Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнив, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 08.02.2017 року по 28.02.2017 року в сумі 5533,36 грн., компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки в сумі 6575,58 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.. Позовну заяву обґрунтував тим, що він, як помічник народного депутата України, був звільнений 08.02.2017 року розпорядженням відповідача від 16.02.2017 року, трудова книжка йому була надіслана поштою лише 28.02.2017 року, компенсація за невикористану в 2017 році відпустку за 27 календарні дні при розрахунку не виплачена та її сума склала 6575,58 грн., крім того, внаслідок звільнення «заднім числом» відповідач спричинив йому моральні страждання, оскільки він був позбавлений можливості працевлаштування, він є авторитетною людиною з 4 вищими освітами, має бездоганну репутацію, і тому таке звільнення спричинило шкоду його репутації, принизило його честь та гідність, крім того, внаслідок таких дій відповідача загострились наявні у нього хронічні захворювання, що потягне за собою тривалий реабілітаційний період. Крім того, за надання правової допомоги по цій справі він сплатив адвокату 3000 грн., які також просить стягнути з відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що звільнити позивача відразу ж після смерті його роботодавця народного депутата України [PERSON] було неможливо, оскільки належним чином завірену копію свідоцтва про його смерть, яка настала 08.02.2017 року, відповідач отримав лише 14.02.2017 року, тому позивач був звільнений 08.02.2017 року розпорядженням №219-к лише 16.02.2017 року, а трудову книжку йому було надіслано 27.02.2017 року у відповідь на його заяву про надіслання йому трудової книжки за місцем проживання, оскільки в день звільнення [PERSON] не працював. Також, згідно Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого постановою Верховної Ради України №379/95-ВР від 13.10.1995 року, та Закону України «Про статус народного депутата» помічники народного депутата працюють за строковим трудовим договором, народний депутат самостійно визначає кількість своїх помічників-консультантів у межах загального фонду, який встановлюється для оплати праці помічників-консультантів, та розподіляє на них місячний фонд заробітної плати. Місячний фонд заробітної плати помічників-консультантів станом на 01.01.2017 року становив 25076 грн., який був розподілений народним депутатом [PERSON] на його трьох помічників повністю, економія фонду оплати праці на день звільнення позивача була відсутня, в 2017 році народний депутат та його помічник не визначали дати щорічної відпустки, тому підстав для нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку немає. Також вважає, що підстав для стягнення моральної шкоди також не має, оскільки позивачем не доведена її наявність. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 23.03.2015 року на підставі його особистої заяви та подання народного депутата України [PERSON], розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України №3622 від 23.03.2015 року був зарахований з 18.03.2015 року на посаду помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу» порядком переведення з Запорізької обласної державної адміністрації з окладом в 4000 грн.. Розпорядженням першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України №1891-к від 06.06.2016 року [PERSON] був переведений з 01.06.2016 року за його згодою на посаду помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу», з встановленням заробітної плати в 8300 грн.. 08 лютого 2017 року [PERSON] помер. Розпорядженням голови Верховної Ради України №40-к від 16.02.2017 року у зв»язку з достроковим припиненням 08 лютого 2017 року повноважень народного депутата [PERSON] у зв»язку зі смертю йому припинено виплату заробітної плати, та вирішено питання про припинення кадрового та фінансового обслуговування його помічників-консультантів. Розпорядженням №219-к від 16.02.2017 року першого заступника керівника апарату Верховної Ради України звільнено помічників-консультантів народного депутата України в тому числі [PERSON], з займаних посад та визначено провести виплату компенсації за невикористану відпустку в межах наявної економії фонду оплати праці помічників-консультантів. 17.02.2017 року [PERSON] надіслав відповідачу заяву про надіслання йому трудової книжки та наказу про звільнення, вхідний штамп на заяві від 22.02.2017 року, та 28.02.2017 року відповідач надіслав йому трудову книжку, що підтверджується відбитком поштового штампу на конверті /а.с.8/. Згідно роздруківки з ПАТ «Альфа-Банк» від 01.03.2017 року, розрахунок при звільненні з [PERSON] проведений 28.02.2017 року, чого сторони по справі не оспорюють. Виплата при звільненні компенсації за невикористану відпустку не здійснювалась, чого сторони також не оспорюють. Згідно роздруківок ПАТ «Альфа-Банк» та розпорядження першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України №1891-к від 06.06.2016 року, розмір заробітної плати позивача за грудень 2016 року січень 2017 року становив по 8300 грн. щомісячно. Суду надана копія виписки з амбулаторної картки позивача, з якої видно що у березні 2017 року він звертався до ендокринолога у зв»язку з наявними у нього захворюваннями. Згідно договору про надання юридичних послуг від 03.02.2017 року, адвокат [PERSON] зобов»язався надати [PERSON] юридичну допомогу щодо захисту його інтересів у вигляді консультування, складання процесуальних документів, участі у судових засіданнях. Згідно акту виконаних робіт від 15.05.2017 року, позивач сплатив адвокату у рахунок виконаних ним за договором від 03.02.2017 року робіт по наданню правової допомоги 3000 грн.. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають задоволенню, а також підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, а в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. У відповідності до ст.232 КЗпП України у судах безпосередньо розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені у ст.116 КЗпП України. В даному випадку встановлено, що позивач був звільнений з 08.02.2017 року розпорядженням №219-к, виданим лише 16.02.2017 року, а трудова книжка позивачу була надіслана лише 28.02.2017 року, таким чином час затримки в видачі трудової книжки становить 14 робочих днів, тоді як відповідач повинен був видати позивачу трудову книжку в день його звільнення. Відповідач не навів поважних причин, які б свідчили про те, що трудова книжка не була видана позивачу у день його звільнення не з вини відповідача. У відповідності до ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8\~лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015 р. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). З наданої суду інформації про розмір заробітної плати [PERSON] за останні два місяці перед звільненням за грудень 2016 року та січень 2017 року видно, що його заробіток склав по 8300 грн. за кожен місяць. Кількість робочих днів у грудні 2016 року становить 22 робочих дня, у січні 2017 року 20 робочих днів. Середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням склав 8300 грн. х 2 = 16600 грн. / 42 робочих дні = 395,24 грн.. Таким чином, сума компенсації за час затримки видачі трудової книжки становить 14 днів х 395,42 грн. = 5533,36 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.81 Конституції України повноваження народних депутатів України припиняються, зокрема, у випадку смерті депутата. Згідно з п.2 ст.4.5 Положення, помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України з дати їх припинення. Відповідно до положень чинного законодавства України правовий статус, умови діяльності та особливості регулювання трудових правовідносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України, визначені ст.34 Закону України «Про статус народного депутата України» та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого постановою Верховної Ради України №379/95-ВР від 13.10.1995 року /далі - Положення/. Вказані нормативні акти є спеціальними законодавчими актами для цієї категорії працівників. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта. Народний депутат відповідно до ст.34 Закону України «Про статус народного депутата України» та ст.3.1,3.2 Положення є роботодавцем по відношенню до помічників-консультантів, він самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором /ч.5 ст.1.1 Положення/ у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України, здійснює їх підбір, розподіляє обов»язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів. У свою чергу Апарат Верховної Ради України виконує функції, пов»язані з оформленням розпоряджень щодо зарахування на посади, переведення, звільнення з посад помічників-консультантів, правильне оформлення трудових книжок, а також здійснення функції фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України у межах наявних коштів, виділених бюджетними призначеннями /п.п.1 п.10 розділу ІІ Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України №769 від 25. 08.2011 року у редакції Розпорядження Голови Верховної Ради України №734 від 20.11.2014 року. Тобто, всі виплати, що виникають з трудових правовідносин, в тому числі матеріальна допомога на оздоровлення та грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, здійснюються Апаратом Верховної Ради України з загального фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України, розмір якого щорічно встановлюється Верховною Радою України. Частиною 5 ст.4.4 Положення визначено, що помічник-консультант народного депутата України на початку кожного календарного року попередньо погоджує з народним депутатом України дату своєї основної та додаткової відпусток, про що повідомляє керівника Апарату Верховної Ради України. Як пояснив суду позивач, на початку року він з народним депутатом [PERSON] лише усно узгодив дату своєї щорічної відпустки, але не повідомив про це Апарат Верховної Ради України. Як зазначено у запереченнях відповідача, у зв»язку з тим, що позивач не узгодив з депутатом дату своєї щорічної відпустки та не повідомив про це Апарат Верховної Ради, тому оплата йому, як і іншим помічникам-консультантам народного депутата [PERSON], відпустки, не була запланована, та кошти на це виділені не були. У зв»язку із цим компенсація за невикористану відпустку позивачу при звільненні виплачена не була. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач не виконав наведених у ч.5 ст.4.4 Положення дій щодо узгодження щорічної відпустки, відповідач не мав підстав для планування коштів стосовно виплати компенсації невикористаної відпустки помічниками-консультантами народного депутата України [PERSON], тому підстав для задоволення позовних вимог про стягнення такої компенсації підстав не вбачається. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка ї завдала, за наявності її вини. Позивач обґрунтував ці свої вимоги тим, що він є відомою людиною, має 4 вищі освіти, великий стаж роботи на посадах органів державної влади та місцевого самоврядування, а таке його звільнення з посади помічника-консультанта народного депутата України , а саме звільнення «заднім числом» - розпорядженням від 16.02.2017 року його звільнено з 08.02.2017 року викликало у нього глибокі негативні емоції, розчарування у функціонерах Апарату Верховної Ради України, стало причиною погіршення стану його здоров»я, затримка видачі трудової книжки збільшила нервові переживання позивача, викликала відчуття великого дискомфорту при спілкуванні з колишніми колегами, знайомими та родичами, це принизило його честь та гідність, призвело до загострення його хронічних захворювань та необхідності тривалого реабілітаційного періоду. Проте, у судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що моральна шкода полягає лише у стражданнях, пов»язаних зі звільненням його заднім числом та затримкою видачі йому трудової книжки, оскільки він зміг стати на облік у центр зайнятості лише 10.03.2017 року, і ці 20 днів не будуть враховані у його страховий стаж. При цьому, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що такі дії відповідача призвели до моральних страждань та погіршення стану його здоров»я, порушення нормального укладу його життя, загострення хронічних захворювань. Так, згідно ч.1 абзацу 3 ч.3 ст.34 Закону України «Про статус народного депутата України», ч.3 ст.1.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, термін перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата є обмеженим та нерозривно пов»язаний з терміном виконання народним депутатом України повноважень. Таким чином, позивач, приступаючи до виконання своїх обов»язків помічника-консультанта народного депутата України, був обізнаний, що його повноваження будуть тривати лише на термін повноважень народного депутата України [PERSON]. Дізнавшись 09.02.2017 року про смерть [PERSON], позивач з цього часу знав про те, що термін його перебування на посаді помічника народного депутата закінчився, і мав бути готовий до того, що найближчим часом він буде звільнений з цієї посади. Таким чином, звільнення позивача з посади помічника народного депутата у зв»язку зі смертю депутата, хоча і здійснене 16.02.2017 року, не може бути визнане неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, які тягнуть за собою відшкодування моральної шкоди. Несвоєчасна видача трудової книжки також не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач поніс відповідальність за це шляхом стягнення середнього заробітку за затримку її видачі, а позивач у свою чергу не довів того, що такими діями спричинено шкоду його здоров»ю, не навів причинного зв»язку між затримкою видачі йому трудової книжки та його зверненням до ендокринолога в березні 2017 року та необхідністю тривалої реабілітації. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В даному випадку адвокат [PERSON] брав участь лише у трьох судових засіданнях по цій справі, зокрема: 11.04.2017 року з 13-34 год. по 15-50 год., 03.05.2017 року з 13.03 год. по 13.14 год., та 19.06.2017 року з 13-01 год. по 13-54 год., тобто всього 1 годину 30 хвилин. Суду не надано жодних даних про те, які окремі процесуальні дії поза судовим засіданням вчиняв адвокат в інтересах позивача, крім того, адвокат не ознайомлювався з матеріалами справи у суді. Таким чином, за надану правову допомогу необхідно стягнути витрати за участь у судових засіданнях в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2017 року, тобто 640 грн..

Outcome: partial