Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.10.2007р. відповідач отримав кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, тобто видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Отже, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.05.2018 року має заборгованість: 13 879 грн. 85 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с. 35). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, часткове визнання позову, а саме - стягнення тіла кредиту в розмірі 17 грн. 46 коп. Просив не стягувати відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи, оскільки він є людиною похилого віку, має хронічні захворювання та невелику пенсію. Також просив суд зменшити розмір пені до розміру тіла кредиту. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 03.10.2007р., згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Ця обставина підтверджується копією заяви [PERSON] від 03.10.2007р. (а.с. 11). При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями відповідно до умов Договору. Як вбачається з наданого Банком розрахунку, заборгованість за договором б/н від від 03.12.2007р. станом на 14.05.2018р. становить - 13 879 грн. 85 коп., з них: 17, 46 грн. - тіло кредиту; 3767, 89 грн. - відсотки за користування кредитом; 8957, 36 грн. - пеня; штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 637, 14 грн. (процентна складова). Таким чином, при процентній ставці по кредиту до 02.01.2013р. - 22, 80%; з 02.01.2013р. по 01.09.2014р. - 30, 00 %; з 01.09.2014р. по 01.04.2015р. - 34, 80 %; з 01.04.2015р. по 31.12.2015р. - 43, 20 %, проценти, нараховані банком, в 215 разів перевищують заборгованість за кредитом. З огляду на викладені обставини, сума щомісячних нарахувань процентів на прострочену заборгованість, яка мала місце з 31.12.2015р. по 14.05.2018р. неспівмірно зросла від 6, 19 грн. до 3 767, 89 грн. Зазначене не відповідає умовам договору, прозорості та зрозумілості таких нарахувань, перетворюється на непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Приписами ч. 1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. В доповіді Європейської комісії «За демократію через право», яка схвалена Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) щодо Верховенства права зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права (Заборона свавілля). Резолюцією Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вимога про стягнення відсотків, яка є явно завищена та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти суперечить розумному стимулюванню боржника виконувати основне грошове зобов'язання. Суд приходить до переконання, що, заявляючи клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, останній усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів щодо нарахувань відсотків на прострочену заборгованість. Приймаючи до уваги викладене, суд відмовляє у зазначеній частині позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 3767, 89 грн. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Банком нарахована пеня в розмірі 8 957, 36 грн. за період з 01.01.2016р. по 14.05.2018р. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, згідно розрахунку позивача, станом на 14.05.2018р. заборгованість відповідача перед позивачем становить - 13 879 грн. 85 коп., з них: 17, 46 грн. - тіло кредиту; 3767, 89 грн. - відсотки за користування кредитом; 8957, 36 грн. - пеня; штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 637, 14 грн. (процентна складова). У зв'язку з тим, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків (заборгованості за кредитом) в 513 разів, враховуючи обставини, що мають істотне значення, а саме, що відповідач, [PERSON], отримує мінімальну пенсію, є особою похилого віку, тому суд приходить до висновку, що заява відповідача про зменшення розміру неустойки підлягає задоволенню, і суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує її розмір до 20 грн. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року № 6 - 100 цс 14. Відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з того, що одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними, вони не повинні застосовуватись судом. Таким чином, вимоги АТ «КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача штрафу: фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 637, 14 грн. задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року та № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] ([ADDRESS] (ІПН [NUMBER]) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 3 жовтня 2007 року в розмірі 37 грн. 46 коп., в тому числі: 17 грн. 46 коп. - тіло кредиту, 20 грн. - пені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 4 грн. 76 коп. (37, 46 грн. * 1762 грн. : 13 879, 85 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved