Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору №424146 від 15.03.2019, укладеного в електронній формі. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.05.2019 позивач отримав лист ТОВ «ФК «Верона» з вимогою про погашення боргу за кредитним договором №424146 від 15.03.2019 в розмірі 3600 грн. та сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 8820 грн. Позивач вказує, що він до відповідача не звертався із заявою про надання кредиту, жодних договорів не укладав та не підписував, кредит на сайті не оформлював і коштів не отримував, на жоден з двох відкритих у позивача в КБ «ПриватБанк» рахунків коштів від відповідача не надходило. Позивач звертався до відповідача та до правоохоронних органів з метою встановити осіб, які отримали кредит на його ім`я, проте безрезультатно. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним кредитний договір №424146 від 15.03.2019, укладений в електронній формі. Крім того, зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо оформлення кредиту на позивача, відображення неправдивої інформації щодо кредитної історії, бездіяльності щодо надання необхідних документів та інформації та встановлення дійсної особи позичальника, продовження нарахування відсотків за користування кредитом після отримання інформації щодо неправомірного використання персональних даних позивача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 30000 грн., просив її також стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав наведених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав його недоведеності та безпідставності, оскільки позивачем дійсно укладався кредитний договір, проведено верифікацію та відповідно перераховано кошти на вказаний картковий рахунок. Посилання позивача на те, що ним не надались його паспортні дані не відповідають дійсності, оскільки позивачем під час підписання спірного договору надавалась копія паспорту, ідентифікаційного номеру, а також вказані інші особисті дані та дані про батьків та місце роботи. Крім того, зазначив, що позивачем на підтвердження його слів щодо звернення до правоохоронних органів не надано доказів такого звернення. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, що 15.03.2019 [PERSON] уклав з ТОВ «ФК «Верона» примірний договір про надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту шляхом оформлення заявки-приєднання №424146 на сайті https://groshivsim.com/, на підставі чого на вказаний картковий рахунок перераховано кредитні кошти у розмірі 3600 грн., що підтверджується інформаційною довідкою від 02.01.2020 (а.с.61-62,65). В графі «Підпис клієнта» вказано цифри «85089». Згідно п.4 заявки-приєднання кредит надавався [PERSON] в розмірі 3600 грн., на строк з 15.03.2019 по 12.04.2019, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,90%, що на рік становить 693,5%, процентна ставка фіксована. Згідно п.5 позичальник підтвердив, що вся інформація надана ним є достовірною та повною, зокрема, і номери телефонів [NUMBER] та [NUMBER] . Пунктом 6 позичальник підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування, наявними та можливими схемами кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, перевагами, недоліками між ними, щодо можливої суми кредиту, умов, строку, мети, різні варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, суму платежів, їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового погашення, сукупною вартістю кредиту, щодо надання всієї інформації, з якою він погодився. Відповідно до п.7 заявки-приєднання її підписанням [PERSON] ознайомився з внутрішніми правилами, умовами, викладеними у договорі на веб-сайті кредитодавцю та положеннями чинного законодавства. Судом встановлено, що зобов`язання відповідачем з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Електронний договір повинен містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Та обставина, що кошти були перераховані на зазначений під час укладення оспорюваного договору банківський рахунок, який відкритий не на ім`я позивача, не є безумовною підставою стверджувати, що укладеним у встановлений законом спосіб договір є недійсним. Відповідно до п. 3.5.2 Внутрішніх правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Верона» верифікація позичальника здійснюється за допомогою наданої позичальником інформації про банківський рахунок позичальника. З метою перевірки даних платіжної картки позичальника позичальник уповноважує позикодавця вирахувати суму в розмірі до 1 гривні з платіжної картки позичальника, яка буде відшкодована позичальнику позикодавцем після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що суть вказаної верифікації полягає в тому, що із зазначеного, під час укладення договору банківського рахунку, списується 1 гривня для перевірки реальності рахунку, яка згодом повертається позичальнику. Зазначав, що необов`язково реквізити позичальника повинні співпадати з реквізитами банківського рахунку. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Так, згідно заявки-приєднання, позичальник підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка-приєднання від 15.03.2019 року № 424146 до примірного договору про надання коштів у позику, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаній заявці. Крім того, позивач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення «85089» на мобільний номер [NUMBER] ). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача. Стороною позивача не доведено, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] йому не належить, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Та обставина, що позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин щодо неправомірного використання його персональних даних і ця інформація 26.05.2019 внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, сама по собі не свідчить про доведеність обставин, які були підставою для звернення його до суду. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності оспорюваного кредитного договору в цілому. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаного кредитного договору недійсним. Інші заявлені позовні вимоги є похідні від вимоги про визнання договору недійсним, тому з урахуванням встановлених обставин, задоволенню не підлягають. Подібні висновки застосування норм права містяться у постановах Верховного Суду №561/77/19 від 16.12.2020 та № 524/5556/19 від 12.01.2021. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доводів, які б спростували висновки суду, матеріали справи не місять. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed