Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив виключити земельну ділянку площею 0,0804 гектарів (за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 0,080 га.), кадастровий номер [NUMBER] (за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], з переліку арештованого майна, арешт на яку накладено на підставі постанови слідчого Слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання речовими доказами та накладення арешту, б/н, від 20.07.2010 року. Скасувати арешт на земельну ділянку площею 0,0804 гектарів (за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 0,080 га.), кадастровий номер [NUMBER] (за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], що зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 05.08.2010 року за №10113120. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.03.2010 року він придбав у [PERSON] нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0804 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У 2013 році [PERSON] вирішив внести інформацію щодо вказаної земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, під час оформлення в Центрі надання адміністративних послуг м. Києва витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, з'ясувалось про наявність арешту на вищевказану земельну ділянку, який було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 05.08.2010 року на підставі постанови слідчого від 20.07.2010 року управління Слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві. Вважає, що вказаний арешт є незаконним та повинен бути скасований з огляду на наступне. Зазначений арешт було накладено вже після купівлі позивачем зазначеної земельної ділянки. Під час укладання договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, нотаріусом було перевірено відсутність заборони на відчуження об'єкту та арешту такого майна. Таким чином, вважає, що Слідчим відділом ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на належну йому земельну ділянку було безпідставно накладено арешт, чим порушені його права безперешкодного володіння, користування та розпоряджання належним йому на праві власності майном. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував та просив справу розглядати без його участі. Відповідач Слідчий відділ Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Треті особи Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада та [PERSON] в судове засідання не з'явились, представників не направили, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Борківським А.В., 13.03.2010 року придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0804 га., що розташована: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на вищевказану земельну ділянку було накладено арешт, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 05.08.2010 року за №10113120, реєстратором: Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого про визнання речовими доказами та накладення арешту, б/н, 20.07.2010 року. Представником позивача було направлено заяву до Слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області щодо надання інформації про причини такого арешту. Однак, у надані вказаної інформації було відмовлено та зазначено, що на даний час слідчим відділом Головного управління здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №22012110000000031 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 361 та ч. 1 ст. 362 КК України, у ході якого на вказану земельну ділянку накладено арешт. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] не може в повній мірі користуватися вказаною земельною ділянкою, оскільки на неї 20.07.2010 року слідчим Слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області був накладений арешт був накладений арешт, на підставі постанови слідчого про визнання речовими доказами та накладення арешту. Позивач вважає, що вказаний арешт є незаконним та підлягає скасуванню, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення нотаріусом або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Встановлено, що земельна ділянка площею 0,0804 га., що розташована: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], була набута [PERSON] у власність на підставі державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Київською міською радою 12.11.2009 року на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року №922/922, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06-7-04569. 13.03.2010 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки придбав її, про що на вищевказаному державному акті на право власності на земельну ділянку нотаріусом, який посвідчував договір, поставлено відповідну відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до позивача, а також проставлено відмітку Головним управлінням земельних ресурсів в м. Києві про те, що суб'єкт права власності зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку 09.04.2010 року за №06-7-05024. Під час укладання договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], нотаріусом було перевірено відсутність заборони відчуження та арешту такого майна, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №26484708 від 13.03.2010 року, про що також зазначено у п.п. 5.3 договору. При цьому, [PERSON] в особі представника, засвідчив про те, що земельна ділянка серед іншого під арештом чи забороною відчуження не перебуває, про що також зазначено у п.п. 5.1 договору купівлі-продажу від 13.03.2010 року. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року, рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року №922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» залишено в силі. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом достовірно встановлено, що арешт на земельну ділянку, площею 0,0804 га., що розташована: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], був накладений відповідачем після укладання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи те, що Слідчий відділ Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, відповідно до покладених на нього повноважень, не відслідковує порушення прав власників суд вважає, що відповідач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved