Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору №185 від 06.12.1997 року купівлі-продажу нерухомого майна 19/50 частини магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,2 кв.м, в якому приміщення 354-1, 354-2, 354-10 загальною площею 77.5 кв.м., підсобна 1.7 кв.м., зареєстрований Універсальною товарною біржею «Нерухомість Н» 06 грудня 1997 року, зареєстрований в ММБТІ 16.12.1997 р. за №324, укладений між [PERSON] , з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Клауді», з іншого боку. Мотивуючи свої вимоги тим, що її мати придбала у відповідача 19/50 частини магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спірний договір купівлі - продажу був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н». [INFO] її мати померла, у встановлений законом строк, вона звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, їй було відмовлено, оскільки договір купівлі - продажу нерухомого майна від 06.12.1997 року не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше 19/50 частини магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належала Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Клауді» на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію від 04.04.1996 року та Установчого договору від 05 березня 1996 року, за №1338 зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації за №324 від 02.12.1997 року. 06 грудня 1997 року на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» за номером 185 зареєстрований договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме 19/50 частини магазину будинку [ADDRESS] , загальною площею 79,2 кв.м, в якому приміщення 354-1, 354-2, 354-10 загальною площею 77.5 кв.м., підсобна 1.7 кв.м., зареєстрований Універсальною товарною біржею «Нерухомість Н» 06 грудня 1997 року, зареєстрований в ММБТІ 16.12.1997 р. за №324, укладений між [PERSON] , з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Клауді», з іншого боку. Договір купівлі-продажу вказаних часток підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Згідно відповіді ММБТІ №478 від 21.02.2019 року, вбачається, що станом на 28.12.2012 року право власності на 19/50 часток зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.1997 року №185, укладеного на УТБ «Нерухомість» зареєстрованого БТІ 16.12.1997 року. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 19/50 частки магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач, у встановлений законодавством строк, звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. надано роз`яснення чинного законодавства, відповідно до якого [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 19/50 частки магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] яка померла [INFO] , оскільки до договір купівлі - продажу нерухомого майна від 06.12.1997 року нотаріально не був посвідчений. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права як спадкоємця та прийняти спадщину, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved