Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення курсової різниці, відсотків за користування грошовими коштами та відсотків річних. Позивач в судове засідання не зявився, але попередньо надав суду письмову заяву у якій повідомляє про неможливість явки у судове засідання, розгляд справи просить провести без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не зявилася і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе винести заочне рішення по справі, оскільки в справі є достатньо доказів, що підтверджують позов, а також представник позивача проти цього не заперечує. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 31 жовтня 2011 року Соломянським районним судом ухвалено рішення по справі № 2-5261/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Вищезазначеним рішенням позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 119\~655,00 грн., держмито в розмірі 1\~196, 55 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи. Вищезазначене рішення суду відповідачем не виконано і по сьогоднішній день. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором позики [PERSON] вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення курсової різниці, відсотків річних та відсотків за користування позикою на загальну суму 166\~863, 79 грн. Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2011 року, було встановлено, що [PERSON], отримала 30.06.2009 року від [PERSON] грошову суму в розмірі 15\~000,00 дол. США. Дану суму грошових коштів гр. [PERSON] зобовязувалась повернути 30.12.2010 року, однак в зазначений строк грошові кошти повернуті не були. У звязку з тим, що [PERSON] свої зобовязання за договором позики не виконала, [PERSON] звернувся до Соломянського районного суду м. Києва, з вимогою про стягнення суми боргу. З огляду на те що на теперішній час грошові кошти не повернуті, за цей час, під впливом економічних процесів в країні відбулися певні зміни, що призвели до зміни офіційного курсу гривні по відношенню до інших валют, з [PERSON] підлягає стягненню курсова різниця (ст. 533 ЦК України), 3 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України) та відсотки річних за користування грошовими коштами (ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Позовні вимоги про стягнення з [PERSON] відсотків за користування позикою раніше не заявлялись. Право позикодавця на отримання відсотків за користування позикою визначається ст. 1048 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У звязку з тим, що грошові кошти були отримані [PERSON] 30.06.2009 року та не повернуті по сьогоднішній день, нарахування процентів здійснюється за весь період користування позикою, тобто з 30.06.2009 року по 04.02.2015 року. Розмір процентів визначено в розрахунку до позовної заяви та становить 121\~035,34 грн. Вимога про стягнення відсотків річних за порушення виконанння грошового зобов'язання заявляється вперше. Таким чином, сума відсотків річних, що підлягає стягненню обраховується з моменту прострочення виконання зобовязання, тобто з 30.12.2010 року і по сьогоднішній день 04.02.2015 року, та становить 30\~854,57 грн. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення відповідачем строку повернення позики, обумовлює застосування до нього норми ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст.ст. 598-609 ЦК України, рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов'язання. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простороченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення. При винесенні рішення суду від 31 жовтня 2011 року, вимоги щодо стягнення відсотків річних, відсотків за користування позикою та інфляційні витрати не заявлялись, а отже вони підлягають стягненню за весь час прострочення виконання зобов'язання. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved