Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У своєму позові та у судовому засіданні позивач вказала, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі - ЗДП «Кремнійполімер» та 01.03.2010 року звільнилася з підприємства за власним бажанням згідно з наказом про звільнення згідно ст..38 КЗпП України. В день звільнення відповідач повинен був видати їй трудову книжку та провести повний розрахунок, але відповідач не виплатив належні їй суми по заробітній платі. Заборгованість із заробітної плати складає 9 504,60 грн. До теперішнього часу остаточний розрахунок з позивачем не проведено. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час затримки виплати розрахункових при звільненні з березня 2009 року по день винесення рішення судом, із розрахунку: середньоденної заробітної плати - 54,44 грн., що складає 34133,38 грн. На теперішній час з позивачем проведено остаточний розрахунок. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала і просить його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала і суду пояснила, що саме не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені у ст.116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вина підприємства не знайшла своє підтвердження, оскільки не може нести відповідальність, оскільки відповідальним за розподіл та виплату відповідних грошових коштів, що належить стягувану, є підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона працювала у ЗВО «Кремнійполімер» з 01.04.2001 року та звільнилася 01.03.2010 року за ст.38 КЗпП України. Із інформації підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає - 9504,60 грн. Із довідки № 980 від 08.07.2010 р., виданої ЗДП «Кремнійполімер», вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 54,44 грн.. середньомісячна кількість робочих днів - 11 днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадяться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст..116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв*язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст..117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку і при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо работодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд не узяв до уваги пояснення представника відповідача щодо відсутності вини підприємства у затримці виплати [PERSON] заборгованості по заробітній платі, оскільки, з вини відповідача позивач і звернулася до суду, оскільки на день звільнення відповідач повністю з нею не розрахувався. З позовної заяви та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що на день звільнення 01.03.2010 року і до дня звернення позивача до суду 09.12.2014 року в порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України з позивачем не проведено кінцевий розрахунок із заробітної плати, тому вона просить стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду в сумі 34 133,88 грн. Суд вважає,що вказана сума розрахована позивачем неправильно, оскільки сума середнього заробітку повинна нараховуватися шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, середньоденна зарплата позивача складала 54,44 грн. Затримка розрахунку становить за період з 01.03.2010 року по 09.12.2014 року із розрахунку 11 робочих днів на місяць 616 робочих днів: у 2010 році - 99 днів, у 2011 році - 132 дні, у 2012 р. - 132 дні, у 2013 р. - 132 дні, у 2014 р. - 121 день, а усього 616 днів. В такому випадку, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить: 54,44 грн. х 616 днів = 33 535 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку відповідачем були порушені, отже позовні вимоги підлягають задоволенню в межах суми 33 535 грн. за період часу з 01.03.2010 року по 09.12.2014 року. Таким чином, у судовому засіданні позов [PERSON] знайшов частково свої докази і обґрунтування і тому підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial