Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що згідно договору позики від 10 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського територіального округу [PERSON], за № 1419, [PERSON] отримав кошти від [PERSON] на загальну суму: 465 700,00 гривень у борг з терміном повернення позики в строк до 01.09.2015р. зі сплатою процентів 24% річних до дня повернення позики, однак в порушення умов позики станом на 05.09.2016р. позичальник не розпочав виплату позики та процентів згідно договору, чим порушив умови договору. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором позики від 10.07.2015р.: борг в сумі 465\~700 грн., інфляційні збитки в сумі 31574,46 грн., 24% річних в розмірі 129528,39 грн., штраф у розмірі 46570 грн., а всього 673\~372,85 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задоволити. \~\~\~ Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з запереченнями до суду не звертався. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Встановлено, що 10.09.2015р. між сторонами укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського територіального округу [PERSON] за № 1419, згідно якого [PERSON] надав в позику, а [PERSON] отримав 465\~700 грн. зі сплатою процентів 24% річних до дня повернення позики. Згідно ч.2 п.г Договору позики від 10.07.2015р. позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику, а також проценти готівкою в строк до 01.09.2015р. В порушення умов Договору позики, станом на 05.09.2016р. позичальник не розпочав виплати позики та процентів. Встановлено, що з метою досудового врегулювання позивач неодноразово направляв на адресу боржника досудові претензії та вимоги, що підтверджується матеріалами справи. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до п.а ч.2 Договору позики позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 24% річних, а відповідно до п.е ч.2 договору в разі прострочення строку повернення позики позичальник сплачує позикодавцеві штраф в розмірі 10% від суми позики, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови укладеного між сторонами договору позики погоджувались при нотаріальному посвідченні правочину і позичальник проти них не заперечував. Зміст договору позики чітко визначає обовязки позичальника сплатити відсотки з позики до дня повернення позики,а також сплату штрафу у випадку порушення договірних зобовязань. Отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. При укладенні даного правочину не існувало ніяких умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач своїм підписом у Договорі позики від 10.07.2015р. підтвердив свою згоду на умови договору і прийняв на себе зобов'язання щодо їх виконання. Договір є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається (ст.629 ЦК України). Суд погоджується з розрахунком заборгованості, що узгоджується з умовами договору позики щодо сплати відсотків, штрафу, а також офіційно оприлюдненими індексами інфляції. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як передбачено ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. \~\~\~ Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. \~Оцінивши зібрані у справі докази в \~їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обгрунтовані на законі та відповідають умовам укладеного сторонами договору позики, тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за період з 10.07.2015р. по 05.09.2016р. в сумі 673\~372,85 грн., в тому числі 465 700 грн. основна сума боргу, 31 574,46 грн. інфляційні втрати, 129 528,39грн. - 24% річних, 46 570 грн. - штраф. Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 6890,00грн., що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати по справі. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved