Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.2014 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 165000,00 грн. Позика є безпроцентною. Відповідно до умов договору, строк позики складає 20 календарних днів з моменту передачі позики позичальнику. Останній день позики - 31.01.2014 року. Зазначив, що ним повністю виконанні умови договору позики. В свою чергу, відповідач порушив свої зобов'язання за вказаним договором позики та у встановлений договором позики строк суму позики не повернув, тим самим порушивши умови надання позики. Зазначає, що його неодноразові звернення до [PERSON], щодо повернення боргу, останнім залишені без уваги. Договором позики встановлений штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення. Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням індексу інфляції та штрафу, передбаченого умовами договору, становить 407470,49 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 10.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу безпроцентну позику в сумі 165000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 31.01.2014 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою та засвідчений двома свідками [PERSON] та [PERSON], підписи яких поставлені у розписці. Встановлено, що [PERSON] виконав свої зобов'язання за договором позики в повному обсязі та здійснив передачу коштів в сумі 165000,00 грн. В свою чергу, вищевказані кошти [PERSON] не повернув у встановлений строк, тим самим порушивши умови надання позики. Встановлено, що неодноразові вимоги [PERSON] до відповідача, останнім було залишено без уваги, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 10.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 10.01.2014 року в сумі 165000,00 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача інфляційне збільшення суми боргу 26320,49 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем, інфляційне збільшення суми боргу становить 26320,49 грн. Розрахунок наданий позивачем є вірним, сторонами у справі неоспорювався, а тому він може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. У зв'язку з тим, що відповідач прострочив повернення суми позики, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне збільшення заборгованості в сумі 26320,49 грн. Крім того, п. 6.4 договору позики від 10.01.2014 року встановлений штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення, який відповідно до розрахунку наданого позивачем становить 216150,00 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики достовірно встановлений у судовому засіданні та з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 3654,00 грн.

Outcome: approved