PERSON] в строк до 10.10.2014 року. Разом з тим, у встановлений домовленістю строк, відповідач свої зобовязання не виконав, у звязку з чим позивач неодноразово телефонував йому з метою дізнатися, коли буде виготовлений та встановлений памятник, проте відповідач ігнорував дзвінки. Крім цього, стверджує, що, 04.11.2014 року на електронну пошту відповідача, вказану у його візитній картці - [INFO], він надіслав лист з проханням повідомити про причини невиконання зобовязання з його боку у встановлений строк. Пояснює, що 06.11.2014 року він отримав відповідь на свою електронну адресу [INFO] в якій відповідач повідомив, що памятник буде виготовлений та встановлений на протязі тижня та фотокартки памятника будуть надіслані електронною поштою. Звертає увагу, що 09.11.2014 року на електронну адресу відповідача [INFO] він надіслав лист з проханням встановлювати памятник в присутності його представника та надіслати фотокартки за результатами встановлення памятнику на його електронну адресу. Однак, станом на 27.11.2014 року відповіді він не отримав, у звязку з чим повторно надіслав на електронну адресу відповідача лист, яким повідомив, що для захисту своїх прав він має намір звернутися до суду з позовної заявою. Відповідь від відповідача на цей лист не отримав. Також, у грудні 2014 року він надіслав листи з вимогою до відповідача щодо виконання зобовязань за договором або повернення коштів у сумі 4 200 грн., однак станом на теперішній час, відповіді від відповідача не отримав. Таким чином, відповідач зобовязання за договором не виконав та сплачені кошти у сумі 4200 грн. не повернув. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити, а також не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи, наданої відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 04.03.2015 року, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались на 10.03.2015 року та 07.04.2015 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням про отримання ним судової повістки, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення пені підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року за №1023-ХІІ (далі Закон №1023-ХІІ). Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це громадянин, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Відповідно до пп.3, 18, 22 ст.1 Закону №1023-XII виконавець суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Тобто, Закон №1023-XII регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів (ст.4 Закону №1023-XII). Відповідно до ч.1 ст. 5 вищезазначеного Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання або одержання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоровя і життєдіяльності. Верховний Суд України в узагальненнях судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.) від 01.02.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою: «…при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в податковій інспекції як фізична особа підприємець з 24.10.2008 року, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр». Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що останній розпочне виготовлювати памятник із його встановленням на могилі матері [PERSON] - [PERSON] після внесення передоплати в розмірі 4200 грн. Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України). За загальними правилами, виходячи зі змісту вказаних положень ЦК України, покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати товару одразу після його прийняття, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього правила лише у разі здійснення попередньої оплати (стаття 693 ЦК України), або застосувавши розстрочення платежу (стаття 695 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відповідно до ст. 870 ЦК України якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу сплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. За умовами укладеного договору [PERSON] зобовязався оплатити вартість памятнику у розмірі 4200 грн., натомість фізична особи-підприїємець [PERSON] зобовязався виготовити надгробний памятник із його встановленням на могилі матері [PERSON] - [PERSON]. Як було встановлено в судовому засіданні 27.09.2014 року [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] суму у розмірі 4200 грн., що складає повну вартість виготовлення та встановлення надгробного памятника, що підтверждується квитанцією до прибуткового касового ордера № 50 від 27.09.2014 року. В свою чергу, відповідач зобовязався виготовити та встановити надгробний памятник в строк до 10.10.2014 року. 04.11.2014 року [PERSON] на електронну пошту відповідача, вказану у його візитній картці - [INFO], надіслав лист з проханням повідомити про причини невиконання зобовязання з його боку у встановлений строк. 06.11.2014 року ФОП [PERSON] надіслав лист на електронну адресу позивача - [INFO] в якому повідомив, що памятник буде виготовлений та встановлений на протязі тижня та фотокартки памятника будуть надіслані електронною поштою. 09.11.2014 року [PERSON] на електронну адресу ФОП [PERSON] - [INFO] надіслав лист з проханням встановлювати памятник в присутності його представника та надіслати фотокартки за результатами встановлення памятнику на його електронну адресу. В грудні 2014 року [PERSON] надіслав листи з вимогою до ФОП [PERSON] щодо виконання зобовязань за договором або повернення коштів у сумі 4200 грн., що підтверджується поштовими повідомленнями та фіскальними чеками. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Виходячи з електронного листу відповідача від 06.11.2014 року, відповідач повинен був виготовити та встановити памятник до 13.11.2014 року включно. За таких умов, строк прострочення виконання зобовязання з боку відповідача в період з 14.11.2014 року, тобто з моменту порушення строку виготовлення та встановлення памятника відповідно до електронного листа відповідача від 06.11.2014 року, по 09.02.2015 року, а саме на момент підготовки позову, складає 87 днів. Отже, розмір пені за прострочення виконання зобовязання складає: 10 962 грн. (4200*3%* 87 днів). Таким чином, системний аналіз положень законодавства України та обставин справи дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved