Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив зняти арешт та розшук з автомобіля марки SUBARU, модель LEGACY, 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №К2НСА800000423, відповідно до умов якого, позичальник отримав в кредит грошові кошти в сумі 17599 доларів США 59 центів, зі сплатою 16,92% річних. Того ж дня було укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передала в заставу банку, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту належний їй на праві власності транспортний засіб марки SUBARU, модель LEGACY, 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. 26.09.2012 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровськ було увалено рішення, яким частково задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення. Зокрема, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Приватбанк» звернуто стягнення на предмет застави: транспортний засіб марки SUBARU, модель LEGACY, 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля. В ході виконання вищевказаного рішення суду було встановлено, що 17.04.2012 року в ході виконавчого провадження ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та відповідно внесено запис в «Державний реєстр обтяжень рухомого майна» та в базу даних «Розшук АМТ». Позивач вважає, що на вказане майно не може бути накладено арешт у зв'язку з тим, що вказаний автомобіль знаходиться в заставі банку. У випадку невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки чи застави для погашення суми заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, пені та штрафу. Отже, у випадку звернення стягнення на предмет застави за будь-якою іншою вимогою, крім банку, позивач понесе значні збитки, не отримає доходу, які мав намір отримувати, не буде мати можливість повернути суму кредиту, за рахунок предмету іпотеки чи предмету застави, у випадку несплати боргу, не поверне штрафи та пеню. Вважає, що жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших сторін, враховуючи першочерговість права на погашення заборгованості та відповідно до ч. 3 ст. 588 ЦК України банк має переважне право на задоволення вимог із заставленого рухомого майна, крім того заставлене майно не може бути повторно предметом застави за іншими договорами відповідно до умов договору застави підписаного між сторонами. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюється законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №К2НСА800000423, відповідно до умов якого, позичальник отримав в кредит грошові кошти в сумі 17599 доларів США 59 центів, зі сплатою 16,92% річних. Того ж дня було укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передала в заставу банку, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту належний їй на праві власності транспортний засіб марки SUBARU, модель LEGACY, 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 04.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] були укладені кредитний договір та договір застави, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даних договорів. Встановлено, що відповідачем [PERSON] зобов'язання перед позивачем за кредитним договором №К2НСА800000423 від 04.06.2008 року не виконанні. Відповідно до умов договору застави, у разі не повернення суми кредиту в повному обсязі, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави для задоволення вимог у повному обсязі. Встановлено, що 26.09.2012 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровськ було увалено рішення, яким частково задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Приватбанк» звернуто стягнення на предмет застави: транспортний засіб марки SUBARU, модель LEGACY, 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля. Встановлено, що 17.04.2012 року в ході виконавчого провадження ВП 30698735 ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та відповідно внесено запис в «Державний реєстр обтяжень рухомого майна» та в базу даних «Розшук АМТ». Позивач просив зняти арешт та розшук з автомобіля марки SUBARU, модель LEGACY, 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч. 7 цієї ж статті спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. З договору застави від 04.06.2008 року вбачається обтяження банком автомобіля марки SUBARU, модель LEGACY, 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - вид забезпечення виконання зобов'язання майном, що залишається у володінні і користуванні застовадавця, згідно з яким заставодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Таким чином, жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших сторін, враховуючи першочерговість права на погашення заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 588 ЦК України ПАТ «Приватбанк» має переважне право на задоволення вимог із заставленого рухомого майна. Крім того, заставлене майно не може бути повторно предметом застави за іншими договорами відповідно до умов договору застави підписаного між сторонами. Оскільки, постанова державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 17.04.2012 року про арешт майна боржника унеможливлює виконання умов договору застави від 04.06.2008 року та кредитного договору №К2НСА800000423 від 04.06.2008 року шляхом звернення стягнення на рухоме майно та позбавляє можливості ПАТ «Приватбанк» скористатись своїм правом на продаж заставленого майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про задоволення вищевказаних позовних вимог. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та те, що ВДВС не відслідковує порушення прав позивача, суд приходить до висновку про стягнення саме з відповідача [PERSON] на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved