Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточнений в подальшому, та яким просить стягнути з останнього на свою користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 162.87 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те , що 24.09.2006 року уклав з відповідачем кредитний договір і отримав 6470 гривен . У зв'язку із виниклою заборгованістю, відповідач звернувся до суду про видачу судового наказу, який винесено 11.06.2007року. Згідно судового наказу з позивача стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 8118,41гривен та судові витрати. Судовий наказ позивачем отримано 10.07.2007 року та виконано 19.07.2007 року у повному обсязі. Рішенням суду від 10.07.2014 року кредитний договір припинений. Між тим, відповідач провів списання грошових коштів з поточного карткового рахунку позивача, а саме 06.08.2014 року на суму 278, 18 гривен в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24.09.2006 року. 05.01.2016 року відповідач самостійно визнав вказаний факт та повернув автоматично списані кошти у тому числі і вказану суму. З посиланням на ст. 625 просив стягнути 3% річних та індекс інфляції за період безпідставного користування грошовими коштами в сумі 162,87грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Надав письмову заяву та копії документів, з яких вбачається, що 05.01.2016року відповідач повернув позивачу 5969,80 гривен автоматично списані на погашення простроченої заборгованості за договором НАЕНRK11320069 від 24.09.2006року, а за таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24.09.2006 року між сторонами укладено кредитний договір і [PERSON] отримав 6470грн. У зв'язку із виниклою заборгованістю, 11.06.2007 року Московським районним судом м. Харкова винесено судовий наказ, на підставі якого з [PERSON] стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 8118,41 гривен з судовими витратами. 19.07.2007 року з боку позивача у повному обсязі сплачено суму заборгованості на підставі судового наказу. Такі обставини підтверджено рішеннями Московського районного суду міста Харкова які набрали чинності. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2014 року визнано кредитний договір від 24.09.2006 року, укладений між сторонами припиненим з 19 липня 2007 року. Рішення набрало чинності. Ухвалами апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2014 року визнано законним та обґрунтованим. Також встановлено, що відповідачем 06.08.2014 року списано 278,18 гривен, тобто одноособово стягнуто з позивача, шляхом автоматичного списання з картки особистого рахунку позивача (а.с.8,9) . Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно інформації відповідача, яка не спростовується позивачем, 05.01.2016року відповідач повернув позивачу 5969,80 гривен автоматично списані на погашення простроченої заборгованості за договором НАЕНRK11320069 від 24.09.2006 року. Втім, згідно листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.02.2016 року за №20.1.0.0.0/7-160201/3020, вбачається, що автоматично списана сума 06.08.2014 року відшкодована позивачу в добровільному порядку. Отже, суд на підставі вищезазначеного, прийшов до висновку, що відповідач помилково провів автоматичне списання грошових коштів 06.08.2014 року, що підтверджується відзивом на позов, та доказами самостійного повернення суми. За таких обставин, та враховуючи відсутність заперечень щодо розрахунку індексу інфляції та 3% річних з боку відповідача, суд приходить до висновку про можливість його задовольнити, оскільки вказане відповідає ст. 625 ЦК України.

Outcome: approved