Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з них на свою користь 60245,26 грн наступним чином: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») несплачену частку страхового відшкодування в розмірі 43748,99 грн, пеню за період з 28 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, яка складає 4087,23 грн, 3 % річних за той самий період в розмірі 341,60 грн та індекс інфляції в розмірі 2187,45 грн, а всього 50365,27 грн; стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 9879,99 грн та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28 травня 2018 року в м. Дніпро на перехресті вул. Макарова та вул. Криворізької відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «MERCEDES Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу, та автомобіля «SUBARU», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , внаслідок якої транспортним засобам були нанесені механічні ушкодження. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. З метою компенсації спричинених збитків позивач звернувся до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», а також, з метою фіксації переліку ушкоджень, які були отримані транспортним засобом, звернувся до судового експерта та 04 липня 2018 року відбувся огляд пошкодженого транспортного засобу позивача в присутності судового експерта [PERSON], представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» [PERSON] та відповідача [PERSON] 27 серпня 2018 року страховик здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 56251,01 грн. Однак із наданого страховиком розрахунку суми страхового відшкодування позивачу стало відомо, що його транспортний засіб є фізично знищеним, а сплачена сума страхового відшкодування є різницею між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Позивач вважає, що страховик не сплатив страхове відшкодування в повному обсязі та з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку звернувся до судового експерта. Згідно висновку експерта №0906/18/18 від 04 грудня 2018 року, розмір матеріального збитку спричинений позивачу дорівнює ринковій вартості пошкодженого автомобіля та складає 151338,71 грн., а вартість колісного транспортного засобу в аварійному (ушкодженому) стані складає 41458,72 грн. Враховуючи те, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, розмір матеріального збитку, який було спричинено позивачу в результаті даної пригоди, а саме різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, на думку позивача, складає 109879,99 грн, а ліміт відповідальності за шкоду спричинену майну, встановлений у полісі, становить 100000 грн. Зазначає, що несплачена частка страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика становить 43748,99 грн. Крім того вважає, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повинен сплатити позивачу пеню на суму заборгованості у розмірі 4087,23 грн, 3% річних 341,60 грн та індекс інфляції 2187,45 грн. Як вказує позивач, з відповідача [PERSON] слід стягнути різницю між розміром спричиненого матеріального збитку і страховою виплатою, яку повинен був здійснити страховик, що становить 9879,99 грн. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору, а також витрат на оплату експертних послуг в розмірі 2700 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 січня 2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Бугаєнка Ю.М., в якому зазначено, що відповідач повністю заперечує проти всіх заявлених позовних вимог. Вказує, що 29 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про пошкодження транспортного засобу «MERCEDES Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] , під час дорожньо-транспортної пригоди від 28 травня 2018 року. Дану заяву було прийнято та проведено дії по встановленню всіх обставин випадку, які б давали можливість прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідач звернувся до ТОВ «СОС Сервіс-Україна» з проханням про проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «MERCEDES Sprinter», та згідно звіту вартість відновлювального ремонту складає 235051,76 грн, а ринкова вартість автомобіля в непошкодженому стані становить 139251,01 грн. Також зазначає, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» отримав Висновок про розрахунок ринкової вартості пошкодженого КТЗ №35-R/43/3, згідно якого ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу склала 83000 грн. Враховуючи, зокрема ці звіти, відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було виплачене страхове відшкодування на користь позивача в сумі 56251,01 грн. 18 березня 2019 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що розрахунок суми страхового відшкодування, що був зроблений відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» є хибним та помилковим. Вважає, що звіт №060/18 від 12 червня 2018 року, складений ФОП [PERSON] , не може бути належним та допустимим доказом, адже він містить лише узагальнені результати. Крім того зазначає, що під час проведення експертного дослідження експертом [PERSON] було грубо порушено вимоги методичного характеру та нормативно-правових актів, оскільки він не здійснював огляд пошкодженого транспортного засобу, а також особисто здійснював розрахунки. Тобто вважає, що суд повинен критично ставитись до зазначеного висновку експерта, на підставі якого було розраховане страхове відшкодування, оскільки на підставі даного доказу неможливо встановити дійсний розмір вартості транспортного засобу позивача, а також його вартість в ушкодженому стані. 02 липня 2019 року до суду надійшли заперечення відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на відповідь на відзив позивача, в яких вказує, що 10 липня 2017 року між відповідачами був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпечений транспортний засіб «SUBARU», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач звертає увагу суду на невідповідності, що наявні у висновку експерта №0906/18/18, на який посилається відповідач, із звітом №060/18. Вважає, що вказані розбіжності призвели до збільшення ринкової вартості досліджуваного транспортного засобу, невірно застосовані відсотки коригування, а тому звіт №0906/18/18 не може, на його думку, братися судом до уваги як доказ. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що він був присутній під час огляду автомобіля, з протоколом огляду його ознайомили, страховик повідомив йому, що розрахунок було зроблено вірно та до нього претензій не буде. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, не подавав. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , експертів [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 28 травня 2018 року о 13 год. 45 хв. в м. Дніпро на вул. Макарова водій [PERSON] керував транспортним засобом «SUBARU Tribeka», реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, відповідач [PERSON] порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року, яка набрала законної сили 04 липня 2018 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т.1 а.с.13-14). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , належить позивачу (т.1 а.с.12 на зворотні). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ3565952 в ТДВ «СТДВ «Глобус» (т.1 а.с.15 на зворотні). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «SUBARU Tribeka», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК7044427 в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (т.1 а.с.15,98). 28 травня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з повідомленням про настання страхового випадку (т.1 а.с.16,83-88,92-97,172-182). Звітом №060/18 від 12 червня 2018 року, складеного судовим експертом [PERSON]., зокрема встановлено, що ринкова вартість автомобіля «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП складає 139251,01 грн. Встановлено, що так як вартість відновлювального ремонту (235051,76 грн) перевищує ринкову вартість аналогічного пошкодженого автомобіля (139251,01), вартість матеріального збитку згідно визначається такою, що дорівнює ринковій вартості аналогічного непошкодженого автомобіля, оскільки відновлювати автомобіль економічно недоцільно (т.1 а.с.183-208). Допитаний у судовому засіданні в якості експерта [PERSON] . пояснив, що огляд автомобіля він здійснював особисто, у присутності позивача, при цьому керувався відповідною Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, свій звіт повністю підтверджує. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №35-R/43/3, складеного 10 серпня 2018 року ФОП [PERSON] , ринкова вартість пошкодженого майна «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 83000 грн (т.1 а.с.209-233). 21 серпня 2018 року відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» склала страховий акт, з якого вбачається, що ліміт відповідальності на момент події складав 100000 грн, сума франшизи 0 грн. Враховуючи зазначене відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про нарахування страхового відшкодування в розмірі 56251,01 грн. Дані розрахунки були проведені з урахуванням встановленої звітом №060/18 від 12 червня 2018 року вартості транспортного засобу на момент страхового випадку, який склав 139251,01 грн, та встановленої звітом №35-R/43/3 вартості залишків у сумі 83000 грн (т.1 а.с.171). 27 серпня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило позивачу страхове відшкодування у сумі 56251,01 грн (т.1 а.с.16 на зворотні,170). 04 червня 2018 року позивач звернувся до судового експерта [PERSON] із заявою про проведення автотоварознавчої експертизи та висновком №0906/18/18 від 04 грудня 2019 року, експертом встановлено, що сума завданої шкоди, яка спричинена власнику транспортного засобу «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 151338,71 грн, а його ринкова вартість в аварійному стані після пригоди становить 41458,72 (т.1 а.с.21-50,89). Допитаний у судовому засіданні в якості експерта [PERSON] повідомив суду, що здійснював огляд пошкодженого автомобіля позивача особисто, при цьому позивач, відповідач [PERSON] та експерт [PERSON] . були присутніми. Вказав, що ринкова вартість автомобіля була визначена за допомогою зовнішнього огляду та з урахуванням дефектів експлуатації, при цьому із дотриманням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Свій висновок дослідження повністю підтверджує та зазначає, що вартість відновлювального ремонту більша за ринкову вартість пошкодженого автомобіля, а тому відновлення не доцільне. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» несплаченої частки страхового відшкодування в розмірі 43748,99 грн та з [PERSON] матеріальних збитків в розмірі 9879,99 грн суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України судом враховується висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №127/7370/17. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 судам роз`яснено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Так, звітом №060/18 від 12 червня 2018 року, складеного судовим експертом [PERSON]., який також був підтверджений показаннями експерта у судовому засіданні, встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , до дорожньо-транспортної пригоди склала 139251,01 грн, а відповідно до висновку №0906/18/18 від 04 грудня 2019 року, експертом [PERSON] встановлено, а також підтверджено його показаннями у судовому засіданні, що ринкова вартість в аварійному стані після дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу становить 41458,72 грн. Позивачем належних та допустимих доказів вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди суду не надано, тому судом враховується звіт №060/18 від 12 червня 2018 року, складений судовим експертом [PERSON]., де зокрема встановлено, що ринкова вартість автомобіля «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП складає 139251,01 грн та який відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було враховано при розрахунку страхового відшкодування. Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №35-R/43/3, складеного 10 серпня 2018 року ФОП [PERSON] , де визначена ринкова вартість пошкодженого майна «MERCEDES Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 83000 грн судом до уваги не приймається, оскільки транспортний засіб експертом не оглядався та до суду для допиту експерт не з`явився. На підтвердження вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди судом враховується висновок №0906/18/18 від 04 грудня 2019 року, складений експертом [PERSON], що становить 41458,72 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті позивачу становить 97792,29 грн (139251,01-41458,72). Як вже зазначалося, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «SUBARU Tribeka», реєстраційний номер [NUMBER] ,, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом №АК7044427. Встановлений даним полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, складає 100000 гривень (т.1 а.с.15,98), тобто не перевищує розмір страхового відшкодування. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» несплаченої частки страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню, а саме з останнього на користь позивача слід стягнути 41541,28 грн (97792,29 - 56251,01). Крім того, судом враховується, що розмір завданої позивачу майнової шкоди знаходиться у межах ліміту відповідальності встановленої полісом у розмірі 100000 грн, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальних збитків задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» пені за період з 28 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, яка складає 4087,23 грн, 3 % річних за той самий період в розмірі 341,60 грн та індексу інфляції в розмірі 2187,45 грн судом враховується наступне. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України судом враховується висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 280/2625/13. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Проаналізувавши норми статей 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 червня 2016 року, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МСТБУ) особа, має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», враховуючи, що відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з 28 серпня 2018 року 30 листопада 2018 року не сплачено частку страхового відшкодування у розмірі 41541,28 грн, з останнього підлягають стягненню на користь позивача пеня у розмірі 3880,98 грн, 3% річних у сумі 324,36 грн та індекс інфляції у розмірі 2076,76 грн. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору та витрати з проведення експертизи у розмірі 3232,96 грн (704,80+2700*47823,38/50365,27). Крім того, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовних вимог до відповідача [PERSON] у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial