Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 січня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він надав у борг відповідачеві 4000,00 гривень зі строком повернення грошових коштів до 23 лютого 2013 року, а в разі невиконання своєчасно зазначених зобов'язань позичальник зобов'язався сплатити штраф у розмірі 100% позики, тобто у сумі 4000,00 гривень . Грошові кошти за договором позики були отримані відповідачем в цей же день згідно написаної нею особисто письмової розписки, але в зазначений в договорі термін йому повернуті не були, в зв'язку з чим він змушений звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача суми боргу в примусовому порядку, оскільки зобов'язання за договором повинні бути виконані належним чином, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Прохав стягнути з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суму боргу у розмірі 8208 гривень 79 копійок з урахуванням штрафу в розмірі 4000 гривень за порушення виконання зобов'язання, а також відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України процентів за користування грошовими коштами за період з 15 січня по 05 листопада 2013 року в розмірі 208 гривень 79 копійок за період користування коштами. Крім цього, прохав стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на правову допомогу, які йому довелося сплатити фахівцю в галузі права за надану консультацію та складання і подання позовної заяви до суду, в розмірі 500 гривень та сплачений при зверненні до суду з позовом судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав стягнути з відповідача борг у розмірі 8208 гривень 79 копійок з урахуванням суми боргу в розмірі 4000 гривень, штрафу в сумі 4000 гривень за порушення виконання зобов'язання та процентів за період користування грошовими коштами в розмірі 208 гривень 79 копійок, а також судові витрати на правову допомогу та сплату судового збору. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.18), у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не подав і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, в зв'язку з чим суд у відповідності зі ст.224 ЦПК України за згодою позивача ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобов'язанням строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За договором позики відповідно до вимог ст.ст.1046,1047 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної відповідачем кількості речей. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 15 січня 2013 року було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем [PERSON] 15 січня 2013 року власноручно була написана розписка, відповідно до якої вона отримала від позивача позику в розмірі 4000,00 гривень, яку зобов'язувалась повернути в повному обсязі в строк до 23 лютого 2013 року (а.с.9), але в зазначений у розписці строк відповідач взяті в борг грошові кошти позивачеві не повернула. Відповідно до умов розписки від 15 січня 2013 року, у випадку невиконання зобов'язань щодо вчасного повернення позики, відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути позику в подвійному розмірі, тобто в сумі 8000 гривень, сплативши компенсацію за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позики у розмірі 4000,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право, якщо інше не встановлено договором або законом, на отримання від позичальника процентів від суми позики, при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно письмової розписки, відповідно до якої між сторонами оформлено договір позики, сторонами не встановлено розмір та порядок отримання процентів, в зв'язку з чим їх розмір необхідно визначити на рівні облікової ставки НБУ, а їх сплата повинна здійснюватися щомісяця до дня повернення позики. Станом на 05 листопада 2013 року згідно розрахунків позивача за період з 15 січня по 05 листопада загальна сума процентів за користування позикою становить 208 гривень 79 копійок (а.с.6). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 4000,00 гривень, зобов'язавшись до 23 лютого 2013 року повернути борг, а в разі прострочення виконання сплатити розмір позики в подвійному розмірі, тобто 8000 гривень, що свідчить про наявність між сторонами договірного зобов'язання, яке за формою та змістом відповідає вимогам ст.1046-1047 ЦК України та за яким сторони досягли домовленості за усіма суттєвими умовами договору, але свого зобов'язання по сплаті коштів в установлений письмовим договором строк відповідач не виконав, в зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню, а сума боргу підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку за рішенням суду, оскільки відповідно до ст.ст. 526,527,629 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, в строки та порядку, визначеному законом чи договором, а відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, які суд вважає необхідним стягнути з відповідача. Крім цього, відповідно до ст. 1048 ЦК України, стягненню підлягають проценти за користування позикою в розмір 208 гривень 79 копійок за період з 15 січня по 05 листопада 2013 року. В той же час необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 500 гривень в якості витрат на правову допомогу, оскільки до позовної заяви не було додано жодних доказів на підтвердження укладання договору про надання правової допомоги № 1 від 31 жовтня 2013 року , а також на підтвердження оплати зазначеної суми на користь фахівця в галузі права, на які посилався позивач, як і розрахунки визначення розміру оплати за надання правої допомоги. В зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору при звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial