Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] 19.01.2016 року було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 1381490,00 грн., що еквівалентно згідно курсу Національного банку України станом на 19.01.2016 року (1 дол. США - 27, 6298 грн.) сумі 50000,00 доларів США 00 центів, які позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві не пізніше 18 січня 2018 року, в порядку встановленому цим договором. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Підписання сторонами цього договору буде свідчити про передачу грошей позичальником позикодавцю. Згідно із п. 3 договору, повна сума позики, що підлягає поверненню у строк до 18 січня 2018 року та має відповідати еквіваленту суми 50000,00 доларів США 00 центів до національної валюти України гривні, згідно курсу Національного банку України, на день передачі грошей. Позивачем на виконання умов договору було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 1381490,00 грн., що є еквівалентом згідно курсу Національного банку України станом на 19.01.2016 року сумі 50000,00 доларів США. Підпис відповідача на договорі свідчить про отримання грошових коштів від позивача. В тому числі, сторони узгодили строк повернення коштів не пізніше 18.01.2018 р., що також відображено в умовах укладеного договору. Однак, відповідачем, були порушенні умови договору та взяті на себе зобов`язання, а саме, в строк передбачений договором відповідач не повернув позивачу суму позики. З метою повернення назад грошових коштів, та з метою врегулювання спору мирним шляхом позивач неодноразово зверталася до відповідача. Однак, останній проігнорував всі звернення та не здійснив жодних дій спрямованих на реальне виконання взятих на себе обов`язків щодо повернення коштів. Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про цілеспрямоване, навмисне ігнорування відповідачем власних обов`язків щодо повернення грошових коштів за договором. На підставі викладеного, вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач повинен сплатити на її користь 3% річних в сумі 36590,21 грн. та індекс інфляції в сумі 31871,15 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. 05.03.2020 року від відповідача надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову. 05.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що ним здійснювалось часткове виконання грошових зобов`язань за договором позики, що підтверджується розписками позивача. Однак, в листопаді 2019 року громадянин [PERSON] повідомив відповідачу про те, що позивач уклала з ним договір відступлення права вимоги №13/06 від 13.06.2019 року яким передала йому всі права кредитора за договором позики від 19.01.2016 року. Таким чином, позивач не є кредитором по відношенню до відповідача за договором позики від 19.01.2016 року, а отже вимоги її є безпідставними, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. 14.07.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що жодного договору про відступлення права вимоги за договором позики від 19.01.2016 року вона не укладала, копія повідомлення надана відповідачем не є належним доказом, оскільки оригіналу відповідачем такого повідомлення не надано так само як і договору про відступлення на який він посилається. Особа, яка зазначена у повідомлені як новий кредитор [PERSON] є довіреною особою та одним з представників позивача. Часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики від 19.01.2016 року не відповідає фактичним обставинам справи. У відповідача є ряд боргових зобов`язань перед позивачем та надана копія розписки відповідачем стосується зовсім іншого зобов`язання. З договору, який є предметом розгляду у даній справі, вбачається, що сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним (п. 2 договору від 19.01.2016 року). В свою чергу, з наданих розписок вбачається, що мова йде про борг під 18% річних, що не відповідає умовам договору позики від 19.01.2016 року. 22.07.2020 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь в яких він зазначив, що нотаріальне повідомлення позивача було надіслано відповідачу у додаток WhatsApp. Пізніше, в листопаді 2019 року, новий кредитор [PERSON] , продемонстрував відповідачу оригінал повідомлення, надавши можливість зробити фотокопію даного документа. З урахуванням викладеного, вважає, що твердження позивача у відповіді на відзив є необґрунтованими. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 19.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач прийняв у власність грошові кошти в сумі 1381490,16 грн., що є еквівалентом згідно курсу НБУ станом на 19.01.2016 року (1 долар США = 27,6298) суми 50000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути позивачу не пізніше 18.01.2018 року, в порядку встановленому цим договором. Встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконано, сума позики у строк встановлений договором позики від 19.01.2016 року не повернута. Позивач просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1216550,00 грн. Відповідач заперечуючи проти стягнення з нього вказаної суми боргу зазначив, що він частково виконав свої зобов`язання, що підтверджується розписками. В подальшому право вимоги позивачем було передано третій особі, у зв`язку із чим позивач не є належним кредитором та не має право вимагати від відповідача повернення суми позики. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав копію повідомлення посвідченого в нотаріальному порядку 11.11.2019 року. Однак, суд вважає, що вказані твердження відповідача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки документи надані ним не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідачем не надано оригінали зазначених документів, тоді як позивачем факт укладання договір відступлення заперечується у повному обсязі. Що стосується розписок наданих відповідачем на підтвердження часткового виконання договору позики від 19.01.2016 року то суд також не приймає їх до уваги, оскільки у вказаних розписках не зазначено про які саме боргові зобов`язання йде мова. Згідно п. 2 договору позики від 19.01.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним. В свою чергу, з розписок наданих відповідачем вбачається, що ним погашено борг під 18% річних, що не відповідає умовам договору позики від 19.01.2016 року. З урахуванням викладеного твердження відповідача є необґрунтованими. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 19.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 19.01.2016 року в сумі 1216550,00 грн. При цьому, судом встановлено, що позика надавалась саме у доларах США. Однак, вимоги про стягнення боргу у офіційній валюті України гривні або в доларах США є правом позивача, а тому стягненню підлягає позика у гривні. Позивач також просив стягнути 3% річних та індекс інфляції за договором позики від 19.06.2016 року на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних за договором позики від 19.01.2016 року за період з 23.01.2019 року по 23.01.2020 року становить 36590,21 грн. Вказаний розрахунок є вірним та у зв`язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання по поверненню суми позики за вищевказаним договором, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 36590,21 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення індексу інфляції внаслідок порушення виконання відповідачем своїх зобов`язань, то в них слід відмовити, з огляду на наступне. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договорами позики достовірно встановлений судом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору 10510,00 грн. (за подання позовної заяви) та 420,40 грн. (за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: partial