Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувсядо суду з позовом доСтукало [PERSON] за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради по якому просить усунути перешкоди в здійсненні права власності [PERSON], шляхом зобовязання Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати заборону обтяження № 8162648 на нерухоме майно а саме з будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Паркова, 29. При цьому посилається на те, що згідно до договору купівлі-продажу 27457, від 25.07.2000р., укладеного з [PERSON], вона є власником житлового будинку який розташований в м. Одесі по вул. Парковій, 29. Даний будинок було зареєстровано за [PERSON] в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». Після того як позивач дізналася про існування обтяження, а саме заборона відчуження житлового будинку, накладене Першою Одеською державною нотаріальною конторою, вона звернулася до даної контори, з проханням зняти заборону. Від Першої Одеської державної нотаріальної контори позивачка отримала листа від 20.10.2016 року в якому її відмовили в вищевказаному проханні. Позивач вважає, що заборона відчуження майна порушує її права, оскільки вона не може розпоряджатися своїм майном. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засіданняне зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, надав до суду заяву в які заперечував проти задоволення позовних вимогта просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не зявився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 25 липня 2000 р., між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №27457, житлового будинку, який розташований в м. Одесі по вул. Парковій, 29. Даний будинок було зареєстровано за [PERSON] в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. З огляду на те, що договір купівлі-продажу від 25.07.2000 року був укладений із дотриманням вимог чинного законодавства України і на сьогоднішній день є дійсним, позивач є власником будинку під №29 по вул. Парковій в м. Одесі. Право власності на вищезазначений будинок [PERSON] набув на підставі укладання з попереднім власником будинку [PERSON], договору довічного утримання від 04.10.1988 р. внаслідок чого, на підставі п.2 ч.1 ст.54 Закону УРСР «Про державний нотаріат», нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної конторі на будинок було накладено обтяження, а саме заборона відчуження житлового будинку за життя [PERSON] У 1989 р. [PERSON] помер, про що свідчить запис акта про смерть №834 від 07 травня 1989 р, але обтяженнятак і не було знято. [PERSON] звернулася до Першої державної нотаріальної контори, з проханням зняти заборону (обтяження) з будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою м. Одеса, вул. Паркова, 29 яка була накладена на підставі укладання договору довічного утримання від 04.10.1988 р. Першою Одеською державною нотаріальною конторою. [PERSON] отримала листа від Першої Одеської державної нотаріальної контори, від 20.10.2016 р., в якому її повідомили, що у звязку х тим, що вона не є набувачем будинку під №29 по вул. Парковій в м. Одесі згідно договору довічного утримання та не має свідоцтва про смерть відчужувача. Отже, на сьогоднішній день за вищезазначених обставин, враховуючи, що позивач як власник будинку під №29 по вул. Парковій в м. Одесі набула та зареєструвала право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, остання позбавлена можливості розпорядження вказаного майна через наявність обтяження. Згідно ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 20 ЦК України, кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке особа здійснює на свій розсуд і у спосіб, передбачений законом або договором (ст. 16 ЦК України), залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Допущене щодо позивача порушення носить цивільно-правовий характер, оскільки воно обмежує його у праві на розпорядження майном, одноособовим власником якого він є, і в кінцевому підсумку означає порушення прав позивача, як власника, що є недопустимим відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, які встановлюють та гарантують непорушність права власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved