Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі на посаді інженера з підготовки виробництва 9 цеху дослідного виробництва і стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 6123,68грн. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7473,37 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач незаконно 26.05.2014р. звільнив його з роботи згідно п.1 ст. 40 КЗпП України без згоди профспілкового органу і не врахував переважне право позивача на залишенні на роботі, чим порушив трудові права позивача. В судовому засіданні позивач підтримав свої збільшені позовні вимоги, а представник відповідача позов не визнав і стверджував, що позивач був звільнений з роботи законно, а тому підстав для поновлення його на роботі не вбачає. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з трудової книжки (а.с.15-17), наказу (а.с.31) та пояснень позивача, останній з 01.02.2007р. працював у відповідача на посаді інженера з підготовки виробництва 9 цеху, а наказом №136-к (а.с. 3) позивача було звільнено з роботи з 26.05.2014р. у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Як вбачається з подання (а.с.32-33), відповідач 21.02.2014р. звернувся до голови профкому первинної профспілкової організації державного підприємства науково-дослідного інституту «Квант» Лебедя В.В. з поданням про звільнення 15 працівників за скороченням штату в списку яких значився і позивач. Вказане подання 25.03.2014р. було розглянуто на засіданні профспілкового комітета який в присутності позивача та заступника директора по кадрам і начальника відділу кадрів відповідача постановив не давати згоду на звільнення позивача [PERSON] Таке рішення було обґрунтовано і викладено у виписці з протоколу №6, яку було передано відповідачу через відділ кадрів 25.03.2014р., що підтверджується підписом начльника цього відділу [PERSON] і що не заперечував представник відповідача (а.с.4). Відповідно до вимог ст..43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття, а згідно ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборчого органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. Суд вважає, що третьою особою надано обґрунтовану відмову відповідачу в наданні згоди на розірвання трудового договору і в триденний строк після прийняття рішення повідомив відповідача про своє рішення. При цьому, суд не приймає тверджень представника відповідача в тій частині, що третя особа порушила порядок повідомлення відповідача про своє рішення, оскільки належних доказів існування встановленого законом або підзаконним нормативно-правовим актом на підприємстві «Квант» порядку передачі наказів, рішень і поданнів від адміністрації до профкому і навпаки суду представлено не було. Таким чином, судом встановлено факти порушення відповідачем вимог ст.43 КЗпП України, що призвело до незаконного звільнення позивача з роботи. У відповідності до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11ю1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави з роботи, робітника повинно бути поновлено на роботі органом, який розглядає спір, а при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення на роботі, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2014р. Враховуючи те, що середній заробіток позивача складав 114,98 грн., а кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 65, то розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає стягненню з відповідача складає (114,98 грн. х 65 днів =) 7473,37 грн. Згідно ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи те, що середній заробіток позивача за один день складає 114,98 грн., а кількість робочих днів у жовтні 2014р. складає 13, то стягнення з відповідача підлягає 1494,74 грн. з негайним виконанням рішення в частині поновлення позивача на роботі на посаді інженера з підготовки виробництва 9 цеху дослідного виробництва. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 243,60 грн. судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved