Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що між банком і [PERSON] укладено кредитний договір № 601.43503 від 08.11.2012 р., відповідно до якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 149 000 грн., з процентною ставкою 28% річних, на строк 21 місяць. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, банк та [PERSON] уклали договір поруки № 275316-ДП1 від 08.11.2012 р. Договором поруки, яким забезпечується виконання зобов'язання [PERSON] не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителя, а отже відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належно не виконує. 13.06.2014 р. банк надіслав [PERSON] вимогу про повне дострокове погашення кредиту. 13.06.2014 р. банк надіслав [PERSON] вимогу про виконання зобов'язання [PERSON] відповідно умов кредитного договору, яка була отримана нею 16.06.2014 р. Однак ці вимоги банку відповідачами не виконані. Станом на 18.08.2014 р. утворилася по кредитному договору заборгованість у розмірі 132793,49 грн., з яких борг по капіталу 78722,21 грн., борг по процентам 15343,25 грн., пеня 38728,03 грн., які позивач просить солідарно стягнути із відповідачів, а також солідарно стягнути з них судовий збір у розмірі 1327,94 грн. Представник позивача надіслав на адресу суду листа, в якому просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи, її розгляд за їх відсутності, до суду не направили. Судом постановлена ухвала відповідно до ст.ст. 224,225 ЦПК України про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 526,530,1054,626,627,11,553-555,559 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк (позикодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. … строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред»явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом досліджені: Кредитний договір № 601.43503 від 08.11.2012 р. укладений між [PERSON] та ПАТ «ПроКредитБанк», за яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 149 000 грн. на строк 24 місяці, зі сплатою 28% річних для задоволення особистих неспоживчих потреб, з додатком № 1 - графік повернення кредиту та сплати процентів; Витяг із рахунку з 08.11.2012 р. по 08.11.2012 р. про перерахування банком [PERSON] 149 000 грн. згідно кредитного договору № 601.43503 від 08.11.2012 р.; Розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором за період з 10.12.2012 р. по 18.08.2014 р.; Договір поруки № 275316-ДП1 від 08.11.2012 р., укладений між [PERSON] (поручитель) та ПАТ «ПроКредитБанк» (кредитор), за яким поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник; Вимога ПАТ «ПроКредитБанк» на адресу [PERSON] від 11.06.2014 р. вих.№ 401/1 про повне дострокове повернення кредиту; Вимога ПАТ «ПроКредитБанк» [PERSON] про виконання зобов'язань за договором поруки від 11.06.2014 р. вих. № 400/1, рекомендоване повідомлення про отримання вимоги [PERSON] особисто; Копія паспорта [PERSON], [INFO], ІПН; Копія паспорта [PERSON]., [INFO], ІПН; Апеляційна скарга [PERSON]; Ухвала колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 10.02.2015 р. Судом встановлено, що 08.11.2012 р. між банком та [PERSON] укладений кредитний договір № 601.43503, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 149 000 грн., зі сплатою 28% річних на строк 24 місяці. Отримання [PERSON] кредиту підтверджується випискою із рахунку [PERSON] В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, банк та [PERSON] уклали договір поруки № 275316-ДП1 від 08.11.2012 р., за яким [PERSON] поручилася перед банком за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (п.2.1 договору поруки). Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість перед банком. Згідно пунктів.3.2,3.2.1,3.3 кредитного договору, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у наступних випадках: прострочення погашення грошових зобов'язань за цим договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні. Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту (далі вимога) здійснюється у письмовій формі. У випадку неможливості надати вимогу позичальникові така вимога може бути пред'явлена його поручителям. 13.06.2014 р. банк надіслав [PERSON] вимогу від 11.06.2014 р. про повне дострокове погашення кредиту. 13.06.2014 р. банк надіслав [PERSON] вимогу від 11.06.2014 р. про виконання зобов'язання [PERSON] відповідно умов кредитного договору, яка була отримана нею 16.06.2014 р. Однак ці вимоги банку відповідачами не виконані. Станом на 18.08.2014 р. утворилася по кредитному договору заборгованість [PERSON] перед банком у розмірі 132793,49 грн., , яка складається: борг по капіталу 78722,21 грн., борг по процентам 15343,25 грн., пеня 38728,03 грн. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.ст. 549,551,616 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Суд вважає, що позивач після виникнення підстав для нарахування заборгованості у виді пені у відповідача внаслідок неналежного виконання останнім умов кредитного договору, не вжив належних заходів щодо її (пені) зменшення, адже вказана пеня нараховувалася банком (як зазначено у розрахунку заборгованості [PERSON] наданого банком), у період розрахунку пені з 10.12.2012 р. по 18.08.2014 р., у позові зазначено, що загальний строк прострочення погашення кредиту становить 227 днів, з досудовою вимогою про виконання зобов'язання банк до відповідача [PERSON]звернувся/надіслав її 13.06.2014 р., з позовом до суду банк звернувся 20/08.2014 р. (штамп на конверті). Враховуючи викладене, а також те, що сума заборгованості - непогашений кредит, несплачені відсотки, яка підлягає стягненню з відповідача (94065,46 грн.) разом із сплаченими [PERSON] коштами за кредитним договором (106814,02 грн. згідно наданого банком розрахунку заборгованості [PERSON].), значно перевищує суму кредиту, який отримав відповідач у банку (149000 грн.), що має істотне значення, суд вважає можливим зменшити розмір пені за прострочення строків виконання зобов'язання з 38728,03 грн. до 5 000 грн. Таке зменшення розміру пені, суд вважає, буде законним, розумним та справедливим, такими, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, обраним судом способом захисту прав та інтересів відповідача [PERSON] Суд не може погодитися із вимогами позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно, виходячи із наступного. Згідно з договором поруки № 275316-ДП1 від 08.11.2012 р. (пункти 4.1,4.2,4.5,4.6,4.6.1) - порука діє з моменту укладення договору протягом усього строку користування кредитом, виданого на підставі кредитних договорів та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії кредитних договорів, належного виконання усіх вимог кредитора. Не пред»явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред'явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника. Договір вступає в силу з моменту його укладення діє протягом усього строку користування кредитом, виданого на підставі кредитних договорів та до моменту, що наступить пізніше, припинення строку дії кредитних договорів, належного виконання усіх зобов'язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором. До усіх вимог, що випливають з договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Сторони домовилися, що при тлумаченні умов договору та при регламентуванні відносин, що не визначені чи недостатньо врегульовані договором, сторони будуть керуватися умовами кредитних договорів, договорів, укладених між сторонами, що регламентують аналогічні чи схожі відносини або дають визначення аналогічних чи схожих термінів, а при їх відсутності - законодавством, загальними принципами взаємовідносин між сторонами та банківською практикою. Згідно з Правовим Висновком - правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 29 січня 2014 р. при розгляді справи № 6-155цс13 (справа за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до особа 1, особа 2, особа 3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором): відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явить протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилося. Суд зазначає, що договором поруки № 275316-ДП1 від 08.11.2012 р. не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. При цьому суд зазначає, що вказані у п.4.1,4.2,4.5 договору поруки строк припинення його дії « … до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії кредитних договорів, належного виконання усіх вимог кредитора/належного виконання усіх зобов'язань позичальника за кредитним договором та поручителя за договором. Кредитор вправі пред'явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника. Непред»явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. До усіх вимог, що випливають з договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність» свідчить про те, що у договорі поруки не зазначений - не вказаний конкретний строк, термін, після закінчення якого порука припиняється, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За таких обставин суд вважає, позивач (кредитор) мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання по кредитному договору, пред'явити вимогу до поручителя про виконання зобов'язання позичальника [PERSON] У зв'язку з тим, що, згідно розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором № 601.43503 від 08.11.2012 р., який наданий представником позивача, період розрахунку зазначений з 10.12.2012 р., а кредитором (банком) до поручителя [PERSON] вимога про виконання зобов'язання пред'явлена 13 червня 2014 р., тобто після перебігу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, застосування права на повернення кредиту достроково, суд вважає, що зобов'язання [PERSON] за договором поруки припинилися. Відповідно до п.4.2.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний письмово повідомляти кредитора про зміну найменування (прізвища) позичальника, його фактичного та зареєстрованого місця знаходження (проживання), номерів контактних телефонів …, а також про усі інші зміни та обставини, що можуть впливати на виконання цього договору не пізніше як через 14 календарних днів з моменту настання таких змін чи обставин. Суд, враховуючи викладене, вважає заборгованість за кредитним договором в розмірі 99065,46 грн. підлягає стягненню із відповідача [PERSON], який отримав кредит у банку. Згідно з ст.ст. 1,2,4 ЦПК України, ст. 3 ЦК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Загальними засадами цивільного законодавства є: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Таке ухвалене рішення за позовом ПАТ «ПроКредитБанк», суд вважає, буде законним, розумним та справедливим, таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, обраним судом способом захисту прав та інтересів відповідачів. При ухваленні рішення, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у справах № 6-155цс 13, № 6-53цс 14, № 6-116цс 13, які є обов'язковими для всіх судів України. Відповідно до ч.3 ст. 208, ч.1,2 ст. 209, ч.2,3 ст. 213 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено (99065,46х1327,94:132793,49=990,65). Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.3,11,526,530,1054,626,627,553-555,559 ЦК України, правової позиції Верховного Суду України у справах № 6-155цс13, № 6-53цс 14, № 6-116цс 13,

Outcome: partial