Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.07.2008 року та просить суд стягнути з відповідача на його користь кредитну заборгованість у розмірі 35756,68 грн., яка складається з наступного: 846,35\~грн. - заборгованість за кредитом; 28631,44\~грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100,00 грн.\~заборгованість за пенею та комісією;\~500 грн. - штраф /фіксована частина/; 1678,89 грн. - штраф /процентна складова/, судовий збір 1600 грн., вказуючи, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, у свою чергу, прийняла на себе зобов'язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором. Однак, у зв'язку з порушенням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором б/н від 25.07.2008 року, позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача, у судове засідання не зявився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, надіслав клопотання в якому підтримує у повному обсязі свої позовні вимоги та просить суд розглянути справу за його відсутністю. Відповідач у судове засідання не зявився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується судовою повісткою, яка повернута до суду з відміткою за збігом терміну зберігання. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст.1046-1048,1054ч.1,525ч.1,611ч.1 п.3ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити обумовлені проценти. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання позикодавець вправі вимагати сплати неустойки. Як видно з матеріалів справи, дійсно 25.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н у вигляді заяви, копія якої додана до позовної заяви. Відповідно до умов договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Позичальник погодився з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. За Умовами та Правилами надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У відповідності з наданим позивачем розрахунком відповідач свої зобов'язання перед банком не виконує, внаслідок чого, станом на 30.09.2017року, у нього перед позивачем утворилася заборгованість у загальній сумі 35756,68 грн., яка складається з наступного: 846,35\~грн. - заборгованість за кредитом; 28631,44\~грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100,00 грн.\~заборгованість за пенею та комісією;\~500 грн. - штраф /фіксована частина/; 1678,89 грн. - штраф /процентна складова/. Розрахунок боргу відповідачем не спростовувався. Відповідно до\~статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином, право на подачу позову до суду у позивача виникло в лютому 2014 року, оскільки останнє поповнення позивачем карткового рахунку для погашення заборгованості було здійснене 16 лютого 2014 року, що вбачається з наданого Банком Розрахунку. Натомість ПАТ «КБ ПриватБанк» подало позов до суду 30 листопада 2017 року, тобто зі значним пропуском строку позовної давності. За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові № 127цс14 від 22.10.2014 року, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне відмовити позивачу у позові у повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed