Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочину удаваним. Вказував, що згідно розписки власноруч написаною [PERSON] 29.09.2015 року позивач придбав у відповідача автомобіль Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску. В той же день, у сервісному центрі №3243 в Київській області був укладений договір купівлі-продажу даного транспортного засобу. З метою зменшення податкового навантаження, при оформленні договору купівлі-продажу покупцем був зазначений [PERSON], який [INFO] року помер і тепер його спадкоємці претендують на вказаний автомобіль. Як зазначає позивач, оскільки саме він виконав обов'язки покупця транспортного засобу, просив суд визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску укладений між [PERSON] та [PERSON] удаваним правочином в частині покупця автомобіля та визнати вказаний договір укладеним між [PERSON] та [PERSON]. 16.04.2018 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої просив суд визнати правочин купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску укладений між [PERSON] та [PERSON] удаваним правочином в частині покупця автомобіля та визнати вказаний правочин укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в позові, просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що кошти на придбання автомобіля давав йому [PERSON], однак документи оформлялися на [PERSON] Бачив, що спірним автомобілем користувався [PERSON], тому погоджується з позовними вимогами. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказала, що її зять [PERSON] збирав кошти щоб придбати автомобіль. Вона з [PERSON] не планували купувати автомобіль, так як у них не було таких грошей, з позовом погоджується. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась. В матеріалах справи містяться письмові пояснення представника [PERSON], адвокат [PERSON], в яких зокрема зазначено, що розписка не є відповідним документом, що підтверджує правомірність придбавання транспортного засобу, на відміну від договору купівлі-продажу укладеного між сторонами. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON], яка є представником [PERSON], в судовому засіданні вказувала, що вони з [PERSON] являються дочками та спадкоємицями першої черги після [PERSON], який є власником спірного автомобіля. Самі вони не мали коштів на придбання автомобіля та не збиралися його купувати. Їх батько [PERSON] за життя казав, що придбав собі новий автомобіль, крім цього в нього був ще один автомобіль марки «Жигулі». Також зазначила, що будь-які обставини спірного правочину їй невідомі, відносно позову заперечувала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 29.09.2015 року укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску, де покупцем зазначений [PERSON]. Згідно ст. 665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з відповіді територіального сервісного центру 3242 від 29.12.2017 року №1215/1, попереднім власником транспортного засобу Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску був гр. [PERSON]. З 30.09.2015 року даний автомобіль зареєстрований за гр. [PERSON]. Підставою до реєстрації даного автомобіля стала довідка-розрахунок [NUMBER] від 26.09.2015 року. Позивач в своїх позовних вимогах про визнання правочину купівлі-продажу транспортного засобу удаваним в частині покупця автомобіля посилається на те, що згідно розписки (а.с. 5) [PERSON] 29.09.2015 року отримав від [PERSON] гроші в сумі 240000 грн. в еквіваленті 10000 доларів США за продаж автомобіля Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску, а тому [PERSON] виконав обов'язки покупця, однак договір купівлі-продажу оформлявся на [PERSON], щоб не платити великі податки [PERSON], оскільки він є власником ще трьох автомобілів, і за четвертий автомобіль довелось би сплатити чималий податок. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). 28.07.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 1989 року по день смерті чоловіка [INFO] року. Згідно рішення Білоцерківськогго міськрайонного суду від 19.12.2016 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після померлого [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази про те, що [PERSON] передав кошти в сумі 10 000 доларів США власнику автомобіля Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску, про що була складена розписка. Він та [PERSON] були присутні при купівлі-продажі автомобіля як свідки, крім них в машині знаходилась ще одна невідома йому особа. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази про те, що у вересні 2015 року він з [PERSON] були свідками, як [PERSON] передавав приблизно 10000 доларів США за придбання автомобіля, в автомобілі також сидів [PERSON] Також зазначив, що він (свідок) пропонував оформити автомобіль на [PERSON] щоб у [PERSON] не було проблем з податками. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірною вольовою дією. Правова ціль, заради якої учасники цивільних відносин вчиняють правочини, є їх підставою, наприклад набуття права власності на майно або користування ним, тощо. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок), що визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів та згідно п. 1 Порядку є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Вказаним Порядком передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів, а перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Покупець має право і зобов'язаний зареєструвати на себе транспортний засіб на підставі належних документів, які свідчать про перехід права власності. Як встановлено в судовому засіданні, транспортний засіб Mersedes-Benz Vito 115 CDI, 2005 року випуску зареєстрований за [PERSON]. Підставою до реєстрації даного автомобіля стала довідка-розрахунок [NUMBER] від 26.09.2015 року, в якій вказана вартість автомобіля 209 000 грн. В розумінні наведених вище правових норм, на думку суду, розписка, на яку посилається позивач, не є юридичним документом, котрий посвідчує перехід права власності. В листі ВСУ «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року зазначено, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. З наданих в судовому засіданні показів свідків та пояснень сторін, судом не встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину. Таким чином, враховуючи вищевказані правові норми, головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Однак, позивачем не доведено про наявність дійсної спрямованості волі сторін за договором купівлі-продажу, а також те, що ця угода була укладена з метою приховати іншу угоду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: dismissed