Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. До суду позивач надала заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В позові посилається на те, що 31.08.2012 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. З квітня 2017 року сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, проживають окремо. Подружжям втрачено почуття поваги та кохання один до одного, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач бажає виїхати за кордон, що суперечить його інтересам. Вважає, що примирення між ними не можливе, оскільки порозуміння відсутнє. Відповідач надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала, позовні вимоги визнала повністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як встановлено судом, сторони по справі уклали шлюб 31.08.2012 року, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ, актовий запис №508, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони з квітня 2017 року припинили шлюбні відносини, та в результаті погіршення сімейного життя, спільне господарство не ведуть, втратили любов та повагу один до одного, проживають окремо. Суд вважає, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved