Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на користь ЛКП «№ 500», заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території квартири № 5 на вул. Панчишина, 1 у м. Львові в розмірі 4\~027,38 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач проживає та зареєстрований в квартирі № 5 на вул. Панчишина, 1 у м. Львові, послуги з утримання будинку та прибудинкової території якому надає позивач. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, за наявності між сторонами фактичних договірних відносин, відповідач не проводить оплати за отримані послуги. За період з 01.08.2013р. по 01.08.2016р. розмір заборгованості відповідача за отримані послуги становить 4027,38 грн. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку. В судовому засіданні представники позивача згідно належних довіреностей від 13.03.2017р. [PERSON], яка одночасно є директором ЛКП «№ 500», а також [PERSON] позовні вимоги підтримали. Крім вищенаведеного, додатково пояснили, що у звязку з встановленням мешканцям будинку пластикових дверей на балкон загального користування, витрачені ними кошти в загальній сумі 2\~245,2 грн. були зараховані за надання послуг утримання будинку та прибудинкової території. Зокрема, відповідачу було зараховано 561,30 грн., а відсутність такої інформації в розрахунку заборгованості від 20.10.2014р. є технічною помилкою. В кінцевому, у розрахунку, яким обґрунтовується ціна позову така сума врахована. Просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив. В задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за період до 01.10.2013р., розмір якої становить 1914,14 грн., просить відмовити у звязку предявленням позову після спливу загального строку позовної давності. В іншій частині позов вважає безпідставним, оскільки якість послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються позивачем, є не найкращими. Прибирання сходових кліток не відбувається, а прибудинкова територія прибиралась незадовільно, у звязку з чим позивач поступово перестав нараховувати плату за ці послуги. У звязку з численними зверненнями мешканців будинку, за кошти Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в 2016р. проведено ремонт будинку. Позивач в проведенні цього ремонту жодної участі не брав, і навпаки, внаслідок його бездіяльності стан будинку з незадовільного перетворився в аварійний. З приводу цієї бездіяльності неодноразово мешканці будинку скеровували на адресу позивача акти-претензії. Такі акти-претензії, а також його особисті звернення позивачем ігнорувались. Готовий платити за послуги з вивезення побутових відходів та послуги електропостачання місць загального користування, які фактично надаються і які становлять 37,18 % від встановленого тарифу. З врахуванням цього, вважає, що ЛКП «№ 500» теоретично може претендувати на суму 785,56 грн., що становить 37,18 % від суми боргу, обрахованої в межах строку позовної давності, однак в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 463/4434/16-ц за заявою ЛКП «№ 500» про видачу судового наказу, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає в [INFO], що стверджується довідкою ЛКП «№ 500» від 27.12.2016р. з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с.5). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обовязок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території мешканцям квартири [ADDRESS] (а.с.4), її загальний розмір за період з серпня 2013р. по 31.08.2016р. становить 4\~027,38 грн. Відповідно до інформаційної довідки ЛКП «№ 500» від 29.03.2017р., у звязку з встановленням пластикових дверей виходу на балкон загального користування на суму 2245 грн., мешканцям будинку, і зокрема відповідачу враховано в рахунок майбутніх платежів утримання будинку та прибудинкової території суму в розмірі 561,30 грн. Згідно розрахунку заборгованості за період з листопада 2011р. по березень 2017р. (а.с.66-67), станом на 31.08.2016р. заборгованість відповідача за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території становила тих самих 4\~027,38 грн., при тому що у вказаному розрахунку враховано суму 561,30 грн., яка попередньо зарахована в рахунок майбутніх платежів. У звязку з цим, суд приймає такий розрахунок як належний та допустимий доказ ціни позову, та одночасно, вважає неспроможними мотиви заперечення відповідача про ненадання або неякісне надання послуг, плату за які вимагає позивач. Так, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. До матеріалів справи позивачем долучено акт-претензію від 09.11.2005р. (а.с.48зв.) від 09.07.2006р. (а.с.51), від 27.01.2009р. (а.с.52) з приводу якості надання комунальних послуг та водовідведення, який підписано лише одним відповідачем, аналогічний акт-претензію від 04.04.2006р. (а.с.50), від 01.06.2010р. (а.с.53), від 12.04.2005р. (а.с.54), який окрім відповідача, підписані також іншими мешканцями будинку. Відповідно до п. 1.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005р. № 76, порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначається згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За правилами ч. 1-3 ст. 18 цього Закону, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. По-перше, жоден з цих актів не оформлений у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки не містить підпису виконавця послуг, а по-друге, відповідач не долучив доказів, що ним, або мешканцями будинку здійснювався виклик представника виконавця для складання акту-претензії. Відповідно до змісту цих актів, мешканці будинку висловлювали претензії, однак не запрошували представника виконавця для складання акту. Більше того, всі ці акти, які з наведених вище підстав не можуть вважатись належними та допустимими доказами, складені у період, який не охоплює періоду виникнення заборгованості, яка становить ціну позову, що знову ж таки, виключає можливість враховувати їх як докази. В свою чергу, 17.01.2014р. набув чинності Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, яким визначається механізм проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, і яким затверджено форму акта-претензії, Складених у відповідності до вимог цього Порядку актів-претензій відповідач не представив. Натомість, представником позивача надано розрахунок тарифу з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2011р. по серпень 2016р. (а.с.63-64). Крім того, надано копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт у будинку в якому проживає відповідач (а.с.27, 30, 33, 41-42) та копії актів приймання виконаних будівельних робіт (а.с.28-29, 31-32, 34-35, 36-40), згідно з якими проведено поточний ремонт гідроізоляції фундаменту та ремонт покрівлі житлового будинку. Факт виконання цих робіт відповідач не заперечує, однак не можуть визнаватись прийнятими мотиви його заперечення про проведення цих робіт не позивачем, а ЛРА ЛМР. Положення ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», і зокрема п. п. 5, 7 визначають обовязок виконавця своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, а також обовязок утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Обовязків виконавця щодо проведення поточного чи капітального ремонту будинку вказаний закон не визначає. Натомість, згідно пп. 3 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» подання допомоги власникам квартир (будинків) в їх обслуговуванні та ремонті, віднесено саме до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. У звязку з наведеним, доводи відповідача про неналежну якість наданих послуг та відповідно, відсутність у нього обовязку здійснювати оплату, або ж здійснювати оплату виключно з розрахунку 37,18 % від тарифу не можуть заслуговувати уваги, і тому сума боргу в розмірі 4\~027,38 грн. підлягає стягненню в примусовому порядку. При цьому враховується позиція ВСУ, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., і згідно з якою, споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Мотиви заперечення про те, що позов в частині позовних вимог про стягнення заборгованості до 01.10.2013р. предявлено після спливу строку позовної давності є помилковими, і на переконання суду загальний строк позовної давності не є пропущеним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як гласить ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк, як часова категорія характеризується не тільки початком, а й кінцевим моментом. Позовна давність відповідно до частини першої ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. В ч. ч. 1, 3 ст. 254 ЦК України зазначено, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки оплата за надані житлово-комунальні послуги, в силу ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинна сплачуватись щомісячними платежами, перебіг позовної давності, в таких випадках, повинен обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу. Тобто, сплив позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення сум, які обраховані поза межами трьохрічного строку звернення до суду, а не у відмові в задоволенні позову повністю. Підстави переривання строку позовної давності та правові наслідки такого переривання, визначені в ст. 264 ЦК України. За правилами цієї статті, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Також, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При цьому, як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 21.01.2015р., прийнятій під час розгляду цивільної справи № 6-214цс14, не лише предявлення позову, а й подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому Розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом України під час розгляду цивільної справи № 6-931цс15. Під час розгляду іншої цивільної справи № 6-1996цс16 Верховний Суд України сформулював правовий висновок про те, що переривання позовної давності можливе включно в межах позовної давності. Згідно матеріалів справи, позовна заява предявлена до суду 29.12.2016р. Одночасно, до матеріалів справи надано копії заяв про видачу судового наказу (а.с.68, 73) які подавались до Личаківського районного суду м. Львова 15.07.2013р. та 28.10.2014р. відповідно. Судові накази, видані на підставі цих заяв скасовані ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 09.09.2013р. (а.с.69) та від 01.12.2014р. (а.с.72) відповідно. Так само, з заявою про видачу судового наказу позивач звертався 26.09.2016р. (а.с.1 справи № 463/4434/16-ц), судовий наказ за якою, що виданий 07.11.2016р. (а.с.50 справи № 463/4434/16-ц) скасовано ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.12.2016р. (а.с.84 справи № 463/4434/16-ц). Оскільки строк позовної давності в такому випадку переривався тричі (перший раз 15.07.2013р.), після чого кожного разу починав обчислюватись заново, в тому числі з врахуванням вимог попередніх трьох років, загальний строк для звернення з даним позов не є пропущеним, і відповідно в задоволенні такого позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості до 01.10.2013р. не може бути відмовлено на підставі ч. 4 ст. 267 ЦПК України. Відтак, суд знаходить позов обґрунтованим, про що ухвалює відповідне рішення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн., який, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 99 ЦПК України при предявленні позову сплачувався в розмірі 689 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved