Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають дітей, які досягли повноліття. У зв'язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивач не має бажання надалі проживати разом з відповідачкою; фактично вони живуть кожен своїм власним життям та протягом тривалого часу живуть окремо, то позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач позов підтримав. Пояснив, що між ним та відповідачкою відсутнє взаєморозуміння; останні три роки вони проживають окремо. Вони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини. Відповідачка безпідставно влаштовує суперечки та проявляє ревнощі. Сторони мають різне бачення щодо вирішення життєвих ситуацій. Так, позивач як голова фермерського господарства мав змогу отримати грошові кошти в сумі 15000 грн. зі сплатою 2% річних, але відповідачка не дала на це згоду. В результаті цього позивач змушений був оформляти інший кредит з відсотковою ставкою 50% річних. Відповідачка писала скарги на сина, який навчався у вищому навчальному закладі, звинувачуючи його у розбещенні неповнолітньої в той час, коли син зустрічався з дівчиною, яка мала вік 17,5 років. Попри таку поведінку відповідачки він не має ні бажання, ні терпіння на те, щоб проживати разом. Тому він просить суд розірвати шлюб, оскільки шлюб суперечить його інтересам. Просить не надавати строк на примирення. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що вона бажає зберегти сім'ю. Не заперечує фактів звернень з заявами до відповідних державних установ про перевірку господарської діяльності свого чоловіка, і вважає таку поведінку правильною. Не заперечує, що вона не дала згоду на оформлення кредиту на пільгових умовах під 2% річних, оскільки вважає що такий кредит був зайвий. Також не заперечує, що сторони не проживають разом, проте не зазначила, протягом саме якого часу. Небажання розірвати шлюб обґрунтовує можливим громадським осудом зі сторони мешканців села, а тому вважає що сторони і надалі можуть проживати як і на даний час, проте перебувати в зареєстрованому шлюбі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони мають різні характери, різні погляди на життя, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачкою. Сторони не проживають як сім'я протягом тривалого часу. Вони проживають окремо один від одного більше двох років. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28.02.2014 року (справа № 570/4205/13-ц) був задоволений позов відповідачки до позивача та їх дітей про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку. Так, в обґрунтування позовних вимог у вказаній справі [PERSON] зазначала, що її чоловік та діти не проживають в будинку більше одного року. З огляду на час звернення до суду з позовом до чоловіка та дітей (у вересні 2013 року) та до часу розгляду даної справи про розірвання шлюбу цей строк становить більше двох з половиною років. Про протилежне відповідачка не довела суду. Отже, доведеною є та обставина, що сторони у справі про розірвання шлюбу проживають окремо більш ніж два з половиною роки. Сторони не ведуть спільне господарство протягом вищевказаного терміну. Та обставина, що позивач був на похороні у своєї тещі ще не свідчить про ведення сторонами спільного господарства, про що наголошувала відповідачка. Як пояснив позивач, він виконав свій християнський обов'язок, та дотримуючись традицій, вшанував пам'ять людини, яку знав. Отже, доведеною є та обставина, що сторони у справі про розірвання шлюбу не ведуть спільне господарство більш ніж два з половиною роки. Сторони також не заперечували, що вони не підтримують подружні стосунки, і цей період окреслюється вищезазначеним часовим проміжком. Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. Позивач в категоричній формі заявив, що не бажає ні примирення, ні подальшого проживання з відповідачкою. Позивач не проявляє до відповідачки ні симпатії, ні почуття любові. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на життя. За таких умов надання сторонам строку на примирення буде суперечити нормам громадської моралі. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, його добровільність. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Позивач не бажає надалі проживати з відповідачкою; між сторонами відсутні взаєморозуміння, довіра, любов та взаємоповага. Ці обставини й змусили позивача звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Тому суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. В судовому засіданні не були здобуті докази того, що сторони проявляють турботу одне про одного; проявляють почуття любові та взаємоповаги; мають на меті спільно вирішувати ті чи інші проблемні ситуації; мають бажання підтримувати одне одного. Пояснення відповідачки щодо своєї незгоди на розірвання шлюбу переважно ґрунтувалися на побоюванні у можливому осуді і її, і чоловіка зі сторони односельців, які можуть не сприйняти факт розірвання шлюбу між сторонами у старшому віці. Зважаючи на наведене суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України позов підлягає до задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved