Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа: [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відділом державної виконавчої служби [PERSON] МРУЮ з підстав наявності у нього заборгованості по аліментам на його майно було накладено арешт. Сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання доньки Юлії він закінчив у 2010 році, а на утримання сина [PERSON] у 2014 році. На даний час на примусовому виконанні у [PERSON] МРВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області інші виконавчі провадження стосовно нього не перебувають. Накладення арешту на майно перешкоджає йому, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій просила вирішення питання віднести на розсуд суду. Відповідно до вимог ч.4\~ст.223 ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №158713842 від 06.03.2019, на невизначене майно, все нерухоме майно позивача накладено арешт згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби [PERSON] МРУЮ б/н від 22.08.2007 у звязку з примусовим виконанням виконавчого листа №2-1119 від 25.07.2007, виданого Знамянським міськрайонним судом. Реєстраційні номери обтяжень 8418118 та 13201743 відповідно. Відповідно до інформації, наданої [PERSON] МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області за №27278 від 22.12.2018, на примусовому виконанні у зазначеному відділі перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1119 від 25.07.2007, виданого Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON]. У звязку з виниклою заборгованістю зі сплати аліментів державним виконавцем накладено арешт на майно позивача та заборона на його відчуження для забезпечення виконання рішення суду. 28.07.2015 виконавчий документ повернутий стягувачу згідно з п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у [PERSON] МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області виконавчі провадження стосовно позивача, як сторони виконавчого провадження боржника, не перебувають. З акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 21.01.2019 вбачається, що [PERSON] МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1119 від 25.07.2007 про стягнення аліментів з [PERSON] знищено у звязку із закінченням строків його зберігання. Згідно зі ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час накладення арешту) арешт на майно боржника застосовується, зокрема для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації, для виконання рішення про конфіскацію майна боржника, і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України\~передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст.321 ЦК України. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. [PERSON] МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області за №17388 від 30.08.2018 позивачу розяснено, що підстав для зняття арешту з його майна не вбачається, він може бути знятий лише за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як встановлено судом, арешт на майно позивача порушує його право власності, оскільки він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На час розгляду справи на примусовому виконанні у державній виконавчій службі виконавчі провадження стосовно позивача не перебувають, отже на теперішній час не існує підстав для арешту майна боржника. З огляду на викладене та враховуючи, що виконавчий документ де боржником виступає позивач, в рамках виконання якого було накладено арешт, повернутий стягувачу згідно з п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», будь-яких інших виконавчих проваджень стосовно нього на виконанні у виконавчій службі не перебуває, отже на теперішній час відсутні підстави для арешту майна боржника, при цьому накладення арешту на майно позбавляє позивача вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому суд дійшов висновку про наявність та достатність підстав для зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved