Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2017 року та його право зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Станом на теперішній час у вказаному житловому будинку зареєстрована колишня власниця будинку - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. Під час укладання договору відповідач [PERSON] забов'язалась зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб до 29 травня 2017 року, як то передбачено договором купівлі - продажу. Але сама знялася з реєстрації у вказаному будинку а інших відповідачів не зняла. З огляду на викладене, просила суд ухвалити рішення яким визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням , а саме будинком [ADDRESS], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач будучи повідомленим належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд,дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської держаної нотаріальної контори Донецької області Алперіною О.Ю. за реєстровим № 2-319 від 23 травня 2017 року [PERSON] придбала у [PERSON], яка діє від імені [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Згідно із записами у домовій книзі у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. П.17 Договору передбачено, що представник продавця ( тобто відповідач [PERSON]) «забов'язується до 29.05.2017 року зняти з місця реєстрації всіх зареєстрованих в житловому будинку осіб, звільнити житловий будинок від речей домашньої обстановки та вжитку….» Із спірного будинку відповідачі виїхали добровільно, одразу після продажу будинку Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України слідує, що: «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном». Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України слідує, що: «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». Пунктом 1 частиною 1 статті 346 ЦК України визначено, що: «Право власності припиняється у раз і відчуження власником свого майна». Приймаючи до уваги, що відповідачі продали спірний будинок та на теперішній час зареєстровані у вказаному будинку не проживають в ньому, добровільно виїхали після продажу будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved