Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про переведення прав і обов'язків покупця мотивуючи свій позов тим, що їй на праві особистої приватної власності належить ? частина житлового будинку, що у [ADDRESS]. Інша половина житлового будинку належала [PERSON] 27 грудня 2010 року [PERSON] уклала з громадянкою [PERSON] договір купівлі-продажу своєї частки житлового будинку, не повідомивши про це її - учасника спільної часткової власності, який має право привілейованої купівлі частки в порядку, передбаченому ст. 362 ЦК України, позбавивши її цим самим скористатись даним правом, хоча вона бажає придбати частку [PERSON] у житловому будинку. У зв'язку з тим, що під час розгляду справи договір купівлі-продажу половини житлового будинку [PERSON] та [PERSON] був розірваний за спільною згодою, позивач доповнила позов та просила визнати договір про розірвання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. 23.11.2017 року за реєстровим номером 1984 недійсним; перевести на неї права і обов'язки покупця ? частини вищевказаного житлового будинку, що належить [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог та їх уточнення. Позов просили задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з причин їх необґрунтованості та безпідставності, заперечив проти задоволення позову з тих міркувань, що після набуття права власності на ? частку будинку відповідач мала намір продати свою частку у житловому будинку та 27 грудня 2010 року уклала Договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з [PERSON] У зв'язку із тим, що між [PERSON] та [PERSON] не було досягнуто згоди щодо всіх умов передачі будинку, його оплати та в подальшому втратою інтересу у сторін щодо відчуження будинку, після укладення договору купівлі державна реєстрація права власності на покупця не здійснювалася, всі правовстановлюючі документи на майно знаходилися в [PERSON] та нікому для вчинення будь-яких юридичних дій не передавалися, право власності на вищезазначене нерухоме майно весь час зареєстровано за [PERSON] і ні на кого не перереєстровувалося. Тобто, ніяких юридичних наслідків для третіх осіб договір купівлі-продажу частки в житловому будинку не мав, оскільки [PERSON] весь час і на даний час є власником ? частки житлового будинку. У зв'язку із тим, що договір купівлі-продажу від 27.12.2010 року фактично не відбувся, 23 листопада 2017 року фактичний стан правочину, який не відбувся, був відображений шляхом укладення між [PERSON] та [PERSON] договору про розірвання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку від 27.12.2010 року. У зв'язку із розірванням договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] повернулася до стану повноправного власника своєї частки в житловому будинку, а [PERSON] до зазначеної частки будинку не має відношення. У зв'язку із припиненням договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку від 27.12.2010 року, на підставі якого виник спір, на даний час предмет спору відсутній, що має наслідком закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти задоволення позову та просила відмовити у його задоволенні оскільки їй не було передане майно за договором купівлі-продажу і вона так і не вступила у володіння житловим будинком, а договір про розірвання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку укладений відповідно до закону. Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідка, повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено та підтверджується дослідженими письмовими доказами той факт, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 16.11.1991 року, зареєстрованого в реєстрі № 1057, належить ? житлового будинку № [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором (а.с.3-4) та витягом КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26677441 від 12.07.2010 року (а.с.5). Вказана інформація міститься також в технічному паспорті на об'єкт нерухомого майна (а.с.6-8), будинковій книзі (а.с.9) та інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек № 92586827 від 21.07.2017 року (а.с.10). Інша ? частина вищевказаного житлового будинку на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину № 803 від 09.04.2010 року належить [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.51) та витягом КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26024894 від 30.04.2010 року (а.с.50). [PERSON], маючи намір продати свою частину будинку, згідно ч. 2 ст. 632 ЦК України зобов'язана була письмово повідомити іншого співвласника (позивача) про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких вона її продає. В судовому засіданні жодним з відповідачів не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання [PERSON] вищевказаного обов'язку, тому твердження відповідачів про те, що позивач знала про продаж частини спільного часткового майна є безпідставними та необґрунтованими. Згідно ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Із показань свідка [PERSON], яка є знайомою позивача, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно дізналася про продаж половини житлогово будинку лише 19.07.2017 року при особистій розмові з нею. Тому, суд приходить до висновку про те, що позивач звернулася до суду з даною позовною заявою в межах строку позовної давності, яка передбачена чинним законодавством, а тому клопотання [PERSON] про застосування строку позовної давності до даного позову не підлягає задоволенню. Порушивши переважне право позивача, перед іншими особами, на купівлю частки житлового будинку [PERSON] 27.12.2010 року уклала двосторонній правочин - договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Л.С.Кононенко та зареєстрований в реєстрі № 3509 (а.с.52-53). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). В судовому засіданні встановлено та вбачається з п. 3 договору купівлі-продажу, що відчужувана ? частина житлового будинку має розмір житлової площі 41,9 кв.м. Однак, [PERSON] та [PERSON] не було досягнуто згоди щодо всіх умов передачі будинку та його оплати, у зв'язку з невідповідністю фактичного розміру житлової площі (12,9 кв.м.) умовам договору (41,9 кв.м.). Твердження позивача про те, що [PERSON] та [PERSON] належним чином виконали всі зобов'язання за договором купівлі-продажу не пізніше 30.01.2011 року є не обґрунтованими та не підтвердженими будь-якими належними та допустимими доказами. Так, як передати вказане в договорі майно виявилося неможливим, технічний паспорт на будинок та документи на житловий будинок [PERSON] [PERSON] не передала, а остання, у свою чергу, відмовилася віддавати частину коштів за майно, то дана ситуація в подальшому привела до втрати інтересу сторін договору у відчуженні та придбанні майна. Право власності на нерухомість у [PERSON] не виникло, оскільки договір купівлі-продажу від 27.12.2010 року так і не був зареєстрованим у Державному реєстрі правочинів, що суперечить підп. б) п. 5 договору та ст. 640 ЦК України. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані (ч. 2 ст. 214 ЦК України). Так, 23.11.2017 року [PERSON] та [PERSON], за спільною згодою, уклали договір про розірвання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку, посвідченого Іваничівською державною нотаріальною конторою 27.12.2010 року за реєстровим № 3509 (а.с. 41) у зв'язку з тим, що право власності після посвідчення договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку не було перереєстровано на нового власника і право власності залишається зареєстрованим за [PERSON] Так, як [PERSON] та [PERSON] мали право за взаємною згодою відмовитися від двостороннього правочину (договору купівлі-продажу) навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані, то суд не вбачає підстав для визнання договору від 23.11.2017 року, зареєстрвоаного в реєстрі за № 1984 про розірвання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку, посвідченого Іваничівською державною нотаріальною конторою 27.12.2010 року за реєстрвовим № 3509 не дійсним. За таких обставин, у задоволенні позовної вимоги про визнання договору про розірвання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку недійсним слід відмовити. У зв'язку із скасуванням договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку, посвідченого Іваничівською державною нотаріальною конторою 27.12.2010 року за реєстрвовим № 3509, позовна вимога про переведення прав і обов'язків покупця також не підлягає задоволенню. Арешт, накладений ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 02.10.2017 року на ? частину житлового будинку, що в [ADDRESS], що належить [PERSON], підлягає скасуванню. Внесені [PERSON] на дипозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області кошти в розмірі 27 098,00 грн. підлягають поверненю. Судові витрати по справі слід залишити за позивачем - [PERSON].

Outcome: dismissed