Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути із [PERSON] 38 955,73 грн., з яких загальна сума боргу за договором позики - 38 000 грн., проценти за користування позикою - 955,73 грн., посилаючись на те, що 01 липня 2009 року між ним та відповідачем було укладено усний договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 1000 грн. Дата повернення позики при цьому не обговорювалася. Згодом 01 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем було повторно укладено усний договір позики, у відповідності до якого позивач передав грошову позику в розмірі 3000 грн. Дата повернення позики також не обговорювалася. Грошові кошти у загальному розмірі 38 000 грн. були передані [PERSON] з 01.07.2009 р. по 01.08.2013 р. В судове засідання позивач не з'явився надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, 01 липня 2009 року між ним та відповідачем було укладено усний договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 1000 грн. Дата повернення позики при цьому не обговорювалася. Згодом 01 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем було повторно укладено усний договір позики, у відповідності до якого позивач передав грошову позику в розмірі 3000 грн. Дата повернення позики також не обговорювалася. В подальшому [PERSON] передавав грошові кошти [PERSON]: 01.12.2009 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 11.04.2010 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 07.08.2010 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 23.12.2010 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 01.04.2011 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 09.08.2011 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 20.12.2011 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 16.04.2012 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 03.08.2012 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 08.12.2012 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 12.04.2013 р. - 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 01.08.2013 р. - 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок. Згідно із положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 та ст. 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Недодержання сторонами письмової форми правочину (договору позики), яка встановлена законом, не має насідком його недійсність ( ч. 1 ст. 218 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Так, 25.03.2014 року позивач поштою відправив вимогу про сплату боргу у сумі 38 000 грн. за адресою відповідача. Однак, відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання передбачені договором позики, щодо повернення позики, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов'язання та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов'язання щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконав свій обов'язок, порушивши строки повернення суми коштів, передбачених ч. 1 ст. 1049 ЦК України, не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу. Окрім того, відповідач визнав суму позову у поясненнях на ім'я слідчого Октябрського РВ Полтавського міського управління УМВС України. Постановою про закриття кримінального провадження від 21.08.2013 року слідчий СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області також підтверджує факт наявності заборгованості. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних розраховується за формулою: Сума санкції = Сх3хД:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення В нашому випадку сума заборгованості складає 38 000,00 грн. Кількість днів прострочення складає: з 01.08.2013 р. по 03.06.2014 р. - 306 днів. Сума санкції = 38 000х3х306:365:100 Сума санкції =955,73 грн. Таким чином, загальна ціна позову складає 38 955,73 грн. [PERSON] не виконав своїх договірних зобов'язань перед [PERSON] з повернення за договором позики основного боргу - 38 000 грн., процентів за користування позикою - 955,73 грн., тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Позивачем по справі були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 389 грн. 56 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved