Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 листопада 2007 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1198. В подружжя народилися дитина донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалось у звязку з тим, що між ними було відсутнє взаємопорозуміння, що привело до втрати почуття любові і поваги один до одного. Крім того, протягом їх подружнього життя між ними постійно виникали сварки на побутовому рівні, і все це також негативно відображалося на сімейному житті. З жовтня 2016 року сімейні відносини фактично припинені, з цього часу вони не ведуть спільне господарство і не мають спільного бюджету. Примирення між ними не було і фактично сімя розпалася. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. Просив не давати строк для примирення. Спору щодо місця проживання дитини та поділу майна немає. Просив суд розірвати шлюб між ним [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1198. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просив шлюб розірвати. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. Позивач не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно до копії свідоцтва про шлюб виданого 10 листопада 2007 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 листопада 2007 року за актовим записом № 1198 ( а.с. 4). 23 квітня 2008 року у позивача та відповідачки народилась спільна дитина донька [PERSON], на підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження Серія І-КИ №627727, в якому батьками вказаної дитини вказано позивача та відповідачку ( а.с. 5). Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Як зазначив позивач шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з жовтня 2016 року, позивач не бажає поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймали, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, втрата почуттів взаємної любові. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивач наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка не надала заперечення щодо розірвання шлюбу, позивач зберігати шлюб не бажаю, спір про майно відсутній, спір щодо місця проживання дитини також відсутній, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матірю, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідачки судових витрат.

Outcome: approved