Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 13.01.2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №026558 недійсним з моменту його укладання та скасувати актовий запис у Книзі реєстрації актів про шлюб. Посилається на те, що 13.01.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Знаходячись у дружніх відносинах з [PERSON] позивачу стало відомо, що укладаючи шлюб з [PERSON] він діяв з корисливих мотивів не маючи жодних намірів створювати повноцінну сім`ю. На момент укладення шлюбу [PERSON] мав скрутне матеріальне становище, за рахунок укладеного шлюбу він поліпшив своє фінансове становище та отримав в розпорядження і володіння майно, яке належить [PERSON] та її донці. Крім того, під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклали кредитний договір, кошти за яким були сплачені виключно [PERSON] . Вважає, що вказаний шлюб підлягає визнанню недійсним, оскільки [PERSON] не мав наміру створювати сім`ю з [PERSON] . На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Позивач в судове засідання жодного разу не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності позивача Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. В матеріалах справи міститься відзив [PERSON] в якому він проти задоволення заяви заперечував посилаючись на те, що з позивачем він не знайомий, а тому не міг повідомити про обставини викладені ним у позовній заяві. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, оскільки як зазначає позивач про вказані обставини йому було відомо у 2000 році. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів, оскільки справа перебуває в провадженні суду тривалий час, відповідачем [PERSON] надані пояснення, а тому підстав для відкладення розгляду справи немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.01.2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №28. Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що вказаний шлюб є недійсним, оскільки він був укладений без наміру створення сім`ї та з урахуванням корисливих мотивів [PERSON] , на що слід зазначити наступне. П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї. Неможливо укладання шлюб з будь-якими умовами. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу суд встановлює всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його тривалість, спільне проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. Встановлено, що позивач з відповідачем з моменту реєстрації шлюбу проживали разом як чоловік та дружина, вели спільне господарства, що свідчить про волевиявлення сторін створити сім`ю, вказані обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.11.2020 року та в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Таким чином, позивач не довів відсутності у відповідача [PERSON] реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя. Доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для відповідача було покращення свого матеріального становища, не дає підстав для визнання шлюбу недійсним відповідно до статті 40 СК України. Крім того, згідно з частиною другою статті 43 СК України якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу. З системного аналізу вказаних норм чинного законодавства України слід дійти висновку, що не може існувати два рішення суду з приводу спору між тим самим подружжям, як про розірвання шлюбу, так і про визнання цього шлюбу недійсним. При цьому вирішуючи конкуренцію між нормами частини першої статті 39 СК України та частини другої статті 43 СК України підлягає застосуванню остання норма, оскільки саме вона містить спеціальну умову для визнання шлюбу, який розірвано за рішенням суду, недійсним, а саме скасування рішення суду про розірвання шлюбу. Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Постановою Київського апеляційного суду від 10.11.2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року залишено без змін. Оскільки рішення районного суду, залишене без змін ухвалою апеляційного суду, яким шлюб між сторонами розірвано, набуло законної сили та в касаційному порядку позивачем не оскаржувалось, застосуванню підлягає ч. 2 ст. 43 СК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 756/8186/17. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Що стосується застосування строку позовної давності за заявою відповідача [PERSON] , то суд вважає, що в даному випадку його неможливо застосувати, оскільки достовірно невідомо та не встановлено коли позивач дізнався або міг дізнатися про обставини викладені у позовній заяві.

Outcome: dismissed