Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. Посилався в позові на те, що 27 березня 2017 року помер [PERSON], про що видано Свідоцтво про смерть серії І-МИ № 173486. Померлим, 18 вересня 2009 року було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 3-321, відповідно до якого [PERSON] свою земельну ділянку № 234 площею 0,0709 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:22:003:1237, що розташована в місті Чернівці по вулиці Червонофлотській, 1А на території садівничого товариства «Мічуринець» заповів - [PERSON], [INFO] . Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] [PERSON] не являється громадянином України відповідно до посвідки на постійне місце проживання РА № ІН 132665, то це не є підставою, що забороняє набути право власності на земельну ділянку. Відповідно до положень пункту «в» частини 3 статті 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЧВ № 023943 земельна ділянка № 234 площею 0,0709 га (кадастровий номер 7310136300:22:003:1237) в садівничому товаристві «Мічуринець» належала [PERSON]. 01 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки, серії ВМІ № 309536, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON], прийняв у власність земельну ділянку № 234 площею 0,0709 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:22:003:1237, що розташована в місті Чернівці по вулиці Червонофлотській, 1 А на території садівничого товариства «Мічуринець». Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.06.2013 року власником земельної ділянки № 234 площею 0,0709 га (кадастровий номер 7310136300:22:003:1237) в садівничому товаристві «Мічуринець» є [PERSON], форма власності: приватна. 26 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання (догляду)відповідно до якого [PERSON], передає у власність [PERSON], належну йому квартиру за номером 6, що знаходиться в будинку за номером 13 по вулиці Чубинського Павла (колишня вулиця [PERSON]) в місті Чернівці, а [PERSON] зобовязується забезпечувати [PERSON] утриманням довічно, а у разі втрати здоровя також довічно доглядом. Виконуючи даний договір, позивач проживав з померлим [PERSON] до дня його смерті з липня 2016 року доглядав померлого, забезпечував його їжею, одягом, медикаментами, за власний рахунок поховав його. \~ \~ \~ \~ При проведенні судового розгляду справи позивач по справі та її представник в зал судового засідання не з»явилися, направили письмову заяву в якій позов підтримали, просили його задовольнити, розгляд провести у їх відсутності. Відповідачі по справі представники Чернівецької міської ради в зал судового засідання не з»явилися, направили письмову заяву в якій просили прийняти рішення згідно з чинним законодавством. Судом встановлено, що 27 березня 2017 року помер [PERSON], про що видано Свідоцтво про смерть серії І-МИ № 173486. Померлим, 18 вересня 2009 року було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 3-321, відповідно до якого [PERSON] свою земельну ділянку № 234 площею 0,0709 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:22:003:1237, що розташована в місті Чернівці по вулиці Червонофлотській, 1А на території садівничого товариства «Мічуринець» заповів - [PERSON], [INFO] . Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] [PERSON] не являється громадянином України відповідно до посвідки на постійне місце проживання РА № ІН 132665, то це не є підставою, що забороняє набути право власності на земельну ділянку. Відповідно до положень пункту «в» частини 3 статті 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЧВ № 023943 земельна ділянка № 234 площею 0,0709 га (кадастровий номер 7310136300:22:003:1237) в садівничому товаристві «Мічуринець» належала [PERSON]. 01 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки, серії ВМІ № 309536, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON], прийняв у власність земельну ділянку № 234 площею 0,0709 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:22:003:1237, що розташована в місті Чернівці по вулиці Червонофлотській, 1 А на території садівничого товариства «Мічуринець». Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.06.2013 року власником земельної ділянки № 234 площею 0,0709 га (кадастровий номер 7310136300:22:003:1237) в садівничому товаристві «Мічуринець» є [PERSON], форма власності: приватна. 26 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання (догляду)відповідно до якого [PERSON], передає у власність [PERSON], належну йому квартиру за номером 6, що знаходиться в будинку за номером 13 по вулиці Чубинського Павла (колишня вулиця [PERSON]) в місті Чернівці, а [PERSON] зобовязується забезпечувати [PERSON] утриманням довічно, а у разі втрати здоровя також довічно доглядом. Виконуючи даний договір, позивач проживав з померлим [PERSON] до дня його смерті з липня 2016 року доглядав померлого, забезпечував його їжею, одягом, медикаментами, за власний рахунок поховав його. А тому відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку на її прийняття, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1. ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦКУ). Згідно ст.15 ЦКУ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі наведеного та

Outcome: approved