Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів та встановити їх в розмірі 200,00 грн., щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до повноліття дитини, посилаючись на те, що з відповідачкою вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області з нього на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, які позивач не може сплачувати так як він не працює, перебуває в скрутному матеріальному становищі, не має засобів для існування у звязку з чим звернувся до суду з зазначеним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідачки не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її та відповідачки відсутності, заявлені вимоги позивача не визнала та надала заперечення згідно яких просила суд відмовити в задоволенні позову. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати неповнолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані сторонами, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком зазначений [PERSON], позивач по справі (а.с. 5). Згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 11 лютого 2014 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 16 грудня 2013 року і до повноліття дитини, тобто до 24 липня 2019 року (а.с. 82). Згідно постанови від 24 березня 2014 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого Тарутинським районним судом Одеської області 13 березня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 16.12.2013р. і до повноліття дитини, тобто до 24.07.2019р. (а.с. 6, 7). Як вбачається з висновку лікарської контрольної комісії № 228 від 27.04.2015р., медичного висновку від 23.07.2014р. дитина [PERSON] знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: міопатія легкого ступеня (а.с. 80, 81). Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка , дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів, під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Згідно розяснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999р. «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази не можуть свідчити про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, тобто вони не свідчать про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». \~\~\~ Відповідно ст. 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач не довів те, що після встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. виникли нові обставини, передбачені ч. 1 ст. 192 СК України, які були б підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Більш того, усі обставини, на які посилається позивач по наявній справі, повністю були враховані судом при ухваленні рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини та з урахуванням усіх цих обставин і був визначений розмір аліментів в сумі 1000,00 грн. Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню.

Outcome: approved