Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів посилаючись на такі обставини. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.02.2012 р.у справі за позовом [PERSON] до [PERSON]про стягнення боргу позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 29500 грн.,проценти від суми позики в сумі 2480 грн.,інфляційні витрати у розмірі 960 грн.,три проценти річних в сумі 6571,58 грн.,судові витрати у розмірі 341,50 грн. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 18.04.2012 року вищезазначене рішення суду змінено , скасовано в частині стягнення процентів від суми позики в розмірі 2480 грн. та змінено в частині стягнення судового збору. Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 33247226. За час провадження виконавчих дій стягнуто з боржника 1800 грн. Станом на 01.04.2016 р. заборгованість відповідача складає 29500 грн.В звязку з цим просить стягнути з відповідача на користь позивача проценти за період з 01 грудня 2011 року по 27 березня 2016 року з врахуванням сум боргу та розміру облікової ставки НБУ в сумі 16528,13 грн.,інфляційні витрати за період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2016 року в сумі 20532 грн.,три проценти річних за період з 01.11.2011 р.по 27.03.2016 р.в сумі 3892,17 грн.,а всього 40952,30 грн. В судовому засіданні представник позивача змінив позовні вимоги,пояснив,що відповідачем сплачено на користь відповідача 1930 грн. Він вважає, що відповідно до положень ст.534 ЦК України ,у разі недостатності проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора в наступній черговості: витрати кредитора ,повязані з одержанням виконання ,проценти та неустойка, основна сума боргу. Отже ,із частково сплаченої суми боргу - 1930 грн. погашено судовий збір-311,06 грн.,інфляційні витрати-944 грн.,три проценти річних 661,94 грн. В оплату основного боргу зараховується 13 грн. Таким чином сума основного боргу складає 29487 грн. Відповідно змінюються розрахунки процентів, інфляційних витрат та трьох процентів річних. Остаточно представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 43345,90 грн.,із яких проценти за період з 01 грудня 2011 року по 27 травня 2016 року з врахуванням суми боргу та розміру облікової ставки НБУ в сумі 17507,39 грн.,інфляційні витрати за період з 01 січня 2013 року по 30 травня 2016 року в сумі 21790,89 грн.,три проценти річних за період з 01.11.2011 р.по 31.05.2016 р.в сумі 4047,62 грн В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав,просив застосувати строк позовної давності ,пояснивши наступне. Відповідно до договору позики ,укладеного між сторонами ,зобовязання щодо повернення боргу закінчилося 01.02.2011 року ,тобто в цей день закінчився строк виконання зобовязання і почався перебіг позовної давності для позивача .Отже,позивач пропустив строк позовної давності -три роки і не має права на стягнення будь-яких грошових коштів за вказаним договором . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі в їх сукупності,прийшов до наступного. Судом встановлено,що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.02.2012 р.у справі за позовом [PERSON] до [PERSON]про стягнення боргу позовні вимоги задоволено,стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 29500 грн.,проценти від суми позики в сумі 2480 ,42 грн.,інфляційні витрати у сумі 944 грн.,три проценти річних у сумі 661,94 грн,судовий збір в сумі 345,26 грн. ,а всього 33931,62 грн.(а.с.6,7). Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 18.04.2012 р.змінено вищезазначене рішення ,а саме : скасовано в частині стягнення процентів від суми позики в розмірі 2480,42 грн.та в цій частині відмовлено ,змінено рішення в частині стягнення судового збору ,зменшено його розмір до 311,06 грн.В іншій частині рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2012 р.залишено без змін (а.с.8,9). Щодо посилання представника відповідача на те,що зобовязання щодо повернення боргу по договору позики,укладеного між сторонами припинилося 01.02.2011 року суд зазначає наступне. Підстави припинення зобов'язання передбачені Главою 50 ЦК України, зокрема, ст.ст.599, 600, 604-609 ЦК України. Зазначені правові норми не містять такої підстави припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.\~2 ст.\~625 ЦК. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20\~грудня\~2010\~р. у справі №\~3-57гс10, від 4\~липня\~2011\~р. у справі №\~3-65гс11, від 12\~вересня\~2011\~р. у справі №\~3-73гс11, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~3-89гс11, від 14\~листопада\~2011\~р. у справі №\~3-116гс11, від 23\~січня\~2012\~р. у справі №\~3-142гс11). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1050 зазначеного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо клопотання представника про затосування строку позовної давності ,суд зазначає наступне. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.02.2012 р. стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 29500 грн.,проценти від суми позики в сумі 2480 ,42 грн.,інфляційні витрати у сумі 944 грн. за період з 01.02.2011 р.по 31.10.2011 р. ,три проценти річних у сумі 661,94 грн за період з 01.02.2011 р. по 31.10.2011 р. ,судовий збір в сумі 345,26 грн. ,а всього 33931,62 грн. Суд вважає,що оскільки судом стягнуті інфляційні витрати та три проценти річних за період з 01.02.2011 р. по 31.10.2011року,то позивач ,в разі невиконання рішення суду ,має право на стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних з листопада 2011 року. Рішення суду відповідачем не виконано і тому з листопада 2011 року починається трирічний срок позовної давності,а саме з листопада 2011 року по листопад 2014 року. Позивач звернувся до суду 29.03.2016 року . Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій,що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Сторонами не оспорювалось в судовому засіданні ,що відповідач 24 червня 2014 року сплатила частину боргу в сумі 1930 грн. Суд вважає,що таким чином позивач вчинила дії по визнанню нею боргу і тому перебіг позовної давності перервався і почався заново. Отже,суд приходить висновку,що даний позов подано в межах строку позовної давності,а тому підстави для застосування позовної давності відсутні. Представник позивача вважає ,що погашена сума 1930 грн. розподілилися наступним чином : погашення судового збору-311,06 грн.,інфляційні витрати-944 грн.,три проценти річних 661,94 грн.,що разом складає 1917 грн.В рахунок погашення основного боргу повинно бути зараховано 13 грн. Суд не погоджується з даним твердженням представника позивача оскільки вважає,що при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобовязанням у разі недостатності суми проведеного платежу (ст.534 ЦК України) необхідно виходити з того,що під процентами ,які погашаються раніше від основної суми боргу,розуміють відсотки за користування чужими коштами,що підлягають сплаті за грошовим зобовязанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Відсотки,передбачені ст.625 ЦК України за порушення грошового зобовязання , погашаються після суми основного боргу. Така позиція висловлена в Аналізі практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві Верховного Суду України . Оскільки інфляційні витрати ,три проценти річних,судовий збір не являються відсотками за користування чужими коштами,що підлягають сплаті за грошовим зобовязанням,то вони погашаються після суми основного боргу. Отже,суд вважає,що розрахунок позивача є невірним і 1930 грн.,сплачені відповідачем 24 червня 2014 року повинні бути зараховані в рахунок погашення основної суми боргу. Тому ,суд вважає,що сума основного боргу відповідача до 24 червня 2014 року складала 29500 грн.,а з 24 червня 2014 року -27570 грн. З цих сум необхідно виходити при розрахунку інфляційний витрат та трьох процентів річних. Позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних витрат за період з 01 січня 2013 року по травень 2016 року . Суд вважає вірним наступний розрахунок. З січня 2013 року по червень 2014 р. ,виходячи з суми основного боргу 29500 грн., інфляційні витрати склали: 2013 рік-29500 грн.Х 100,5 : 100-29500=147,50 грн. січень 2014 р. -29500 грн.Х 100,2 : 100-29500=59 грн. лютий 2014 р.- 29500 грн.Х 100,6 : 100-29500=177 грн. березень 2014 р.- 29500 грн.Х 102,2 : 100-29500=649 грн. квітень 2014 р.- 29500 грн.Х 100,3 : 100-29500=973,50 грн. травень 2014 р.-29500 грн.Х103,8: 100-29500= 1121 грн червень 2014р.- 29500 грн.Х101: 100-29500= 295 грн. Всього -3422 грн. Інфляційні витрати з серпня 2014 р. по травень 2016 р. ,виходячи з суми основного боргу 27570 грн.,склали: Серпень 2014 р.- 27570 грн.Х 100,8 : 100-27570=220,56 грн. Вересень 2014 р.- 27570 грн.Х 102,9 : 100-27570=799,53 грн Жовтень 2014 р.- 27570 грн.Х 102,4 : 100-27570=661,68 грн. Листопад 2014р.- 27570 грн.Х 101,9 : 100-27570=523,83 грн. Грудень 2014 р.- 27570 грн.Х 103 : 100-27570=827,10 грн. 2015 р.- 27570 грн.Х 143,3 : 100-27570=1937,81 грн. 2016р.- 27570 грн.Х 104,8 : 100-27570=1323,36 грн Всього інфляційні витрати склали 9715,87 грн. Три проценти річних за прострочення складають : за період з 01.11.2011 року по 24.06.2014 р.: 29500 Х 3% Х 1005 днів:365:100=2436,78 грн. З 25.06.2014 р. по 31 травня 2016 р. : 27570 грн Х 716 днів :365: 100 =1622,47 грн. А всього- 4059,25 грн. Отже,суд вважає,що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних підлягають частковому задоволенню . Щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до ст.61 ЦПК України,обставини ,встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили ,не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа ,щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 18 квітня 2012 року у справі за позовом [PERSON]М, до [PERSON] про стягнення боргу встановлено, що договір позики, укладений між сторонами є безпроцентним ,тобто підстави для стягнення процентів відсутні. Таким чином вищезазначеним рішенням встановлено преюдицію щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування позикою оскільки договір є безпроцентним. Отже позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими,що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial