Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначав, що 09.06.2018 уклав з відповідачем договір № 9/06, за яким замовник доручає, а виконавець виготовляє меблеві конструкції згідно з специфікаціями замовника. При укладанні договору позивач сплатив відповідачу 10000,00 грн. Згодом, 18.06.2018, на вимогу відповідача, позивач банківським платежем сплатив відповідачу ще 3370,00 грн. Згідно п. 3 договору продукція виготовляється у строк до 20 банківських днів з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок виконавця у повному обсязі. В визначений строк послуги не було виконано. В зв`язку з невиконанням послуг просить стягнути кошти в розмірі 13370,00 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі 1250,10 грн. та 3% річних у розмірі 384,62 грн. Ухвалою суду від 01.07.2019 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 01.07.2019, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.06.2018 сторони уклали договір № 9/06 на виконання роботи по виготовленню меблевої конструкції. Відповідно до копій квитанцій позивачем було сплачено 09.06.2018 грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. та 18.06.2018 грошові кошти у розмірі 3370,00 грн. Згідно п. 3 договору продукція виготовляється у строк до 20 банківських днів з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок виконавця у повному обсязі. В визначений строк послуги не було виконано. В зв`язку з чим, 30.05.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання Договору № 9/06 від 09.06.2018 та повернення грошових коштів. Не зважаючи, що замовником було надіслано вимогу про розірвання договору та повернення коштів ще 30.05.2019, на сьогоднішній день, жодних дій щодо повернення отриманих коштів відповідачем не було здійснено. Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив , якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора , він може відмовитись від прийняття виконання та вимагати відшкодування збитків. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Виходячи з наведеного, в судовому засідання знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем умов договору, за таких обставин позовні вимоги про стягнення коштів у розмірі 13370,00 грн. підлягають задоволенню. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З відповідача підлягає стягненню відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі 1250,10 грн. та 3% річних у розмірі 384,62 грн. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, законними, обгрунтованими, підтверджуються наданими доказами та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, відзиву на позов не подав. Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Згідно з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано копію договору № 2019/05-29 про надання правничої допомоги та представлення інтересів від 29.05.2019 та додатки до нього, копії актів прийому-передачі наданих послуг від 30.05.2019 та 22.06.2019. Разом з тим, надана копія квитанції прибуткового касового ордера від 29.05.2019 свідчить про оплату юридичних послуг за договором про надання правничої допомоги та представлення інтересів №2019/03/27 від 27.03.2019. Враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), суд вважає за необхідне в частинні стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити. Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за подання позову та заяви про забезпечення позову у сумі 768,40 грн., слід стягнути з відповідача в дохід Держави України.

Outcome: partial