Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить суд визнати права власності на 1/2 частини квартири за набувальною давністю. Позовні вимоги позивача обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, відділу приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва від 20 липня 1993 №3073, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності позивачу та [PERSON] в рівних долях, тобто кожному по 1/2 частини вищезазначеної квартири. [PERSON], був дідусем позивача. Спадкоємцем першої черги після його смерті була його донька - [PERSON], яка є матір'ю позивача. У визначений законом строк, спадщину на 1/2 частину вищезазначеної квартири після смерті [PERSON] ніхто не прийняв. Однак, позивач та відповідач [PERSON] продовжували проживати у цій квартирі, здійснювали ремонт, несли витрати по утриманню зазначеної квартири. Позивач вважає, що він набув право власності за набувальною давністю на 1/2 частини квартири, оскільки, починаючи зі смерті спадкодавця, добросовісно володів і продовжував відкрито володіти 1/2 частини зазначеної квартири. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду клопотання в якому підтримав позицію викладену в позовній заяві, просив суд задовольнити позов в повному обсязі та здійснити розгляд справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до канцелярії суду подала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та здійснити розгляд справи за її відсутності Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з'явився, однак просив суд розглянути справу без його участі. У своїх письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з ? частини квартири. Відповідно до статті 1265 ЦК позивач належить до кола спадкоємців четвертої черги. Вважає, що звернення позивача до суду з позовною вимогою про визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] є передчасною, ніким непорушеною та не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло відділу приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва від 20 липня 1993 №3073, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, тобто кожному по 1/2 частини вищезазначеної квартири. /а.с.8/ Згідно з технічним паспортом зазначена квартира складається з двох кімнат жилою площею 32,2 кв. м, загальною площею 53,8 кв. м. /а.с.11-13/ [PERSON] помер про що засвідчено свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 27 лютого 1999 року. /а.с.10/ Встановлено, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса дев'ятої Київської нотаріальної контори від 22.10.2015 р., [PERSON] є донькою померлого [INFO] [PERSON] Згідно вказаної постанови відповідачці відмовлено у вичненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті її батька, [PERSON]. /а.с.10,17/ [PERSON] є сином [PERSON] та онуком померлого [PERSON] Відповідно до довідки від 02 січня 2013 року №3, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» відокремленим структурним підрозділом «Батиївський» [PERSON] з 14 червня 1988 року по день смерті проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/ Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до частини першої ст. 344 ЦК України «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом». Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду ч. 4 ст. 344 ЦК України. Згідно з п. 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом». У пункті 9 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК)». Враховуючи те, що спірна квартира є неподільною річчю у розумінні частини другої статті 183 ЦК, суд вважає, що позивач добросовісно заволодів 1/2 частини квартири, що залишилася після смерті [PERSON]. Зважаючи на те, що позивач зареєстрований і проживає у цій квартирі з 03 вересня 1985 року по теперішній час, оплачує житлово-комунальні послуги та той факт, що спадкоємець першої черги [PERSON] визнала позовні вимоги, суд вважає, що [PERSON] володіє зазначеним майном відкрито і безперервно. Відповідно до пункту 11 вищезазначеної постанови Пленуму «Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю». Таким чином, не зважаючи на те, що строк давнісного володіння почався раніше встановленої дати, суд зараховує лише строк з 1 січня 2001 року. Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав у позивача для набуття права власності на 12 частини квартири за набувальною давністю. Враховуючи те, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володів 1/2 частини квартири, суд вважає, що він набув право власності за набувальною давністю по 1/2 частини [ADDRESS] Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Outcome: approved