Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, зменшивши вимоги якого, просить стягнути з відповідачки 56 180 грн. заборгованості за договорами позики від 06.12.2012 року, 28.12.2012 року, 500 грн. витрат на правову допомогу та 571 грн. 80 коп. понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 грудня 2012 року позичив відповідачці грошові кошти в сумі 4000 гривень, 200 євро та 4000 доларів США, які вона зобов'язалась повернути до 26.12.2013 року, що підтверджується розпискою відповідачки. Крім того, 28.12.2012 року позичив відповідачці грошові кошти в сумі 500 доларів США, що підтверджується розпискою відповідачки від 28.12.2012 року. Однак, свої зобов'язання відповідачка не виконала, суму позики не повернула ні в обумовлений термін, ні на неодноразові письмові вимоги, лише 05.01.2014 року повернула 1000 грн., у зв'язку із чим просить стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 56 180 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечують наявності заборгованості перед позивачем. Ствердили, що неповернення позики було зумовлено важкими життєвими обставинами. Не заперечують проти стягнення вказаної суми заборгованості, однак, просять відстрочити виконання рішення суду на два роки, зважаючи на те, що у відповідачки немає постійного доходу та на її утриманні перебуває на непрацездатна матір та чоловік пенсіонер. Крім того, повністю заперечили позовні вимоги в частині стягнення витрати на правову допомогу, вважають такі вимоги безпідставними та недоведеними, а тому просять відмовити в задоволенні позову в цій частині. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що стверджується розпискою [PERSON], згідно якого відповідачка отримала від позивача кошти в сумі 4000 гривень, 200 євро та 4000 доларів США та взяла на себе зобов'язання повернути позивачу отримані кошти до 26.12.2013 року. Крім того, 28.12.2012 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачці 500 доларів США. Однак, відповідачка взяті на себе зобов'язання у визначений строк не виконала та отримані кошти не повернула, незважаючи на неодноразові звернення позивача із вимогою повернення коштів. Відтак, на даний час зобов'язання за договором позики відповідачкою у повному обсязі не виконані. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання З огляду на зазначене з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 06.12.2012 року, 28.12.2012 року в сумі 56 180 грн. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу, яку згідно з ч.1 ст.56 цього ж Кодексу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати таку допомогу. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте позивачем, всупереч вказаних вимог, не подано суду жодних доказів, які б свідчили про надання йому правової допомоги, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення. Покликання відповідача на наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до ст.217 ЦПК України, суд вправі відстрочити чи розстрочити виконання рішення. Однак, таке відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду може мати місце лише у виняткових випадках і за умови наявності обставин, що істотно утруднюють виконання рішення. Такими, зокрема, можуть бути важка хвороба боржника, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо. Проте, відповідачкою не обгрунтовано винятковості випадку в зв'язку з яким слід відстрочити виконання рішення, не зазначено достатніх обставини, які б свідчили про утруднення чи неможливість в даний час виконання рішення суду, а відтак і про необхідність відстрочення такого. Наявність на утриманні відповідачки непрацездатної матері та чоловіка пенсіонера, відсутність постійного заробітку (які не підтверджені жодними доказами), на які покликається відповідачка не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не є підставою для відстрочки виконання рішення суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають також стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 676 грн. 20 коп. На підставі ст.ст.526, 530, 533, 599, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved