Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частку в праві спільної часткової власності на домоволодіння. В заяві зазначив, що йому належить право власності на 13/100 частин домоволодіння № 318/316 по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі на підставі свідоцтва № 1493 про право власності, видане житлово-комунальним управлінням виконкому Запорізької міської ради народних депутатів від 12.12.1989 року. 13/100 частин нерухомого майна належить позивачеві на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2011 року, що означає належність позивачеві 13/50 частин вказаного нерухомого майна. Зазначене право зареєстроване орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Разом з тим позивач втратив оригінал свідоцтва про право власності на 13/100 частин домоволодіння, яке видане виконкомом Запорізької міської ради народних депутатів в 1989 році. Оскільки особа вправі предявити позов про визнання за нею права власності на майно у разі втрати правовстановлюючих документів на це майно, просить визнати за ним право власності на 13/50 частин вказаної нерухомості. В судове засідання позивач не зявився. Його представник надала суду заяв, яка містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою звернулася до суду третя особа. За зазначених обставин у відповідності до ст. ст. 36, 158, 169 ЦПК України суд вважає за можливе вирішувати справу у відсутність вказаних осіб. Представник відповідача., належним чином повідомленого про судовий розгляд, до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову відповідач не надав. За вказаних обставин суд зі згоди представника позивача, висловленої в її письмовій заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є власником 13/100 частин домоволодіння № 318/316 по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі на підставі свідоцтва № 1493 про право власності, видане житлово-комунальним управлінням виконкому Запорізької міської ради народних депутатів від 12.12.1989 року (а. с. 13). 13/100 частин нерухомого майна належить позивачеві на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2011 року (а. с. 5-7). Право власності на це майно зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 7-13). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням наведених положень цивільного законодавства суд, переконавшись в правомірності набуття позивачем права власності на 13/50 в цілому спірного нерухомого майна, що підтверджують надані суду фактичні дані, вважає за можливе захисти право позивача в обраний ним спосіб і визнати за ним право власності на частку в праві спільної часткової власності на нерухоме майно через втрату ним правовстановлюючих документів на це майно.

Outcome: approved