Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнив (а.с.63) про зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0020 га, яка відноситься до земель запасу Чернігівської міської ради, біля житлового будинку по вул. Хлібопекарській, 16 у м. Чернігові, шляхом демонтажу належного йому металевого гаражу розміром 3,4 м х 6 м, а також стягнути понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку, яка відноситься до земель запасу Чернігівської міської ради біля житлового будинку по вул. Воровського, 16 в м. Чернігові, загальною площею 0,0020 га, а саме: розмістив тимчасовий металевий гараж. Будь-які правовстановлюючі документи на використання земельної ділянки відсутні, чим порушив ст. ст. 125, 126 ЗК України. Відносно [PERSON] був винесений припис і відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності. Проте, [PERSON] припис про оформлення правовстановлюючих документів на використання земельної ділянки чи звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не виконав, що підтвердилося під час перевірки 19.04.2016 року. Відповідно до положень ст. ст. 116, 124-126, 152, 212 ЗК України позивач просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Щодо клопотання представника відповідача про відстрочку виконання рішення суду покладалася на розсуд суду, однак вважає розумним термін для відстрочки шість місяців. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю. У звязку з хворобою відповідача просив відстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, а також при ухваленні судового рішення застосувати приписи п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області (а.с.39). У відповідності до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності представника третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 000047 від 03 квітня 2015 року Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області (а.с.46) виявлено використання [PERSON] земельної ділянки, яка відноситься до земель запасу Чернігівської міської ради (землі житлової та громадської забудови) біля житлового будинку по вул. Хлібопекарській, 16 у м. Чернігові, загальною площею 0,0020 га, а саме: розміщення тимчасового металевого гаражу. Будь-які правовстановлюючі документи на використання земельної ділянки відсутні, що є порушенням ст. 125 ЗК України. Дані обставини також підтверджуються актом обстеження земельної ділянки №00007 від 03 квітня 2015 року Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області (а.с.49). 07 квітня 2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області винесено припис № 000028 про усунення порушення земельного законодавства при використанні земельної ділянки [PERSON]: у 30-ти денний термін з дня отримання припису усунути виявлене порушення земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка відноситься до земель запасу Чернігівської міської ради ( землі житлової та громадської забудови) біля житлового будинку по вул. Воровського, 16 у м. Чернігові, оформити правовстановлюючі документи на використання або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Припис вручено [PERSON] 07.04.2015 року (а.с.50). 07 квітня 2015 року відносно [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення № 000020 за порушення ст. 125 ЗК України і ст. 53-1 КУпАП (а.с.51) і згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення №000021 від 07квітня 2015 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170 грн. (а.с.52), який сплачений згідно квитанції від 08 квітня 2015 року (а.с.55). [PERSON] також здійснив оплату шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в сумі 161 грн. 56 коп. (а.с.55). 19 квітня 2016 року заступником начальника відділу контролю за використанням та охороною земель Управління контролю за використанням і охороною земель складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства (а.с. 59), яким на час проведення повторної перевірки встановлено, що [PERSON] не виконав вимог припису №000028 від 07.04.2015 року щодо усунення порушень земельного законодавства, а саме: не оформлено правовстановлюючі документи на використання земельної ділянки та не звільнено самовільно зайняту земельну ділянку. Винесено припис № 000008 від 19 квітня 2016 року (а.с.60). Копією витягу із розпорядження Чернігівської міської ради № 308-р від 24 грудня 2015 року (а.с.8) підтверджується повернення історичної назви вулицям міста: вулиці Воровського вулиця Хлібопекарська. Відповідно до ст. 79 ЗК України, ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Частиною 1 ст. 125, ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В ході судового розгляду встановлений факт порушення відповідачем земельного законодавства - ст. 211 Земельного кодексу України, що полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки площею 0,0020 га, що належить до земель запасу Чернігівської міської ради, біля житлового будинку по вулиці Хлібопекарській, 16 в місті Чернігові, що підтверджується перевірками дотримання вимог земельного законодавства Управлінням контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 03 квітня 2015 року та від 19 квітня 2016 року. Доказів виникнення права власності чи права користування у [PERSON] даної земельної ділянки до суду не надано. Оскільки відповідач не набув законних підстав для використання земельної ділянки площею 0,0020 га, під тимчасовим металевим гаражем, яка відноситься до земель запасу Чернігівської міської ради біля будинку № 16 по вул. Хлібопекарській в м. Чернігові, тому позовні вимоги обґрунтовані і відповідно до ст. 212 ЗК України, підлягають задоволенню повністю. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп. (а.с.1). Так, згідно ч.2 ст.88 ЦПКУкраїни, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються, зокрема інваліди 1 та 2 груп. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довідкою від 20.10.2016 року (а.с.143), відповідач являється інвалідом 1 групи загального захворювання. Відтак, згідно до ст. 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає компенсації останньому за рахунок держави. Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення, суд керується наступним. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Аналізуючи положення ст.373 ЦПК України, суд за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Згідно розяснення, наданого у п. 37 Постанови Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, відповідно до статті 217 ЦПК України, визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. За змістом указаних норм права відстрочення виконання рішення суду може бути надане у виняткових випадках, що обумовлюють обєктивні ускладнення та перешкоди під час виконання судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Звертаючись до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду строком на 12 місяців від дня набрання ним законної сили, представник відповідача вказав на обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, серед яких зазначив: тяжку хворобу відповідача, встановлення першої групи інвалідності загального захворювання, а також те, що відповідач потребує стороннього догляду. Так, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.10.2016 року № 031826 (а.с.143), відповідачу [PERSON] встановлена перша груп інвалідності загального захворювання, останній потребує стороннього догляду. Також, відповідач у звязку з наявним у нього захворюванням проходить курс реабілітації (а.с.144-145). З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що наведені відповідачем у заяві про відстрочку виконання рішення суду обставини, які підтверджені документально та надані належні та допустимі докази на їх обґрунтування, є такими, що обумовлюють обєктивні ускладнення при виконанні судового рішення та роблять його виконання неналежним. Відтак, беручи до уваги позицію відповідача щодо добровільного бажання виконати рішення суду і для забезпечення його реального виконання, суд вважає за можливе заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду задовольнити частково та з урахуванням вимог розумності та справедливості, - вважає за необхідне відстрочити виконання рішення строком на шість місяців, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial