Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього пені в розмірі 155 673,84 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у ПАТ КБ «Приватбанк» ним були відкриті зарплатні картки з номером [NUMBER] на якій знаходилось 464 грн. заробітної плати, отриманої у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, а також картка з номером [NUMBER] на якій знаходилось 4413 грн. заробітної плати, отриманої у Львівській національній академії мистецтв. З 01.07.2015р. відповідач відмовився обслуговувати ці рахунки і видати кошти. Незважаючи на його відповідні звернення, такі залишались без відповіді, і лише 30.05.2018р. відповідач фактично повернув кошти, користуючись такими протиправно близько трьох років. В такому випадку з підстав, визначених у ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 155 673,84 грн. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.10.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази скерування такого позивачу. З позовними вимогами не погоджується, вважаючи, що позивач не обґрунтував як саме договірні зобов`язання порушені банком. Крім того, укладений між сторонами договір банківського обслуговування за своєю природою є договором приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На виконання умов вказаного договору позивач отримав зарплатні платіжні картки, які відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є електронним платіжним засобом. Вважає, що саме цей закон у спірних правовідносинах є спеціальним, внаслідок чого Закон України «Про захист прав споживачів» на дані правовідносини не поширюється, що виключає можливість стягнення пені відповідно до цього Закону. Крім того, за умовами укладеного між сторонами договору, за порушення термінів виконання доручення клієнта на перерахування банк платить пеню у розмірі 0,01 відсотка від суми прострочки платежу за кожен день прострочення, але не більше 0,1 відсотка від суми перерахування, що додатково виключає можливість нарахування пені в розмірі 3 відсотків вартості послуг за кожен день прострочення. Також, звертаючись до суду з даним позов позивач пропустив строк позовної давності, який у спірних правовідносинах є спеціальним та становить 1 рік, і тому, враховуючи вищенаведені обставини, в задоволенні позову просить відмовити. У відповіді на відзив позивач наголошує, що наведені в ньому доводи про пропуск позовної давності є безпідставними, оскільки вимоги про стягнення неустойки за своїм характером є похідними від основного зобов`язання і право на стягнення неустойки втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Також, вважає невірним посилання відповідача на умови договору банківського обслуговування, оскільки таким договором передбачено відповідальність банку за порушення термінів виконання доручення клієнта на перерахування коштів, а не за ненадання доступу клієнта до його карткових рахунків шляхом блокування карток. Письмових заперечень відповідач не подав. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.02.2019р. провадження у вказаній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів (справа № 463/4782/17). Після усунення обставин, що викликали необхідність зупинення провадження, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.04.2019р. провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи на 23.05.2019р. без проведення судового засідання. Дослідивши матеріли справи, матеріали цивільної справи № 463/4782/17, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір банківського обслуговування, відповідно до якого позивач отримав зарплатні картки з номером [NUMBER] та номером [NUMBER] . Вказані обставини визнаються сторонами, встановлені рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.08.2018р. (а.с.27-32, а.с.119-122 справи № 463/4782/17) та постановою Львівського апеляційного суду від 25.02.2019р. (а.с.151-157 справи № 463/4782/17) і тому, згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Крім того, цими ж судовими рішеннями встановлено, що відповідач у період з 01.07.2017р. по 30.05.2018р. протиправно не повертав належні позивачу кошти, які знаходились на його карткових рахунках, у зв`язку з чим з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] стягнуто 1744,39 грн. інфляційних втрат, три відсотки річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання в розмірі 427 грн., а також пеню в розмірі 4922,02 грн. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, суд апеляційної інстанції задовольняючи позовну вимогу про стягнення пені, обрахованої у відповідності до вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вказав про поширення вимог вказаного закону на дані правовідносини. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України). Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України). Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта визначено статтею 1073 цього Кодексу. Зокрема, за змістом цієї норми у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Невиконання або неналежне виконання зобов`язань банку за договором банківського рахунка, зокрема відмова виконати розпорядження клієнта з видачі йому відповідних сум з рахунка, має наслідком настання відповідальності банку, встановленої договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого під час розгляду справи № 761/26293/16-ц (постанова від 20.03.2019р.), відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Відтак, доводи відповідача про непоширення на спірні правовідносини вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, і в загальному, вимога про стягнення пені, яка обрахована відповідно до положень ч. 5 ст. 10 цього Закону є обґрунтованою. Щодо позовної давності. Судом встановлено, що кошти, які перебували на зарплатних карткових рахунках позивача в загальному розмірі 4877 грн. фактично повернуті останньому 30.05.2018р. За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оскільки позов до суду пред`явлено 28.09.2018р., з відповідача на користь позивача може бути стягнена пеня, обрахована починаючи з 28.09.2017р., а оскільки кошти фактично повернуті позивачу 30.05.2018р. - вказана дата є кінцевим строком, за яким може нараховуватись пеня. Щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача. Загалом, у періоді з 28.09.2017р. по 29.05.2018р. включно є 244 дні прострочення виконання зобов`язання. Відповідно, з врахуванням суми боргу - 4877 грн., а також розміру пені, який становить 3 % від суми боргу за кожен день прострочення, загальний розмір пені за період з 28.09.2017р. по 29.05.2018р. включно становить 35 699,64 грн. (а.с.93). Разом з тим, як уже зазначалось вище, постановою Львівського апеляційного суду від 25.02.2019р. з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача стягнуто пеню, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 4922,02 грн. Стягуючи таку суму суд апеляційної інстанції виходив з того, що саме така сума заявлена позивачем до стягнення, тоді як суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Отже, загальний розмір пені, обрахованої в межах строку позовної давності підлягає зменшенню на таку суму та становить 30777,62 грн. Крім цього, частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з того, що з відповідача на користь позивача вже стягнено пеню, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі, який перевищує розмір боргу, на думку суду стягнення з відповідача пені в розмірі 30777,62 грн., що більш ніж в шість разів перевищує суму боргу, не відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності. З огляду на такі обставини, пеню, яку слід стягнути даним рішенням суду слід зменшити до суми 1000 грн., яка буде справедливим наслідком порушення відповідачем своїх зобов`язань. При цьому, доводи позивача про неможливість зменшення цієї пені суд відкидає, оскільки за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України, надане суду право зменшити розмір неустойки не може стояти в залежності від того, яким законодавчим актом передбачено право на її стягнення і Велика Палата Верховного Суду, під час розгляду цивільної справи № 761/26293/16-ц зменшила розмір неустойки, який обрахований до стягнення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, позов підлягає до задоволення частково. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, такий за ставками, які були чинними на момент пред`явлення позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial