Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 16.09.2008 року між ним та відповідачкою укладено кредитний договір №Е/V082853, згідно з яким банк зобов`язався надати відповідачці кредит в розмірі 65000 доларів США на термін до 12.09.2013 року, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.01.2011 року звернуто стягнення на предмет застави, однак вказане рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 44735,93 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З відповідачки в рахунок погашення заборгованості рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.01.2011 року звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору по дату поточної заборгованості, тобто за період з 16.09.2008 року по 24.06.2010 року. Вищезазначений позов подано до суду 13.07.2010 року. За період з 14.07.2010 року по 04.08.2020 року 3% річних становить суму 13508,86 доларів США. А тому просив стягнути з відповідачки 3% річних від простроченої суми в розмірі 13508,86 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2020 року становить 374600,69 грн., та судові витрати. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачці строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачці надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та у відповідях на відзив. Доповнила, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до п.7.1. кредитного договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Крім того, п.6.7. кредитного договору передбачено, що сторони спору визначили, що строк позовної давності по всім вимогам, які витікають із договору, становить 5 років. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив. Доповнила, що стягнення 3% річних можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову за період з 14.07.2010 року по 04.08.2017 року у зв`язку з пропуском банку строку звернення до суду. Крім того, станом на день звернення позивача до суду з позовом про стягнення 3% річних, зобов`язання за вказаним кредитним договором є натуральним, тобто вимога банку не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, у зв`язку із спливом строку повернення кредиту (12.09.2013 року). Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 16.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №Е/V082853 (а.с.9-11), відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 65000 доларів США з терміном повернення не пізніше 12.09.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання, 16.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] (майновим поручителем [PERSON] ) укладено договір іпотеки №Е/V082853 (а.с.53-58), згідно з п.7. якого іпотекодавець надав в іпотеку належний йому на праві власності гараж, розташований в будинку [ADDRESS] , загальною площею 20,10 кв.м. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання, 16.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] (майновим поручителем [PERSON] ) укладено договір застави №Е/V082853-2 (а.с.59-64), відповідно до п.6. якого заставодавець надав в заставу транспортний засіб марки «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.01.2011 року (а.с.4-5), в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором в сумі 52029,95 доларів США, звернуто стягнення на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , та на гараж, розташований в будинку [ADDRESS] . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2011 року (а.с.76-77), стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 479623,91 грн. Рішенням Шевченківського районного суду від 13.08.2014 року (а.с.68-70), вилучено у [PERSON] та передано ПАТ КБ «ПриватБанк» в заклад предмет застави автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.02.2015 року (а.с.71-73), зобов`язано приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького О.О. видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений ним 15.09.2008 року за реєстровим №5491, щодо купівлі-продажу гаража, розташованого в будинку [ADDRESS] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.07.2016 року(а.с.65-67), звільнено з-під арешту нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] та гараж, який розташований в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку трьох процентів річних за основу береться розмір простроченої суми, яка визначена у договорі, чи судовому рішенні, а не її еквівалент у валюті України. Аналогічна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц та від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Відповідачкою [PERSON] надано суду відзив на позов, в якому вона просить застосувати позовну давність до вимог позивача за період з 14.07.2010 року по 04.08.2017 року, дане клопотання підлягає до задоволення. Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припиняється. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 року у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 21.11.2018 року у справі №642/493/17-ц, від 30.01.2019 року у справі №905/2324/17, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц. Як вбачається з поштового повідомлення (а.с.27), позивач звернувся до суду з позовом 28.09.2020 року та просив стягнути три проценти річних за період з 14.07.2010 року по 04.08.2020 року в сумі 13508,86 доларів США. Прострочена сума заборгованості становить 44735,93 доларів США. Суд, враховуючи заяву відповідачки про застосування строків позовної давності, вважає, що необхідно стягнути три проценти річних за період з 28 вересня 2017 року по 04 серпня 2020 року, в сумі 3829,17 доларів США, зокрема за період з 28.09.2017 року по 11.11.2018 року 410 днів (44735,93*3%*410/365/100 = 1507,54 доларів США), з 12.11.2018 року по 31.12.2019 року 415 днів (44735,93*3%*415/365/100 = 1525,92 доларів США), з 01.01.2020 року по 04.08.2020 року 217 днів (44735,93*3%*217/366/100 = 795,71 доларів США), тобто за три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц. Суд вважає, що посилання представника позивача на п.6.7. кредитного договору (а.с.11зв.), в якому передбачено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, є безпідставним, оскільки формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, свідчить про компенсаційний, а не штрафний зміст відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою відповідно до статті 549 ЦК України. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі №742/1001/16-ц. Крім того, суд вважає, що посилання представника відповідачки на те, що зобов`язання за кредитним договором станом на день звернення позивача до суду про стягнення трьох відсотків річних є натуральним, адже вимога банку не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, є безпідставним, оскільки наявне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2011 року про стягнення заборгованості по кредитному договору, тобто вимога банку вже захищена в судовому порядку. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути три проценти річних за період з 28 вересня 2017 року по 04 серпня 2020 року в сумі 3829,17 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 04.08.2020 року еквівалентно сумі 106221,18 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1593,55 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial