Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] 01 січня 2010 року. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 16 січня 2009 року позивач уклав також договір позики з [PERSON] і вона зобов'язалася повернути йому грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором позики, а також додатково зобов'язалась не укладати договори позики з іншими особами до повернення позики позивачу. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, а відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, але в поданих суду письмових поясненнях визнала позовні вимоги з тих підстав, що не підписувала договір позики від 01 січня 2010 року та гроші за таким договором не отримувала, а особа яка підписала договір від її імені не мала на те відповідних повноважень. Крім того, відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з договору (а.с.10), 16.01.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно якого позивач надав відповідачу позику, а остання зобов'язалася повернути йому грошові кошти в порядку та на умовах, визначених цим договором. Також сторонами було укладено 16.02.2009 р. додаткову угоду до договору позики, згідно умов якого [PERSON] зобов'язалась не укладати договори позики з іншими особами до повернення позики позивачу (а.с.11), а в п.1.2. додаткової угоди сторони домовилися, що будь-які укладені [PERSON] договори позики з третіми особами будуть вважатися недійсними, що має на меті реальне виконання договору позики від 16.01.2009 р. [PERSON] Як вбачається з договору позики від 01.01.2010 р., то він підписаний особою [PERSON] від імені [PERSON], який не мав на те повноважень і довіреності на підписання такого договору йому не надавалась. В договорі зазначено нібито [PERSON] отримала від [PERSON] суму в доларах США і ці кошти внесені на поточний рахунок [PERSON] в ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер». Судом встановлено, що договір позики від 01.01.2010 р. укладений особою, яка не мала на те відповідних повноважень, адже в договорі позики зазначено, що від імені [PERSON] діяв громадянин [PERSON] на підставі раніше виданої довіреності від 14.03.2008 р., що видана приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу і зареєстрована в реєстрі за № 431, а довіреність надавалась на досить обмежене коло повноважень, і стосовно укладення договорів позики в довіреності прав не надавалось. Укладаючи договір позики на підставі довіреності від [PERSON], представник вийшов за межі наданих йому повноважень і порушив положення ч. 2 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. В процесі розгляду даної справи сторонами не надано доказів схвалення [PERSON] правочину вчиненого представником з перевищенням повноважень, тому Договір позики від 01 січня 2010 року, укладений між представником [PERSON] та [PERSON] не може створювати жодних прав та обов'язків для [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостоюст. 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином, договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] від 01 січня 2010 року порушує права та інтереси [PERSON] передбачені договором позики від 16.01.2009 р. та додатковою угодою від 16.02.2009 р.. Також сторонами не надано доказів схвалення [PERSON] правочину вчиненого представником з перевищенням повноважень,не надано доказів реальності вказаного договору, а надані докази суперечать чинному законодавству, суд вважає, що оспорюваний договір слід визнаний недійсним на підставі приписів, ст. ст. 203, 215, 241 Цивільного кодексу України. Вирішуючи позов таким чином, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК Укрїни, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в розмірі 275,60 грн. з кожного (а.с.14). На підставі викладеного та

Outcome: approved