Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області за участю третьої особи Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 19 червня 2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора та продовжено [PERSON] строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] у період часу з 23 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби. 06 січня 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України Янушевича О. Ю. про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладення обов`язків щодо [PERSON] задоволено частково: покладено на підозрюваного [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Комиші Охтирського району Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , проживаючого за адресою [ADDRESS] , наступні обов`язки: - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, тобто з міста Києва, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд (в залежності від стадії провадження) про зміну свого місця проживання та роботи; прибувати за викликами до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; утриматися від спілкування з свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю. Строк дії ухвали слідчого судді та покладених на підозрюваного обов`язків визначити в межах строків досудового розслідування - до 22.01.2016 включно. В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити. Контроль за виконанням обов`язків покласти на прокурора. Влітку 2015 року позивачем був зданий на тимчасове зберігання закордонний паспорт серія [NUMBER] до Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві. 19 березня 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю: зобов`язано Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві повернути [PERSON] паспорт для виїзду за кордон серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] , яке набрало чинності. 14 квітня 2020 року позивачу повернуто паспорт. Протиправними діями службових осіб було обмежено право позивача на вільне пересування в період з 22 січня 2016 року по 14 квітня 2020 року. Внаслідок такого незаконного обмеження був суттєво змінений його особистий та його родини спосіб життя. Тому позивач не зміг забезпечити власний відпочинок та оздоровлення та його родини, у тому числі неповнолітніх дітей. Це спричинило суттєві моральні страждання. У зв`язку з чим просить стягнути з Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області за рахунок бюджетних асигнувань шляхом безспірного списання з відповідного територіального органу Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 80 000,00 грн., судові витрати. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 19 червня 2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора та продовжено [PERSON] строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] у період часу з 23 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби. (а.с.7). 06 січня 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України Янушевича О. Ю. про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладення обов`язків щодо [PERSON] задоволено частково: покладено на підозрюваного [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Комиші Охтирського району Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , проживаючого за адресою [ADDRESS] , наступні обов`язки: - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, тобто з міста Києва, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд (в залежності від стадії провадження) про зміну свого місця проживання та роботи; прибувати за викликами до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; утриматися від спілкування з свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю. Строк дії ухвали слідчого судді та покладених на підозрюваного обов`язків визначити в межах строків досудового розслідування - до 22.01.2016 включно. В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити. Контроль за виконанням обов`язків покласти на прокурора(а.с.8). 19 березня 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю: зобов`язано Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві повернути [PERSON] паспорт для виїзду за кордон серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] (а.с.10-13). Позивач просить стягнути з Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області моральну шкоду у розмірі 80 000,00 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій та бездіяльність службових осіб Голосіївського районного відділу Головного управління ДМС в м. Києві. На підтвердження позовних вимог надано копію свідоцтва про реєстрацію 27 серпня 2005 року шлюбу позивача та [PERSON] (а.с.14); копію свідоцтва про народження сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15); копію свідоцтва про народження сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16); копію паспорту [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.17-18, 19-20, 21-22, 23); копії авіаквитків напрямку Київ - Шарль Єль Шейх -РАС НАЗРАНИ (Офира) на 4 березня 2018 року та повернення 13 березня 2018 року (а.с.24, 25). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представники відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому зазначено, що відсутня протиправність дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки у рішення Окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року по справі № 826/9348/17 суд вирішив адміністративний позов [PERSON] задовольнити повністю: зобов`язати Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві повернути [PERSON] паспорт для виїзду за кордон серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . Однак цим рішенням дії або бездіяльність Голосіївського РВ ГУДМС України в м. Києві протиправними/незаконними у судовому порядку не визнано. Твердження позивача про «протиправні дії службових осіб відповідача», що полягають на його думку, у незаконному обмеженні права позивача на вільне пересування, не є безумовною причиною для стягнення моральної шкоди. Позов не містить розрахунку моральної шкоди. Представник третьої особи Державної казначейської служби України скористався процесуальним правом подачі пояснення щодо позову, в якому зазначено, що жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Як зазначено у пункті 4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. (Постанова ВС від 23.01.2020, справа № 580/1617/19). Отже, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту заподіяння моральної шкоди та не доведено безпосереднього причинного зв`язку між протиправністю дій та бездіяльністю службових осіб відповідача та його наслідками у вигляді моральних чи фізичних страждань позивача. Отже, позовні вимоги про стягнення з Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області моральної шкоди, спричиненої протиправністю дій та бездіяльністю службових осіб не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Outcome: dismissed