Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що відповідно до кредитного договору № CL-181921 від 02 квітня 2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 100000 гривень зі строком кредитування до 01 квітня 2024 року, на поточні потреби зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 52,99% річних. Згідно з п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 08 червня 2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 143405,16 гривень. Оскільки в Анкеті-заяві № CL-181921 зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , посилаючись на практику Верховного Суду у справі № 205/5882/18 від 07 жовтня 2020 року, позивач вважає, що обов`язки за вищевказаним кредитним договором виникли в обох з подружжя. Тому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № CL-181921 від 02 квітня 2019 у розмірі 143405,16 грн., судовий збір у розмірі 2270 грн., витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 14340,52 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2021 року відкрито провадження по даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавалися. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подали. Інші заяви по суті справи та клопотання від сторін суду не надходили. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Зазначив також, що позов він підтримує в повному обсязі. Відповідачі, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом \~встановлено,\~ що відповідно до кредитного договору № CL-181921 від 02 квітня 2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 100000, зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 01 квітня 2024 року (а.с. 16-18). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника (а.с.7-11). [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 08 червня 2021 року розмір його заборгованості становить 143405,16 грн. та складається з: 92660,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 50744,35 грн. - заборгованість за відсотками. 20 травня 2021 року банком на адресу відповідача [PERSON] була направлена досудова вимога, у якій роз`яснено про стан його заборгованості та була висунута вимога сплатити на рахунок АТ «Кредобанк» заборгованість в розмірі 139040,63 грн. протягом 30 календарних днів (а.с. 23). Відповідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] вчасно не сплачував позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому суд вважає такою, що ґрунтується на законі, вимогу позивача щодо стягнення з відповідача всієї суми кредиту достроково. За таких обставин вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-2181921 від 02 квітня 2019, суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів того, що кредитний договір № CL-181921 від 02 квітня 2019 був укладений в інтересах сім`ї, а сам договір чи матеріали справи такого зазначення не містять. З умов кредитного договору № СL-181921 від 02 квітня 2019 року, паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви № СL-181921 [PERSON] вбачається, що це споживчий кредит на суму\~\~100000 гривень, так як взятий на поточні потреби споживача. Шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. З долучених до матеріалів справи платіжних доручень від 02 квітня 2019 року №18723280,18723297, 18723816, 18723833 вбачається, що кредитні кошти, одержані відповідачем [PERSON] за кредитним договором, спрямовані на погашення його заборгованості за іншими кредитними договорами №RF2-40777 від 07.02.2017 року, №SAMDN21000006319502 від 21.03.2016 року, №2625101773290 від 17.02.2015 року, №P24.22091.004538657 від 15.11.2018 року відповідно (а.с. 7-10). А чи вказані кредитні договори укладались в інтересах сім`ї, докази в матеріалах справи відсутні. Крім того, належних та допустимих доказів перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] сторонами до матеріалів справи не надано. Посилання позивача на судову практику, висловлену у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18 суд не приймає, оскільки у кредитному договорі зазначено ціль кредиту - на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] , що спростовує твердження про те, що вказаний кредитний договір було укладено в інтересах сім`ї відповідачів. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що [PERSON] взяла на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк». Оцінивши в сукупності\~\~надані суду докази\~\~з урахуванням вимог ст.\~61,\~\~ч. 4 ст.\~65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № СL-181921 від 02 квітня 2019 року були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. За таких обставин підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] відсутні. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14340,52 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем до позовної заяви додано копію ордеру серії КС № 573217, копію витягу з договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 та копію посвідчення адвоката України (а.с. 39-42). Разом з тим, жодних доказів оплати витрат на правничу допомогу та доказів обсягу наданих послуг позивачем надано не було. Крім того, з п. 14.11. витягу договору від 11 лютого 2019 року вбачається, що сторони узгодили додатки до цього Договору, зокрема: Додаток №5 Акт про виконані роботи, Додаток №8 Звіт про судову роботу та виконані провадження, проте таких додатків суду не надано. За таких обставин вимога щодо стягнення витрат на правничу допомоги у розмірі 14340,52 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн.

Outcome: partial