Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 29939,21 грн. (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять гривень двадцять одна копійка) та судових витрат в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень). Позивач посилається на те, що 15 січня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №б/н. За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 2800 грн. (дві тисячі вісімсот гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% (тридцять відсотків) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно з графіком погашення кредиту, що передбачено Договором відповідач зобов'язаний повернути наданий їй кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі і в строки, передбачені Договором і Графіком, проте, відповідач свої зобов'язання не виконала. Станом на 30 квітня 2017 року заборгованість склала 29939,21 грн. (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять гривен двадцять одна копійка), яка складається з наступного: - 2728,95 грн. (дві тисячі сімсот двадцять вісім гривень дев'яносто п'ять копійок) - заборгованість за кредитом; - 23265,08 грн. (двадцять три тисячі двісті шістдесят п'ять гривень вісім копійок) - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2043,31 грн. (дві тисячі сорок три гривні тридцять одна копійка) - заборгованість за пенею та комісією; Відповідно до ст.549 ЦК України та п.8.6 умов Договору, в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту або сплати процентів, відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку. Станом на 30 квітня 2017 року розмір штрафів відповідно до Кредитного договору складає: - 500 грн. (п'ятсот гривень) - штраф (фіксована частина); - 1401,87 грн. (одна тисяча чотириста одна гривня вісімдесят сім копійок) - штраф (процентна складова). Відповідачу направлялася пропозиція по виконанню умов Договору, про дострокове розірвання Договору. В судове засідання представник позивача не з'явився про місце, день та час слухання справи повідомлений вчасно. Звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати без представника, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з письмовим запереченням, в якому просить частково відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, ст.3 ЦК України зменшити суму заборгованості по пені з 2043,31 грн. до 200 грн.; відмовити в частині нарахування штрафу та пені за одне й те саме правопорушення, а саме у задоволенні вимог щодо стягнення 500 грн. та 1401,87 грн.; при винесенні судового рішення перевірити строки позовної давності з моменту поршень кожного зобов'язання по заборгованості та пені; судові витрати стягнути пропорційно задоволених вимог. В обґрунтування свого заперечення, відповідач посилається на те, що дійсно 15 січня 2010 року було укладено кредитний договір ЗАТ КБ «Приват», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якого їй надано кредит у розмірі 2800 грн. зі сплатою відсотків 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач вважає, що пеня істотно перебільшує розмір збитків та є завищеною відносно суми кредиту виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, [PERSON] вважає, що вона виконувала зобов'язання наскільки мала можливість, проте всі погашені грошові кошти направлялись на погашення процентів, також негаразди з працевлаштуванням та здоров'ям не дали можливості сплатити заборгованість згідно графіку, а також банк отримує значно більшу суму, аніж тіло кредиту. Таким чином, відповідач просить суд враховуючи суму заборгованості по тілу кредиту та відсотках, виходячи з принципу справедливості, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, ст.3 ЦК України, зменшити суму заборгованості по пені з 2043 грн. до 200 грн. вважаючи таку суму обґрунтованою та достатньою для задоволення вимог позивача у даній частині. Крім того, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 500 + 1401,87 грн. є неправомірними та не підлягають задоволенню оскільки умовами договору передбачено нарахування штрафу та пенсі за одне й те саме правопорушення, а саме за порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, що заборонено ст.61 Конституції України. Також відповідач в своєму запереченні просить суд, при винесенні судового рішення перевірити строки позовної давності з моменту порушення кожного зобов'язання, посилаючись на те, що встановлений в договорі строк дії договору є лише строком його дії, а не строком виконання зобов'язань за ним. Перебіг позовної давності розпочався з моменту першого порушення зобов'язань несплати першого траншу у 04.06.2008 року (строк позовної давності сплив по всім зобов'язанням) і тривав протягом трьох років, а позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2015, тобто після спливу позовної давності. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що в позові слід відмовити повністю з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15 січня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №б/н. Сторонами договору було узгоджено, що Договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Частиною 1 ст.634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається в ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. З копії наданого позивачем Договору №б/н від 15.01.2010 року слідує, що між сторонами було укладено саме кредитний договір. Також відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 2800 грн. (дві вісімсот гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідача кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно з графіком погашення кредиту, що передбачено Договором відповідач зобов'язаний повернути наданий йому кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі і в строки, передбачені Договором і Графіком, проте, відповідач свої зобов'язання не виконала. Позивач надав суду Графік платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Як слідує з позову, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 29931,21 грн. (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять одна гривня двадцять одна копійка). Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж за 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи наведене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6-2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст.360-7 ІДПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки це є умовою договору (п.8.6), а [PERSON] підтвердила своїм підписом згоду щодо виконання Умов та правил надання банківських послуг. Що стосується клопотання відповідача щодо зменшення розміру суми заборгованості по пені з 2043,31 грн. до 200,00 грн., то суд приходить до наступного. Частина 3 статті 551 ЦК України, дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З наданого відповідачем клопотання не вбачається обставин, що дозволяють зменшення розміру пені та комісії, тому воно не підлягає до задоволенню. В свою чергу, суд приходить до висновку про безпідставність клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, виходячи з того, що відповідачем здійснювався платіж на виконання умов кредитного договору 30.04.2014 року, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості за договором №б/н від 15.01.2010 року, і,крім того, строк позовної давності розпочинається після закінчення строку дії договору, який припиняється із закінченням строку платіжної картки на умовах, як вказано п.3.1.2;п.3.1.2;п.3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг. За вищенаведених обставин, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем на загальну суму 29939,21 грн. доведений, суд вбачає за необхідне позов задовольнити повністю і стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості, а також, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень). На підставі викладеного, ст.ст.192, 526, 530, 533, 549, 589, 599, 610, 612, 627, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу,

Outcome: approved