Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання дій протиправними та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 травня 2009 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме за законом право. [INFO] року [PERSON] померла, у зв'язку з чим 08 грудня 2009 року нотаріусом [PERSON] на підставі заяви позивача було заведено спадкову справу на ім'я померлої [PERSON] Проте, 19 квітня 2010 року на ім'я позивача з Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори було надіслано відповідь про пересилання заяви позивача про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] При цьому, позивач зазначає, що відповідач, починаючи з 2010 року, не видає йому Свідоцтво про право власності за заповітом, посилаючись на судові процеси за позовами сестри позивача - [PERSON], у зв'язку з чим відповідач постійно зупиняла вчинення нотаріальних дій. Так, у липні 2011 року [PERSON] в черговий раз звернулась до суду з позовом до позивача про визнання заповіту нікчемним. Однак, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2013 року, у задоволенні даного позову [PERSON] відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили 25 липня 2013 року, проте, не зважаючи на це, відповідач свідоцтва про право власності за заповітом позивачу так і не видав. 22 січня 2014 року позивач в черговий раз звернувся до відповідача з заявою про видачу свідоцтва про право власності за заповітом, але 31 січня 2014 року відповідач направила позивачу письмову відповідь, в якій зазначено, що вчинення будь-яких нотаріальних дій щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] зупинено, оскільки 30 грудня 2013 року [PERSON] подано заяву з проханням не вчиняти будь-яких нотаріальних дій, оскільки вона звернулась до суду за захистом своїх прав та згідно ухвали ВССУ від 10 грудня 2013 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2013 року. У звязку з вказаним відповідач в черговий раз на підставі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій зупинив до вирішення справи судом. Разом з тим, позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, оскільки законодавство не надає права нотаріусу зупиняти вчинення нотаріальних дій у зв'язку з надходженням касаційної скарги на рішення суду, яке є чинним. Таким чином, на думку позивача, відповідач зобов'язаний був після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу свідоцтво про право власності за заповітом, але до цього часу позивач зазначене свідоцтво так і не отримав. На підставі зазначеного позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо зупинення нотаріальної дії по видачі позивачу свідоцтва про право власності за заповітом та зобов'язати відповідача видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після померлої [INFO] року [PERSON], а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 67,8 кв.м., жилою площею 37,5 кв.м., вартістю 42 609 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, у зв'язку з чим просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову і просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так у судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті все її майно, де б воно і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено секретарем Пашківської сільської ради Павленко Г.С. та зареєстровано в реєстрі за № 5 (т. 1 а.с. 115). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії 1-ОК [NUMBER] від 08 вересня 2009 року (т. 1 а.с. 129). 08 грудня 2009 року позивачем було подано в Дванадцяту Київську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, що залишилось після померлої [PERSON] та відкрито спадкову справу у зв'язку зі смертю останньої за № 1999/09 (т. 1 а.с. 128). При цьому, 15 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу за № 4/2009 на підставі заяви про прийняття спадщини, що залишилось після померлої [PERSON], поданої [PERSON] Листом завідувача Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Дмитрієвої Т.М. від 19 квітня 2010 року (т. 1 а.с. 126) оригінал вказаної спадкової справи був пересланий приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON], за місцем призначення, на підставі п. 231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо зупинення нотаріальної дії по видачі позивачу свідоцтва про право власності за заповітом та зобов'язати відповідача видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після померлої [INFO] року [PERSON], посилаючись на те, що закон не надає права нотаріусу зупиняти вчинення нотаріальних дій у зв'язку з надходженням касаційної скарги на рішення суду, яке є чинним. Однак, згідно вимог ч.ч. 2-4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця. При цьому, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з березня 2010 року неодноразово зверталась з заявами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо не вчинення нотаріальних дій по спадковій справі у звязку зі зверненням до суду за захистом своїх прав. На підставі вказаних заяв нотаріусом в порядку, визначеному ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріальних дій у вказаній спадковій справі неодноразово зупинялись до вирішення справи судом, про що було повідомлено позивача у відповідь на його заяви про видачу свідоцтва на спадщину. Так, 21 липня 2011 року [PERSON] в черговий раз звернулась до відповідача з заявою, в якій просила не вчиняти будь-яких нотаріальних дій щодо спадкової справи № 4/2009, оскільки вона звернулась до суду за захистом своїх прав (т. 2 а.с. 94). На підставі зазначеного, відповідачем було зупинено вчинення нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до вирішення справи Макарівським районним судом Київської області, про що також було повідомлено позивача (т. 2 а.с. 90). Відповідно до рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2013 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення нікчемності заповіту - залишено без задоволення (т. 3 а.с. 9-16). Тобто, виходячи з положення ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2013 року набрало законної сили 25 липня 2013 року. У звязку з цим, 01 серпня 2013 року позивачем було подано до відповідача заяву, в якій він, посилаючись та приєднавши рішення Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2013 року, просить видати йому свідоцтво про право власності за заповітом (т. 3 а.с. 17). Разом з тим, у відповідь на дану заяву відповідач листом від 15 серпня 2013 року за № 398/02-14/4/2009 повідомив позивача, що для вчинення нотаріальної дії йому слід надати рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2013 року (т. 3 а.с. 23). Крім того, 07 жовтня 2013 року відповідачем було надіслано позивачу листа за № 477/02-14/4/2009 про доповнення до раніше наданої позивачу відповіді, згідно якої відповідач повідомив позивача про те, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12 серпня 2013 року було відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON], Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту нікчемним. Таким чином, на підставі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом (т. 3 а.с. 29). При цьому, як вбачається з ухвали Макарівського районного суджу Київської області від 15 жовтня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON], Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту нікчемним було залишено без розгляду (т. 3 а.с. 100). Дана ухвала набрала законної сили 26 грудня 2013 року. 22 січня 2014 року позивач знову звернувся до відповідача з заявою про видачу йому свідоцтва про право власності за заповітом та приєднав до неї копії рішення та ухвали Макарівського районного суду Київської області, відповідно, від 16 квітня та від 15 жовтня 2013 року (т. 3 а.с. 95-100). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 10 грудня 2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2013 року (т. 3 а.с. 66-75). На підставі вказаного, враховуючи заяву [PERSON]. від 30 грудня 2013 року (т. 3 а.с. 94) нотаріус на підставі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» зупинив вчинення нотаріальної дії до вирішення справи зазначеним судом (т. 3 а.с. 94), про що листом від 31 січня 2014 року за № 51/02-14/4/2009 також повідомив позивача (т. 3 а.с. 101). Враховуючи зазначені обставини справи, а також положення ст. 42 Закону України «Про нотаріат», суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах діючого законодавства, а тому протиправності дій щодо зупинення нотаріальної дії про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд не вбачає. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Натомість, положеннями ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачена можливість оскарження в судовому порядку лише нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні, а також нотаріальних актів. Відтак, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо зупинення нотаріальної дії по видачі позивачу свідоцтва про право власності за заповітом та зобов'язання відповідача видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно не відповідають визначеним законом, у тому числі ЦК України та Законом України «Про нотаріат», способам захисту судом цивільних прав та інтересів. Також варто зазначити, що згідно вимог ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Проте, як встановлено в судовому засіданні, в порядку, регламентованому ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», позивач не звертався до відповідача з вимогою отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії з метою її оскарження в судовому порядку. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, беручи до уваги те, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 42, 49, 50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 15, 16 ЦК України та

Outcome: dismissed