Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та відповідачем 25 грудня 2014 року було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до яких позивач надав відповідачу кредит в сумі 12910,54 грн., а відповідач [PERSON] взяла зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобов`язання не виконала. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 49223,15 грн., з яких 12299,30 грн. - заборгованість за кредитом, 10935,87 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 25987,98 грн. - заборгованість за пенею та судові витрати. Ухвалою судді від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавалися. Відповідач, будучи повідомленою про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подала. Інші заяви та клопотання від сторін не надходили. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне його клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в засідання також не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року між сторонами по справі укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником по кредитному договору №SAMDN40000010912057 від 10 січня 2007 року позивач надав відповідачу кредит в сумі 12910,57 грн., а відповідач [PERSON] взяла зобов`язання щодо повернення кредиту. За умовами зазначеної угоди процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Термін, на який надано кредит - 24 місяці з 25.12.2014 по 31.12.2016. Відповідач зобов`язалась забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту у розмірі 1437,66 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та атів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. У зв`язку з цим заборгованість позичальника за кредитом становить 12299,30 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10935,87 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1437,66 грн. (в межах позовних вимог). Сплату всіх вказаних складових заборгованості передбачено умовами Генеральної угоди від 25.12.2014, укладеної сторонами. При вирішенні вимог щодо стягнення з відповідача пені, суд виходить з наступного. Пунктом 2.8. генеральної угоди від 25 грудня 2014 року передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань з повернення кредиту він сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочи. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Конкретний розмір пені у вказаній Генеральній угоді не визначений. А оскільки Умови та правила надання банківських послуг, на які містить посилання Генеральна угода, не містить підпису відповідача, суд приходить до висновку про те, що розмір пені сторонами не визначений. Крім того, одночасне нарахування штрафу і пені є застосуванням за одне й те саме порушення подвійної відповідальності одного виду. Однак, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Окрім цього, в розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв`язку з чим неможливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із позивача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити. Згідно п. 2.1. Генеральної угоди в повному обсязі заборгованість за кредитом мала бути сплачена не пізніше 31.12.2016. Оскільки відповідачем заборгованість погашена не була, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом - 12299,30 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10935,87 грн., штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди - 1437,66 грн. (в межах позовних вимог), а всього - 24672,83 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно цих позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено на 50,12 %, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 962,80 грн на відшкодування понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial