Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа агенцій «Гарячі тури», фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним Договору № 1504-26 від 28.04.2016 р., укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], яка діяла на підставі субагнетського договору № 000008 від 16.08.2012 р., укладеного останньою з ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», на туристичне обслуговування від імені ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» т стягнення судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2013 р. між ТОВ «Туристична компанія «Анекс тур» та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» був укладений Договір № 821А\\13, відповідно до якого ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» зобов»язалось за винагороду надати послуги позивачу з реалізації Турпродукту шляхом укладення Договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем Позивача, а також здійснювати фактичні дії, визначені Договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп. Договором № 821\\А\\13 не було передбачено право ТОВ «Мережа агенцій «гарячі тури» передавати на свій розсуд іншим особам права, якими він володіє в інетерспах того, кого він представляє. Однак, всупереч умовам Договору № 821А\\13 від 28.04.2015 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON], що діяла на підставі субагентського договору № 000008 від 16.08.2012 р. укладеного з ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», було укладено Договір № 1504-26 на туристичне обслуговування від імені позивача. Позивач посилається на те, що договір на туристичне обслуговування туриста повинно було укласти саме ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» особисто, як уповноважена позивачем особа, однак у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення договору з [PERSON], договір на туристичне обслуговування був укладений не уповноваженою особою, що свідчить про недійсність правочину. В ході судового розгляду представник позивача підтримав заявлені вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що наявність субагентського договору, укладеного між ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» та ФОП [PERSON] і на підставі якого діяла остання, укладаючи угоду з [PERSON] на туристичне обслуговування, створює юридичні наслідки для позивача, оскільки фактично позивач повинен нести відповідальність за дії ФОП [PERSON], як субагента, хоча будь-яких повноважень на представництво інетерсів позивача їй не надавалось і ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» не мало право на укладення субагентського договору без згоди позивача. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач фактично схвалив дії ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» та ФОП [PERSON] за оспорюваним договором, оскільки вчинив дії щодо бронювання туру, забронював квитки, проживання в готелі, харчування, трансфер, страхування та ТОВ «Мережа агенцій «гарячі тури» отримало підтвердження бронювання шляхом отримання рахунку-фактури, який не був оплачений, в зв»язку з чим заявка анульована. Зазначені дії, на думку представника відповідача свідчать про акцепт пропозиції Туриста. Та схвалив дії ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури». Крім того, представник відповідача посилався на недоведеність позивачем порушення свого права внаслідок укладення оспорюваного правочину. Представники відповідачів - ТОВ «Туристична агенція «Гарячі тури», ФОП [PERSON] в судове засідання повторно не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом за їх місцезнаходженням. Судові повістки повернулись до суду без вручення. Оскільки в силу положень ст..74 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про місце і час судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до 297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Судом встановлено, що 04.06.2013 року між ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», як туроператором, та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», як турагентом, укладено Договір № 821А/133 (агентський договір), відповідно до умов якого ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» зобов'язується за винагороду надати послуги ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» з реалізації турпродукту шляхом укладення Договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем Туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені Договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп. Сторони даного договору погодили і визнали, що заявка на бронювання є безвідклична оферта Туриста або юридичної особи, направлена Туроператору від Турагента, в якій міститься пропозиція укласти Договір на туристичне обслуговування на умовах зазначених в заявці Турагента та в договорі. (п.2.4 Договору). Відповідно до п.2.5 Договору офіційним підтвердженням заявки є підтвердження надіслане електронною поштою. У разі ануляції туру, пітвердження електронною поштою. Також, відповідно до умов. п.3.3.14 Турагент зобов»язався реалізовувати Турпродукт тільки після отримання від Туропрератора у встановленому порядку підтвердженого Замовлення. Відповідно до положень ст..295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє. Агентські відносини, в силу ст..296 ГК України виникають у разі: надання суб'єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій; схвалення суб'єктом господарювання, якого представляє комерційний агент, угоди, укладеної в інтересах цього суб'єкта агентом без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження. Статтею 300 ГК України встановлено, що комерційний агент повинен особисто виконати дії, на які він уповноважений суб'єктом, якого він представляє. Якщо агентським договором не передбачено інше, комерційний агент не може передавати на свій розсуд іншим особам прав, якими він володіє в інтересах того, кого він представляє. Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» в особі ФОП [PERSON], яка діяла від імені Туроператора на підставі субагентського договору № 000008 від 16.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», укладено договір на туристичне обслуговування № 1504-26, згідно з умовами якого Турагент виступає від імені Туроператора виключно в межах агентського і субагентського договору для проведення діяльності, пов'язаної з продажем турагентом туристу туристичного продукту туроператора. Згідно п.п. 3.1.2 Договору на туристичне обслуговування, Туроператор зобов'язується належним чином та в повному обсязі виконати зобов'язання щодо надання туристичних послуг, визначених у розділі 2 цього Договору. Звертаючись до суду позивач просить визнати Договір на туристичне обслуговування № 1504-26 від 28.04.2015 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» в особі ФОП [PERSON], яка діяла від імені Туроператора на підставі субагентського договору № 000008 від 16.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», недійсним, посилаючись на те, що він укладений не уповноваженою особою. Відповідно до ст..298 ГК України угода, укладена від імені суб'єкта, якого представляє комерційний агент, без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження, вважається схваленою цим суб'єктом за умови, якщо він не відхилить перед третьою особою дії комерційного агента. Наступне схвалення угоди суб'єктом, якого представляє агент, робить угоду дійсною з дня її укладення. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» виставило ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» рахунок-фактуру № 2008883 28 від 28 квітня 2015 року на оплату турпакета 2008883 туристичних послуг клієнта [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за період з 28.06.2015 р. по 09.07.2015 р. Тобто, після виставлення рахунку на оплату туристичних послуг, позивач фактично схвалив дії Турагента, що підтверджує дійсність укладеної угоди № 1504-26 від 28.04.2015 р. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Положення Господарського кодексу України, які регулюють даний вид правовідносин, а саме щодо комерційного посередництва не містить положень щодо недійсності правочинів, укладених Турагентом від імені Туроператора без відповідних повноважень. Натомість, як зазначалось судом вище, схвалення в подальшому Туроператором таких дій свідчить про дійсність укладеної угоди. Відповідно до ст.305 ГК України відносини, що виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання, регулюються цим Кодексом, іншими прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання. У частині, не врегульованій нормативно-правовими актами, зазначеними у цій статті, до агентських відносин можуть застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України, якими регулюються відносини доручення. Положення глави 68 ЦК України, якою регулюються відносини доручення, також не містять положень щодо недійсності правочину, укладеного не особисто повіреним в інтересах Довірителя, а замісником. Позивач не є стороною осопорюваного правочину, однак, в ході судового розгляду представник зазначив, що Договір на туристичне обслуговування № 1504-26 від 28.04.2015 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» в особі ФОП [PERSON], яка діяла від імені Туроператора на підставі субагентського договору № 000008 від 16.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», порушує права позивача, оскільки ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», як Туроператор, несе відповідальність за дії, вчинені Турагентом. Однак, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України з боку позивача суду не доведено, які саме права ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» були порушені оспорюваним правочином. Крім того, суд також бере до уваги те, що оспорюваний правочин був укладений з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» в особі ФОП [PERSON], яка діяла від імені Туроператора на підставі субагентського договору № 000008 від 16.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», який у встановленому законом порядку не визнаний недійсним. Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачами.

Outcome: dismissed