Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 травня 2011 року його було прийнято на роботу в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в автотранспортний цех водієм автотранспортних засобів першого класу. 25 січня 2017 року відповідно до наказу №831/ВК від 25.01.2017 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні йому було видано лише заповнену трудову книжку, однак всіх нарахованих сум виплачено не було. Адміністрація відповідача запевнила його, що розрахується з ним пізніше, однак до цього часу розрахунку з ним не проведено. У липні 2017 року він звернувся до керівництва ПАТ «СМНВО» із проханням видати довідку про нараховані, але не виплачені суми заробітної плати та інших видів виплат при звільненні, однак йому було відмовлено і в цьому. 03 серпня 2017 року з ним було укладеного договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON], яким того ж дня було направлено адвокатський запит відповідачу з проханням надати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату [PERSON] Відповідно до надано відповідачем бухгалтерського листа-розрахунку за січень 2017 року станом на 01.01.2017 року сума заборгованості по його заробітній платі (без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становила 22800грн. Як вбачається з бухгалтерського листа - розрахунком за липень 2017 року станом на 01.07.2017 року йому підлягало сплаті 22800грн. Період затримки розрахунку при його звільненні на дату звернення до суду з даним позовом, тобто з 25.01.2017 року по 09.10.2017 року становить 176 робочих днів з розрахунку: в січні - 5 днів, в лютому - 20 днів, в березні - 22 дні, в квітні - 19 днів, в травні - 20 днів, в червні - 20 днів, в липні - 21 день, в серпні - 22 дні, у вересні - 21 день, у жовтні - 6 днів. Розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 188,76грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 33221,76грн., з розрахунку: 188,76 х 176 = 33221,76грн., де: 188,76грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 176 - кількість днів затримки розрахунку при звільненні. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі та інших належних йому виплатах - 22800грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 26.01.2017 року та закінчуючи датою ухвалення рішення суду, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1000грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив задовольнити. В судове засіданні представник відповідача не з`явився, про час на місце розгляду справи повідомлений належним чином, надано письмове пояснення щодо позову, в якому зазначено, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства - втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Відображена у довідці заробітна плата належна позивачу до виплати у день звільнення зазначена після відрахувань податку з доходів фізичних осіб (ПДФО) та військового збору становить 22800грн. 75коп. Відображена у довідці середньоденна заробітна плата складала 183грн. 00коп., яка зазначена без утримання ПДФО та військового збору, отже у разі стягнення з Товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із загальної суми такого стягнення необхідно утримувати ПДФО та військовий збір. При визначенні кількості робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року №75 (понеділок, вівторок, середа), яка на 13.11.2017 року (день розгляду справи судом) з 26.01.2017 року (день наступний за днем звільнення позивача з Товариства) складе 116 робочих днів. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 21228грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Товариство просить зменшити розмір витрати на правову допомогу, оскільки сума 1000грн., не є співмірною зі складністю справи та виконаними роботами. Розгляд справи просили провести без представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що позивача 17 травня 2011 року відповідно до наказу №5162/ВК від 16.05.2011 року було прийнято на роботу в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в автотранспортний цех водієм автотранспортних засобів першого класу. 25 січня 2017 року відповідно до наказу №831/ВК від 25.01.2017 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договор, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.6), та копією наказу №5162 від 16.05.2011 року (а.с.7). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №16-07/1280 від 23.10.2017 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 22800грн.75коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 22800грн.75коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 183грн.00коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 26.01.2017 року по 13.11.2017 року становить 116 робочих днів (січень 2, лютий 12, березень 12, квітень 11, травень 12, червень 10, липень 13, серпень -14, вересень 12, жовтень 13, листопад - 5), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21228,00грн. (183грн. х 116дн. = 21228грн.). Суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 22800грн.75коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21228грн. ( з суми середнього заробітку підлягають утриманню податки та обовязкові платежі). Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640грн. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000грн. Сплата цих коштів підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. Згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій (640грн. за 1 годину роботи). Безпосередньо в суді першої інстанції представник позивача адвокат [PERSON] участі не приймав. Представником позивача адвокатом [PERSON] були вчинені інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме складання і подання позову до суду, і відповідно суд вважає, що є обгрунтованим розмір таких витрат в сумі 750грн. (а.с.17). Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 750грн. в відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: partial