Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту володіння нерухомим майном на праві особистої приватної власності та про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді майнових прав на квартиру [ADDRESS] , яка належить померлій на праві особистої приватної власності. Правовстановлюючим документом на вказану квартиру є договір купівлі-продажу від 26.09.1997 року, який зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія). Договір зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 22.10.1997 року. Він є єдиним спадкоємцем першої черги у порядку спадкування за законом після смерті своєї матері та прийняв спадщину. 22.01.2020 року приватний нотаріус постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв. [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , посилаючись на те, що правовстановлюючий документ на спадкову квартиру зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» не відповідає вимогам законодавства, оскільки не посвідчений нотаріально, а лише зареєстрований товарною біржею. Тому, просить суд встановити факт володіння на праві особистої приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] , квартирою за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.1997 року, що зареєстрований на товарній біржі «Українська БіржаНерухомості»; визнати за [PERSON] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] надав до суду заяв, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти заочного рішення не заперечував. Представник відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Правом на відзив не скористався. Третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. в судове засідання не з`явилась, по час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавала. Правом надання письмових пояснень по суті позовних вимог не скористалась. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, копію спадкової справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить квартира за адресою: [ADDRESS] , договір зареєстровано на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія) відповідно до Протоколу відкритих торгів №25 від 26.09.1997 року. Договір зареєстрований в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 22.10.1997 року (а.с. 12). Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вулицю «Димитрова» змінено на вулицю «Героїв АТО». Звітом про оцінку майна від 24.01.2020 року встановлено, що оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 24.01.2020 року становить 79850,00 грн. (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON] , свідоцтво про смерть видано Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис №199 (а.с. 9). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. [PERSON] [INFO] є сином померлої [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження,актовий запис №1752 (а.с 10). Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Відповідно до положень ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 22.01.2020 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , що залишилась після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки правовстановлюючий документ на нерухоме майно, що спадкується, не відповідає вимогам законодавства, договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, а лише зареєстрований товарною біржею (а.с. 14). За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено було ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10.12.1991 р., згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Таким чином судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , який укладений 26.09.1997 року на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості», відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а тому є підстави встановити той факт, [PERSON] за життя володіла на праві особистої приватної власності спірною квартирою. Також, частиною 2 ст. 315 ЦП К України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З заяви [PERSON] від 18.04.2019 року встановлено, що остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті доньки [PERSON] , на користь сина померлої [PERSON] , заява посвідчена Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелиця Д.В., зареєстровано в реєстрі за №385 (а.с. 36). [PERSON] 24.07.2019 року, також, відмовився від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , на користь сина померлої [PERSON] , що слідує з поданої до нотаріальної контори заяви, справжність підпису на якій засвідчено Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. (а.с. 43). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №56539192 від 14.06.2019 року відомості про наявність заповіту або спадкового договору на ім`я [PERSON] відсутні (а.с. 41 зворот). Між тим, з наданої Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. спадкової справи слідує, що на безспірне майно у вигляді спадщини після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] було видані свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом (а.с. 51, 61). Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та обґрунтованими, а тому й задовольняє їх вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved