Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на наступне, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 27 березня 2014 року є власником квартири [ADDRESS]. В липні 2015 року при час оформлення документів для посвідчення у нотаріуса договору обміну угоди він дізнався, що згідно ухвали Новомосковського міського суду за № 1448 від 16 жовтня 1998 року, накладений арешт на квартиру за адресою: 28 в будинку 26 по вул..М.Головка в м.Новомосковськ Дніпропетровської області. На даний час будь-яке виконавче провадження, де позивач є боржником відсутнє. А згідно алфавітних показників Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за період з 1997 по 1999 рік цивільна справа за участю [PERSON] не зареєстрована. Вважає, що на сьогодні арешт на майно, яке належить йому н6а праві приватної власності, накладений безпідставно, а тому, посилаючись на вимоги ст..ст. 16, 317, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - просить зняти арешт з зазначеної квартири та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про її арешт. В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом. Позивач в своїй заяві просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в своїх заявах просили суд справу розглядати зі їх відсутності, суд відповідно до вимог ст. 169 ЦК України прийшов до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7, 8). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 04 липня 2015 року за № 40105916 та листа за № 547/02-01 від 08 липня 2015 року на квартиру [ADDRESS] накладено обтяження арешт, згідно ухвали Новомосковського міського суду Дніпропетровської області № 1448 від 16 жовтня 1998 року (а.с. 11-12). З листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вих. № 16044 від 10 липня 2015 року вбачається, що згідно алфавітних показників обліку цивільних справ Новомосковського міського суду та Новомосковського районного суду в період з 1997 по 1999 року цивільна справа за участю [PERSON] не зареєстрована (а.с. 9). З довідки ВДВС Новомосковського МРУЮ за № В11/9786 від 09 липня 2015 року вбачається, що виконавчих документів про стягнення з [PERSON] на виконанні в відділі ДВС Новомосковського МРУЮ станом на 09 липня 2015 року не перебувають. За змістом ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, на які позивач посилається, як н підставу своїх позовних вимог власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, якими він користується на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А за змістом вимог ст.. 19, 30 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - передбачений порядок реєстрації обтяжень державним реєстратором та можливість оскарження дій реєстратора. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, а згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідачі будь-яким чином порушують його права власності, що ними всупереч законодавству зареєстроване обтяження на квартиру [ADDRESS]; а посилання на вимоги ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою, в разі порушення прав позивача з боку відповідачів, оскаржити дії або бездіяльність державного реєстратора в порядку Кодексу адміністративного судочинства України. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідачів, які не накладали арешт на квартиру [ADDRESS], а тому в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed