Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди покликаючись на те, що, відповідач 21 жовтня 2013 року звернувся до Голови Служби Безпеки України, начальника управління Служби Безпеки України у Львівській області та комітету Верховної Ради України з питань верховенства права і правосуддя, із листом, в якому зазначив, що «через свої дружні відносини та інші можливості він заблокував розслідування відкритого кримінального провадження і встановив контакти з працівниками ПАТ «Кредобанк», які відмовили мені в поверненні коштів…14.03.2013 року я звернувся у Франківський районний суд м.Львова з двома позовами до ПАТ «Кредобанк» щодо відшкодування коштів, незаконно знятих з моїх рахунків. Після моїх звернень в суд, я дізнався, що [PERSON] знову через свої можливості блокує розгляд цивільних справ, так як у випадку повернення банком мені коштів банк стосовно його сина буде активно наполягати на повернення кримінального провадження і предявлення підозри про злочин…батько Віталія вчиняє тиск на всі владні структури у Львівській області…, встановив прослуховування мого мобільного телефону +38063120699, здійснив за мною постійний нагляд для перешкоджання у вирішенні даної проблеми». 14 серпня 2014 року відповідач повторно звернувся з листом на адресу Голови Служби Безпеки України та начальника управління Служби Безпеки України у Львівській області де зазначив, що «…передав своєму батьку [PERSON], який їх використав у своїх особистих потребах. Крім цього [PERSON] чинився тиск на мене, який полягав у висловленні усних погроз, залякування кримінальним переслідуванням при умові, якщо я не відмовлюсь від своїх законних вимог щодо отримання належних мені коштів». Даними листами перед керівництвом управління Служби Безпеки України у Львівській області було підірвано його ділову репутацію. Скарги відповідача розглядалися за місцем його праці, проводилося службове розслідування, однак факти, наведені в скаргах, не підтвердилися, оскільки вони були повністю неправдивими, а подавалися до керівництва управління Служби Безпеки України у Львівській області з метою його дискредитвції в очах керівництва. Просить вказану інформіцю визнати недостовірною та такою що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, зобовязати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом скерування відповідних листів та стягнути на його користь з відповідача 10 000 гривень моральної шкоди. Позивач у судове засідання не зявився, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з його хворобою та поганим самопочуттям, однак не надав доказів на підтвердження обставин викладених у заяві, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 відповідачем [PERSON] на адресу Голови Служби Безпеки України, начальника управління Служби Безпеки України у Львівській області та комітету Верховної Ради України з питань верховенства права і правосуддя направлено листи із викладенням наступних відомостей щодо позивача «через свої дружні відносини та інші можливості він заблокував розслідування відкритого кримінального провадження і встановив контакти з працівниками ПАТ «Кредобанк», які відмовили мені в поверненні коштів…14.03.2013 року я звернувся у Франківський районний суд м.Львова з двома позовами до ПАТ «Кредобанк» щодо відшкодування коштів, незаконно знятих з моїх рахунків. А після моїх звернень в суд, я дізнався, що [PERSON] знову через свої можливості блокує розгляд цивільних справ, так як у випадку повернення банком мені коштів банк стосовно його сина буде активно наполягати на повернення кримінального провадження і предявлення підозри про злочин. Батько [PERSON] вчиняє тиск на всі владні структури у Львівській області…, встановив прослуховування мого мобільного телефону +38063120699, здійснив за мн6ою постійний нагляд для перешкоджання у вирішенні даної проблеми». 14 серпня 2014 року відповідачем [PERSON] на адресу Голови Служби Безпеки України, та начальника управління Служби Безпеки України у Львівській області направлено лист із викладенням наступних відомостей щодо позивача «…передав своєму батьку [PERSON], який їх використав у своїх особистих потребах. Крім цього [PERSON] чинився тиск на мене, який полягав у висловленні усних погроз, залякування кримінальним переслідуванням при умові, якщо я не відмовлюсь від своїх законних вимог щодо отримання належних мені коштів». Відповідно ст. 277 ЦК України та п.15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р. негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе членів сімї. Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб - фігурантів інформації. У судовому засіданні безспірно встановлено, що вказана вище інформація викладена відповідачем у листах від 21 жовтня 2013 року та 14 серпня 2014 року не відповідає дійсності, викладена частково в образливій формі із звинуваченнями у порушенні принципів моралі та неетичній поведінці у суспільному житті, не підтверджена жодними достовірними доказами, порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації і ставить під сумнів набуту ними суспільну оцінку його ділових і професійних якостей при виконанні ними трудових обовязків, його соціальну оцінку в очах оточуючих, що призводить до істотного погіршення стосунків з людьми. Згідно рішення Конституційного [PERSON] України від 10 квітня 2003 року у справі № 1-9/2003 викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обовязків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Однак у даному рішенні закладено також і умову за якої заявник несе саме цивільно-правову відповідальність за вказані звернення а саме: підставою цивільно-правової відповідальності заявника може бути поширення недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя посадової чи службової особи правоохоронного органу як людини і громадянина. З огляду на зміст листів скерованих відповідачем на адресу Голови Служби Безпеки України, начальника управління Служби Безпеки України у Львівській області та комітету Верховної Ради України з питань верховенства права і правосуддя від 21 жовтня 2013 року та 14 серпня 2104 року суд вважає, що вони містять недостовірну інформацію та стосуються саме особистого та сімейного життя позивача, як посадової особи управління Служби Безпеки України у Львівській області. Також і у п. 16 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та ділової репутації громадян та організацій» № 1 від 27 лютого 2009 року вказано, що разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Як в становлено в судовому засіданні, вказані листи скеровані без жодних на те підстав та були викликані не наміром виконати свій громадський обовязок і захистити свої права, свободи чи законні інтереси. Крім того, суд враховує також особливий характер роботи позивача [PERSON], як посадової особи управління Служби Безпеки України у Львівській області, яка вимагає виключного дотримання особливих моральних та ділових якостей, як в особистому так і у суспільному житті. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг страждань яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих та професійних стосунках, ступінь зниження престижу та ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, обсяг розповсюдженої неправдивої інформації суд вважає за можливе позов у цій частині задоволити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 3000 гривень 00 коп. моральної шкоди, так як завдана позивачу моральна шкода за характером та тривалістю відповідає такому розміру. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, інформація викладена відповідачем у листах не відповідає дійсності, не підтверджена жодними достовірними доказами, порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації, ставить під сумнів набуту ним суспільну оцінку, його ділові і професійні якості при виконанні ним трудових обовязків, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial