Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Наталівської сільської ради № 43 від 26 червня 2003 року в частині визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], за [PERSON]; визнання свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS], видане 26 червня 2003 року виконавчим комітетом Наталівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Наталівської сільської ради № 43 від 26 червня 2003 року на ім'я [PERSON] недійсним. Позов обгрунтовував тим, що [INFO] померла його матір - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок був сумісною власністю його батьків - матері [PERSON] та батька [PERSON], при цьому матері належала ? частина будинку, яка мала бути успадкована після її смерті ним та його батьком в рівних частинах по ? частки будинку. [INFO] помер його батько [PERSON], який до своєї смерті 14.04.2004 року склав заповіт щодо належного йому майна. Вказав, що при оформленні спадщини в травні 2013 року від приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] він дізнався, що його батько [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на весь спірний будинок, в той час коли мав отримати лише на ? будинку, і відповідач видав йому свідоцтво за № 43 від 26 червня 2003 року. Позивач просив визнати це свідоцтво недійсним, оскільки воно порушило його права як спадкоємця та його матері. На час смерті матері [INFO] він прийняв спадковий будинок і квартиру і на даний час користується ними. Його сестра [PERSON] не проживала із матір'ю, заяву про прийняття спадщини не подавала і тому спадщину не прийняла, а інших спадкоємців немає. Після смерті батька він звертався до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], який виніс постанову про відмову в прийнятті спадщини на частку будинку, пояснивши, що він має звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали з підстав, в ньому передбачених, просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, пославшись на його необґрунтованість та безпідставність, просила суд відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи [PERSON] позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні. Третя особа [PERSON] під час розгляду справи проти задоволення позову не заперечувала. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи в своїй відсутності та заперечень проти позову не подав, а тому, враховуючи думки учасників справ вважає за можливе розглянути справу в його відсутності. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (копія а.с. 6). [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на : житловий будинок [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 1113 кв. м., що розташована в [ADDRESS]. Спадкоємцем, який прийняв дану спадщину, був батько позивача - [PERSON], який і отримав на це майно свідоцтва про право на спадщину за законом (копії а.с. 79,81). Ці обставини підтверджуються відповіддями Новоград-Волинської державної нотаріальної контори за вих. № 1699/01-16 від 27 вересня 2014 р. (а.с. 16) та № 1937/02-14/677/97 (а.с. 78). Позивач стверджує, що до спадкового майна після смерті [PERSON] входив також житловий будинок [ADDRESS]. На переконання позивача цей будинок побудований на місці, придбаного його батьком [PERSON], згідно договору купівлі-продажу № 21 від 28.09.1988 року, і є спільною власністю подружжя його батьків, а тому його матері належала ? частини будинку на праві спільної сумісної власності подружжя, яка мала бути успадкована після її смерті в рівних частинах його батьком на ним відповідно по ? частки будинку. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (надалі - відповідачем) від 26 червня 2003 року № 43 право власності на спірний будинок оформлено за [PERSON] (копія а.с. 59). На підставі цього рішення відповідачем 26 червня 2003 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок (копія а.с. 10). За життя [PERSON] 14.04.2004 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу (копія а.с. 9), відповідно до умов якого спірний будинок він заповідав [PERSON] - третій особі по справі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія а.с. 11). [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після померлого за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], 28 березня 2013 року за реєстром № 231, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] № 229/02-14 від 27.10.2014 року (а.с. 60). Позивач стверджує, що спірний будинок належав його померлим батькам на праві спільної сумісної власності, оскільки був придбаний покійним [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 21 від 28.09.1988 року під час перебування в шлюбі із [PERSON], на підтвердження чого послався на довідку виконавчого комітету Наталівської сільської ради № 442 від 20 травня 2013 року (копія а.с. 7), а тому йому як спадкоємцю першої черги за законом після смерті [PERSON] належить частка у цьому спадковому майні в розмірі ? частини цього будинку. Таким чином, на переконання позивача, правовстановлюючим документом, який підтверджує факт належності спірного будинку на праві спільної сумісної власності його батькам [PERSON] та [PERSON], є договір купівлі-продажу № 21 від 28.09.1988 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Як видно з відповіді на запит адвоката (копія а.с. 44) довідка № 442 від 20.05.2013 року (копія а.с. 7) була видана згідно запису з по господарської книги № 16 Майстрівської сільської ради 1986-1990 років. З копії по господарської книги, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 45) вбачається, що згідно договору купівлі-продажу № 21 від 28.09.1988 року [PERSON] придбав у [PERSON] времянку 1954 року забудови загальною площею 32 кв.м., житловою площею 15 кв.м.. Дана обставина визнана та не оспорюється самим позивачем, що вбачається із його пояснень, зафіксованих в позовній заяві. В той же час спірною річчю є не времянка, а житловий будинок [ADDRESS], який має інші технічні характеристики ніж вищезазначена времянка. Його загальна площа складає 86,9 кв.м., житлова - 37,0 кв.м., до будинку примикає гараж, сарай, вбиральня, баня, погріб, колодязь, огорожа, погріб під гаражем (технічний паспорт копія а.с. 42 та свідоцтво про право на спадщину за законом копія а.с. 39-41). Інвентарна справа № 138 на цей будинок була заведена у 2003 році, тобто вже після смерті [PERSON] (копія а.с. 83-94). Власником будинку в матеріалах інвентарної справи зазначений [PERSON](а.с. 92). Саме на підставі матеріалів даної інвентарної справи відповідач своїм рішенням оформив право власності на спірний житловий будинок одноособово за [PERSON], що вбачається із тексту цього рішення (копія а.с. 59). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК УРСР визначені дії, що свідчать про прийняття спадщини, а саме : фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю України, тобто нормативно-правового акта, який врегульовував сімейні правовідносини в період з 1988 року по день смерті [PERSON], передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю за винятком роздільного майна (ст. 24 Кодексу законів про шлюб та сім'ю). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 60 ЦПК України зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представників позивача та третьої особи [PERSON] на те, що фактично спірний будинок був збудований на місці придбаної раніше времянки за рахунок спільних матеріальних та трудових зусиль подружжя [PERSON] та [PERSON], не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не були доведені цими особами відповідними засобами доказування. Ці обставини не були визнані ні відповідачем, ні власником спірного будинку [PERSON]. Таким чином, доказів на підтвердження того, що спірний будинок був об'єктом спільної сумісної власності померлих [PERSON] та [PERSON], а тому повинен був входити до складу спадкового майна за законом після смерті [PERSON], з боку позивача та його представників суду представлено не було, а тому дана обставина вважається судом недоведеною. Самостійних вимог про визнання спірного будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя в ході розгляду справи ніким не заявлялось. Ст. 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На переконання суду це означає, що підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного позивачем рішення відповідача немає, так як ним не було порушено прав позивача як спадкоємця, що позивач зазначив в позовній заяві як єдину підставу для визнання його незаконним (а.с. 3), а тому суд відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги. Оскільки позовна вимога про визнання свідоцтва про право особистої власності на спірний будинок на ім'я [PERSON], виданого відповідачем, є похідною від попередньої щодо визнання незаконним та скасування рішення відповідача, суд відмовляє також і в її задоволенні, а загалом і в задоволенні всього позову [PERSON].

Outcome: dismissed