Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини [PERSON] про визначення місця проживання дитини і просив визначити місцем проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], а також просив суд припинити стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], починаючи з 21.01.2014 року та визнати виконавчий лист № 644/319/14-ц таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він розірвав з відповідачем шлюб 09 квітня 2014 року. Після розірвання шлюбу син залишився жити з матір»ю. Але, влітку 2015 року [PERSON] сам прийшов до батька й повідомив, що бажає мешкати разом з ним, оскільки матір зловживає алкогольними засобами, не готує йому їжу, не піклується про нього. На даний час дитина мешкає разом з ним і він бажає і надалі визначити місце проживання дитини разом з батьком. Позивач в судове засідання з»явився, позов підтримав, та просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала частково. [PERSON] погодилась з позовними вимогами щодо визначення місця проживання сина разом з батьком, проте заперечувала проти припинення стягнення на її користь аліментів, оскільки вважала, що припинення стягнення має відбутись тільки після реєстрації дитини за місцем мешкання батька. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності,а також надав суду висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з його батьком [PERSON] Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та перевіривши матеріали справи, і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 12 квітня 2003 року по 09 квітня 2014 року позивач знаходився з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який до 2015 року за рішенням суду проживав разом із матір»ю [PERSON] Як вбачається з пояснень учасників процесу, влітку 2015 року [PERSON] сам прийшов до батька й повідомив, що бажає мешкати разом з ним, оскільки матір не піклується про нього. З цього часу дитина проживає разом з батьком, який влаштував дитині належні умови для проживання. Ці обставини визнані сторонами по справі та не оспорюються відповідачем. Позивач має стабільний дохід, постійне місце проживання у двокімнатній квартирі, де він мешкає разом зі своїми батьками. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Індустріального району УССД ДПСП ХМР, за місцем свого проживання позивачем створені всі необхідні умови для забезпечення проживання та навчання сина. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 74 від 18 січня 2017 року комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з його батьком [PERSON] На підставі викладеного та з урахуванням інтересів дитини, позиції відповідача, яка не заперечує проти проживання дитини разом з батьком, суд вважає, що позовні вимоги в даній частині позову підлягають задоволенню. Згідно зі ст.180 СК України обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька. Оскільки за рішенням суду встановлено місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], разом з батьком дитини, отже, суд вважає за можливе припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, оскільки дитина з цього часу буде знаходитись на утриманні позивача. Проте, припинення стягнення аліментів суд визначає відповідно до вимог ст. 191 Сімейного Кодексу України з дати звернення позивача до суд з відповідним позовом, тобто з 22 вересня 2016 року. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, крім того Цивільно-процесуальним Кодексом України передбачено інший порядок розгляду даного питання. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 205, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст.ст. 161, 180 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: partial