Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд стягнути \~з відповідача на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК \~заборгованість у розмірі 35012,57 \~грн. \~за \~кредитним договором \~№ б/н \~від 08.07.2006 \~року; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Cвої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08.07.2006 року між \~банком та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 20600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних \~на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач посилається на те, що умови вищезазначеного кредитного договору відповідачем виконуються неналежним чином, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, чим порушуються права позивача, як кредитодавця, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в \~позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Надала заперечення, \~в яких зазначила, що \~позичальник після 16.07.2007 року не знімала гроші та не повертала їх банку, а банк більше не кредитував рахунок позичальника, що на її думку свідчить про небажання \~сторін кредитного договору продовжити строк договору. Також відповідач заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності, посилаючись на ту обставину, що \~відповідно до п. 9.12 Договору, встановлено строк виконання договору, то перебіг позовної давності на її думку мав початись 08.07.2008 року, а трирічний строк позовної давності минув 08.07.2011 року. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної, надані докази, вислухавши пояснення сторін, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2006 року між позивачем та відповідачкою укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого останній був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 600 грн. зі сплатою 30 % річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернута кредит та сплатити процента (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2011 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка складається із: суми боргу - 20 872 грн. 24 коп. та штрафів (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 1 043 грн. 61 коп. (а. с. 5). Суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості по даній справі зроблений позивачем без урахування судового рішення, оскільки у рішенні зазначено про віднімання стягненої суми боргу від нарахованої заборгованості з моменту укладання кредитного договору. Платіжну картку [PERSON] отримала 08 липня 2006 року. Інших доказів щодо строку дії картки чи видачі [PERSON] нової картки із зазначення строку дії останньої матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості з урахуванням заборгованості за тілом кредиту надано з моменту отримання відповідачкою платіжної картки. Разом із тим відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2011 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за вказаною платіжною карткою. Позивачем не наданий розрахунок заборгованості за відсотками з моменту попереднього судового рішення. Матеріали справи не містять доказів того, чи зверталося вказане судове рішення до виконання, оскільки у письмових запереченнях на позов [PERSON] зазначила про сплив строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим , строком повернення, що відповідає строку дії картки. Отже, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за ; невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2016 року у справі №6-157цс16. Відповідно до системного аналізу національного та міжнародного законодавства, згоду на обовязковість якого було надано у встановленому Законом порядку, всі учасники правовідносин зобовязані добросовісно здійснювати свої права та обовязки, а тому суд доходить висновку про те, що позивачем пропущено строк на предявлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, що у даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed