Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором № R022.0023181 від 22.02.2013 на загальну суму в розмірі 128255,36грн. разом із судовими витратами. Обґрунтовуючи доводи позову, позивач посилається на те, що між позивачем та [PERSON] кредитний договір від 22.02.2013, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит в сумі 61415грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,49% на рік та 1,37% щомісячної комісії за обслуговування кредиту зі строком повернення 20.02.2016. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом згідно строків та на умовах, передбачених кредитним договором. 29.08.2014 в порядку реструктуризації простроченої заборгованості між сторонами укладено додаток № 1 до кредитного договору і кредитний договір продовжено до 20.02.2018. Однак, позичальником належним чином не виконуються зобов'язання по поверненню кредиту та нарахованих відсотків, останній платіж банк отримав 30.12.2014 в сумі 1000грн., тому станом на 05.05.2016 загальна сума простроченої заборгованості за кредитним договором складає 128255,36грн., що позивач просить стягнути на свою користь. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні повністю не погодився з вимогами позову, визнав отримані грошові кошти в сумі 47000грн., із яких погасив 30000грн., посилаючись на той факт, що банк його обдурив тощо. Суд, вивчивши доводи позову, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] кредитний договір від 22.02.2013, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит в сумі 61415грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,49% на рік та 1,37% щомісячної комісії за обслуговування кредиту зі строком повернення 20.02.2016 (а.с.9-19). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Свої зобов'язання банк виконав цілком в обговорений у договорі термін у відповідності до умов договору, про що свідчить меморіальний ордер від 22.02.2013 (а.с.27). Відповідно до правил ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. 29.08.2014 в порядку реструктуризації простроченої заборгованості між сторонами укладено додаток № 1 до кредитного договору і кредитний договір продовжено до 20.02.2018 (а.с.20-26). Відповідач, будучи ознайомленим із умовами кредитування, дав свою згоду, про що підписав кредитний договір та додатки до нього. При цьому, [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення суми кредиту за договором порушив, тому станом на станом на 05.05.2016 загальна сума простроченої заборгованості за кредитним договором складає 128255,36грн. (а.с.28). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Далі, ч.2 ст. 1050 ЦК України визначає, що якщо договором встановлено обов'язок позивальника повернути позику частинами то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 546, 611, 612 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Посилання відповідача на завищений розмір заборгованості, суд вважає не переконливими, оскільки у суду відсутні сумніви щодо правильності таких розрахунків, а з боку відповідача не надано будь-яких доказів, яки б їх спростовували. Наявність виниклих життєвих труднощів, матеріальне становище відповідача, не є підставою для відмові у позову та висновків суду не спростовує. Більш того, такі доводи жодним доказом не підтверджено. З боку банку приймались до уваги життєві обставини відповідача і розглянуто питання щодо реструктуризації простроченої заборгованості. Отже, на підставі наданих доказів, приймаючи до уваги те, що з боку відповідача порушені зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та інших обов'язкових виплат на підставі умов договору на користь позивача повинно стягнути загальну суму заборгованості за кредитом у повному обсязі. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved