Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на те, що з 12 серпня 1978 року по 03 квітня 2001 року вони перебували у шлюбі з відповідачем. За час подружнього життя вони набули квартиру №11 на вул. Каховській, 17, що є спільною сумісною власністю подружжя. Дану квартиру було придбано ними за сумісні кошти, однак зареєстровано лише за відповідачем. Просить визнати квартиру №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові, загальною площею 31,2 кв.м. об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнати за ним право власності на ? ідеальну частку квартири №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові, загальною площею 31,2 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на ? ідеальну частку квартири №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові, загальною площею 31,2 кв.м. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя покликаючись на те, що за час подружнього життя із [PERSON] вони справді набули квартиру №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові, проте саме за її кошти. Оскільки дана квартира є однокімнатною, а тому неподільною, виділення частки кожного із них у натурі є неможливим. На даний час саме [PERSON] проживає у даній квартирі, а тому вважає, що він повинен сплатити їй ? частку вартості квартири як грошову компенсацію за належну їй частку у квартирі. Просить визнати квартиру №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові, загальною площею 31,2 кв.м. об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], виділити у натурі квартиру відповідачу, зобовязавши його сплатити їй дійсну ринкову вартість належної їй на праві власності ? частки квартири №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові та припинити її право на частку у спільній частковій власності у квартирі у розмірі 315973,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити за його безпідставністю. Відповідач та її представник у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві, просять первісний та зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні первісний позов не заперечила та підтримала зустрічний позов. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Мирний» у судовому засіданні первісний позов не заперечила та підтримала зустрічний позов. Зазначив, що [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, зокрема, у квартирі №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові, зловживає алкогольними напоями. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити повністю та зустрічний позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1978 року по 03 квітня 2001 року. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 23 лютого 2006 року [PERSON] набула на праві приватної власності квартиру №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові за час перебування у шлюбі з [PERSON] Відповідно до довідки про вартість майна від 31 липня 2017 року ринкова вартість квартири №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові становить 631946,00 грн. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~ А також відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи наведене, а також те, що за час шлюбу сторони набули квартиру №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові та вказаний факт сторони не заперечують, суд вважає, що дану квартиру слід визнати об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] по ? ідеальній частці квартири №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові, загальною площею 31,2 кв.м. Крім того, згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Однак, суд також враховує позицію Верховного суду Ураїни, викладену, зокрема, у постанові Верховного суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-2925цс15, згідно якої з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Проте, представник позивача [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] не спроможний виплатити [PERSON] 315973,00 грн. компенсації за частку у майні, а [PERSON] чи її представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що [PERSON] спроможний виплатити їй компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та чи не становитиме це для нього надмірний тягар, зокрема, враховуючи значний розмір такої компенсації та його матеріальне становище і спосіб життя, зазначений представником третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Мирний». Крім того, правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, а тому, оскільки суду не надано доказів можливості сплати [PERSON] компенсації вартості частки в майні, задоволення зустрічної позовної вимоги щодо стягнення компенсації може призвести до позбавлення права власності [PERSON] на ? частку квартири №11 на вул. Каховській, 17 у м. Львові та невиконання рішення [PERSON] у частині сплати такої компенсації, що призведе до грубого порушення її прав, як власника майна. Згідно ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм закону, однією з безумовних підстав для присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно є внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що підтвердить платоспроможність однієї зі сторін та забезпечить повне та неухильне виконання рішення суду. Окрім того зазначені норми закону взагалі не передбачають права суду зобовязувати одного з подружжя, зокрема [PERSON] у даній справі, виплатити грошову компенсацію замість частки у майні [PERSON], без його на те згоди. А також, примушення [PERSON] викупити у [PERSON] частку квартири призведе до порушення його прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, аналогічну позицію висловив Верховний суд України, зокрема, у постанові від 19 лютого 2014 року. Внаслідок наведеного, суд вважає, що у задоволенні зустрічної позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення грошової компенсації за частку у майні слід відмовити за її безпідставністю. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного знайшли своє повне ствердження у судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення, позовні вимоги зустрічного позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial