Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить суд: -стягнути із Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь [PERSON] недоплачену заробітну плату за серпень, вересень та жовтень 2019 року у розмірі 7 963,72 грн.; -стягнути із Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 38 531,64 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона із 26.09.2017 працювала у Державному підприємстві «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на посаді начальника бюро організації праці та заробітної плати планово-економічного відділу. Вказує, що Наказом Відповідача від 08.08.2019 № 194 «Про введення в дію структури та штатного розпису» було введено в дію із 01.06.2019 структуру та штатний розпис державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», за яким посаду позивача було скорочено. Зазначає, що 13.08.2019 позивача ознайомлено із повідомленням про скорочення її штатної одиниці за № 575 та 15.10.2019 наказом № 314-к позивача було звільнено із посади у зв`язку із скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП). Позивач вважає, що при проведенні розрахунків при звільненні відповідачем не додержано норм законодавства України та положень Колективного договору. Так, у вимогах п. 5.16 Колективного договору Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», який був укладений між адміністрацією та трудовим колективом підприємства на підставі вимог ст.ст. 10, 13 КЗпП України та зареєстрований Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.04.2015 за № 121-13і діючий на час звільнення позивача, вказано, що працівникам, попередженим про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, при перегляді форм, систем, розмірів оплати праці підвищувати тарифні ставки (посадові оклади) у порядку, встановлено на підприємстві. Посилається, що в порушення вказаних норм, позивачу не було підвищено посадовий оклад. У зв`язку із чим, при звільнені, заробітна плата за серпень, вересень та жовтень 2019 року, а також компенсація та вихідна допомога підприємством була нарахована з порушенням вимог КЗпП України, Колективного договору та ЗУ «Про оплату праці», тобто без підвищення тарифної ставки (посадового окладу). Зазначає, що фактично відповідачем здійснювалася виплата заробітної плати та розрахунки при звільненні за посадовими окладами, які втратили чинність після введення в дію структури та штатного розпису підприємства, що в свою чергу не відповідає вимогам закону. Вказує, що відповідно до структури та штатного розпису підприємства начальнику бюро (бюро програмного забезпечення), тобто за аналогічною посадою, був призначений оклад у розмірі 17 300,00 грн. за місяць. Таким чином позивач вважає, що оскільки у серпні 2019 року було 22 робочих днів, середньоденна заробітна плата для начальника бюро становить 786,36 грн. У позовній заяві позивач наводить розрахунки, у яких зазначено, що позивачу за серпень 2019 року не доплачено заробітної плати розмірі 3 336,45 грн., за вересень 2019 - 2 574,35 грн. та за жовтень 2019 - 2 022,92 грн., а в загальному 7 963,72 грн. Крім того позивач вказує, що за період із 16.10.2019 по 23.10.2019 (день підпису позовної заяви) сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені складає 38 531,64 грн. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 13.01.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду 13.01.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 25.02.2020 позивачем подано до суду заяви на виконання вимог узвали від 13.01.2020. Ухвалою суду від 27.02.2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі копію позовної заяви з додатками. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач та третя особа отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 12.05.2020 (а.с.а.с. 67-68). 19.05.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити. Вказує, що матеріалами справи підтверджено, що позивача на виконання вимог ст.ст. 40 та 49-2 КЗпП України персонально не пізніше ніж за два місяці попереджена відповідачем про наступне вивільнення, подальше бажання на переведення на запропоновані вакантні посади не виявила. Процедура вивільнення працівника у зв`язку із скороченням посади була дотримана підприємством в повному обсязі. Зазначає, що п. 5.16 діючого на підприємстві Колективного договору дійсно передбачено, що працівникам, попередженим про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України при перегляді форм, систем, розмірів оплати праці підвищувати тарифні ставки (посадові оклади) у порядку, встановленому на підприємстві. Стверджує, що підприємством не переглядалися форми, системи, розміри оплати праці, не змінювалася структура заробітної плати, окрім того на підприємстві не встановлено визначеного порядку підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівника попередженим про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, чинним законодавством механізм такого підвищення також не врегульований. Індексації заробітної плати у визначений позивачем час не проводилось. У відзиві відповідач зазначає, що у день звільнення [PERSON] , підприємством у повному обсязі виконано вимоги ст. 116 КЗпП України, письмово повідомлено про нараховані суми та виплачено заробітну плату в повному обсязі. Жодних письмових звернень (претензій) від [PERSON] щодо недоплаченої заробітної плати на адресу підприємства не надходило. Вказує, що порівняння посадових окладів начальника бюро організації праці та заробітної плати з начальником бюро програмного забезпечення, визначеного штатним розписом введеним в дію з 01.06.2019, прирівнення їх один до одного є безпідставним, оскільки такі посади за своїм колом посадових обов`язків та відповідальністю є абсолютно різними, і ніколи не були прирівняні один до одного на ДП КБАО. З урахуванням викладеного просив у задоволені позову відмовити. Третя особа пояснення щодо позову та позивач відповіді на відзив не подали. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] із 02.04.2018 по 15.10.2019 працювала на посаді начальника бюро організації праці та заробітної плати планово-економічного відділу, що підтверджується записами у трудовій книжці та не заперечується сторонами (а.с. 13). Наказом Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» від 08.08.2019 № 194 «Про введення в дію структури та штатного розпису» було введено в дію із 01.06.2019 року структуру та штатний розпис Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (а.с. 15). За новою структурою та штатним розписом Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» введених в дію із 01.06.2019 посада позивача була скорочена, про що позивача було повідомлено 13.08.2020 та запропоновано перелік вакантних посад згідно погодженого штатного розпису (а.с.а.с. 16-18). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 цієї статті визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Судом встановлено, що позивача було у встановленому законом порядку за два місяці попереджено про скорочення штатної посади та запропоновано перелік вакантних посад, тобто процедура звільнення відбулася відповідно до вимог чинного законодавства. Дані обставини також не заперечуються сторонами по справі. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Наказом Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» № 314-к від 15.10.2019 [PERSON] було звільнено із посади начальника бюро організації праці та заробітної плати планово-економічного відділу, що підтверджується копією витягу із даного наказу (а.с. 31). Даний наказ позивачем не оспорюється. Як вбачається із розрахункового листа за жовтень 2019 року [PERSON] 07.10.2019 та 10.10.2019 були виплачені заробітна плата за жовтень 2019 року та борг підприємства на кінець місця перед працівником склав 0,00 грн. Позивач факт виплати їй заробітної плати не оспорює, проте вважає, що заробітна плата, яка було виплачена за серпень, вересень та жовтень 2019 року була нарахована без підвищення тарифної ставки (посадового окладу), як це передбачено Колективним договором. Відповідно до п. 5.16 Колективного договору Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» працівникам, попередженим про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, при перегляді форм, систем, розмірів оплати праці підвищувати тарифні ставки (посадові оклади) у порядку, встановлено на підприємстві (а.с.а.с. 19-29). Так, позивач зазначає, що в порушення п. 5.16 Колективного договору їй не було підвищено посадовий оклад, оскільки відповідно до структури та штатного розпису підприємства, начальнику бюро (бюро програмного забезпечення), тобто за аналогічною посадою, був призначений оклад у розмірі 17 300,00 грн. за місяць. Таким чином позивач вважає, що оскільки у серпні 2019 року було 22 робочих днів, середньоденна заробітна плата для начальника бюро становить 786,36 грн. (17 300,00 грн. / 22 робочих днів). Тобто, у серпні 2019 року позивачу мав бути нарахований за 17 робочих днів тариф/оклад у розмірі 13 368,75 грн., а не 10 001,67 грн.; у вересні 2019 року за 13 робочих днів - 10 222,68, а не 7 648,33 грн.; у жовтні 2019 року за 9 робочих днів - 7 077,24, а не 5 054,32 грн. Таким чином позивач вважає, що їй не доплачено підприємством заробітну плату у розмірі 7 963,72 грн. Із Колективного договору Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», зокрема п. 5.16 вбачається, що працівникам, попередженим про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, при перегляді форм, систем, розмірів оплати праці підвищувати тарифні ставки (посадові оклади) у порядку, встановлено на підприємстві. Таким чином, із даної норми слідує, що підвищення тарифних ставок (посадових окладів), для працівників попереджених про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, має відбуватися у разі перегляду форм, систем, розмірів оплати праці на підприємстві. Матеріали справи будь-яких даних щодо того, що у Державному підприємстві «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» у період із 08.08.2019 по 15.10.2019 переглядалися форми, системи, розміри оплати праці, змінювалася структура заробітної плати не містять. Також суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що із введенням нової структури та штатного розпису посадовий оклад начальника бюро програмного забезпечення був призначений у розмірі 17 300,00 грн. за місяць, а тому у позивача мав би бути збільшений оклад до такого ж розміру, оскільки дані посади є аналогічними, виходячи із наступного. Матеріали справи не містять посадових інструкцій та доказів які б дали змогу стверджувати, що посади начальника бюро програмного забезпечення та начальника бюро організації праці та заробітної плати планово-економічного відділу є аналогічними, тому що не зрозуміло, яке коло обов`язків віднесено до кожної посади. Відповідно до Штатного розпису ДП КБАО від 01.04.2018, який складено та долучено до матеріалів справи позивачем, посадовий оклад начальника бюро організації праці та заробітної плати складав 12 355, грн., а для прикладу, начальника бюро технологічного супроводження - 10 200,00 грн., тому твердження, позивача що посади начальників бюро є аналогічними суд не може прийняти до уваги. Враховуючи те, що позивачем не надано та у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зміни форм, систем, розмірів оплати праці на підприємстві, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у частині вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати, то вимоги щодо стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені також не підлягають задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позову у межах заявлених вимог.

Outcome: dismissed