Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. до досягнення сином повноліття на ј частину всіх видів його заробітку починаючи з дня звернення до суду до досягнення сином повноліття. Зазначає, що на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій в розмірі 3000,00 грн. на кожну дитину займався підприємницькою діяльністю і мав можливість відповідно до отриманих доходів сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Проте, на теперішній час такої можливості не має, так як змінився його матеріальний стан. 13 липня 2018 року припинив підприємницьку діяльність. Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначає, що позивач не припинив свою підприємницьку діяльність, більш того, працевлаштований за кордоном. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.1999 року. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 27 липня 2015 року (а.с. 5). Сторони від шлюбу мають двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 18 вересня 2015 року стягуються на користь [PERSON] з [PERSON] , який народився [INFO] в м. Миколаєві, номер картки платника податків [NUMBER] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] аліменти щомісячно в розмірі 3000 грн. на кожного, починаючи з 18 червня 2015 р. і до досягнення повноліття. Позивач, зазначає, що рішенням Ленінського районного суд м. Миколаєва від 4 вересня 2018 року з нього на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , яка після досягнення повноліття [INFO] продовжує навчання до 30 червня 2021 року, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.09.2018 року. За заявою [PERSON] від 21.02.2018 року винесено Постанову Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 22.02.2018 про відкриття провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. 13 липня 2018 року позивач припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 вересня 2018 року за №1004418100. З 26 липня 2018 року працює водієм автотранспортних засобів і його заробітна плата складає 3800,00 грн. на місяць про що свідчить трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю та наказ (розпорядження) №ПВС-001 про прийняття [PERSON] на роботу від 26 липня 2018 року. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплати доходів від 31.05.2019 року, [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 31.03.2019 року отримував дохід, а саме: в січні 2018 році нараховано та виплачено 2971,95 грн.; в лютому 2018 року - нараховано та виплачено 3000,12 грн.; в березні 2018 року нараховано та виплачено 8118,18 грн.; в квітні 2018 року нараховано та виплачено 11400,00 грн.; в січні 2019 року нараховано та виплачено 12750,00 грн. [PERSON] 03 липня 2018 року змінила прізвище на « [PERSON] », свідченням чого є свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] . Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.06.2016 про інформацію наявних депозитних рахунків на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , вбачається, що окрім інших депозитів станом на 05.08.2015 року наявні два депозитних договори із загальним залишком 1000,08 дол.США та 13001,13 дол.США; станом на 09.03.2016 року відкритий депозитний договір із залишком 16000,00 дол.США. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки VOLKSWAGEV модель LT36, тип - вантажний фургон малотонажний. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки VOLKSWAGEV модель LT46, тип - вантажний фургон. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки VOLKSWAGEV модель TOUAREG, тип - легковий універсал-В. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки ГАЗ модель 3302, тип - вантажний фургон малотонажний. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.02.2018 року, [PERSON] є власником 1/3 частки на праві приватної спільної часткової власності квартири [ADDRESS] ; та власниками на праві приватної спільної часткової власності квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки за кожним. Згідно довідки про доходи від 03 червня 2019 року виданої [PERSON] про те, що він справді працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] та займає посаду водій автотранспортних засобів, та загальна сума доходу за період з серпня 2018 року по травень 2019 року без урахування аліментів складає 32401,25 грн.. Згідно довідки про доходи від 23 липня 2019 року виданої [PERSON] про те, що він справді працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] та займає посаду водія автотранспортних засобів та загальна сума доходу за період з січня 2019 року по червень 2019 року без урахування аліментів складає 20910,00 грн.. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості по аліментам від 29.07.2019 №50911 заборгованість станом на 01.07.2019 року становить 6000,00 грн. за травень 2019 року і червень 2019 року по 3000,00 грн. у місяць. Позивачем надано квитанції про сплату аліментів з яких вбачається, що 13 травня 2019 року квитанція №125 позивачем сплачено аліментів у сумі 10354,71 грн.; 13 травня 2019 року квитанція №124 позивачем сплачено аліментів у сумі 72218,61 грн.; 13 травня 2019 року квитанція №4 позивачем сплачено аліментів у сумі 3421,25 грн.. Заборгованість по аліментам станом на 01.07.2019 року становить 6000 грн.. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривні, з 1 грудня - 2218 гривень; а тому з урахуванням приписів ст.. 180 СК України, оскільки обов`язок по утриманню дітей є рівним, як батька так і матері, то розмір аліментів не може бути меншим ніж 1059,00 грн., що відповідає 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що для збільшення /зменшення розміру аліментів або зміни способу їх стягнення потрібна наявність певних умов, зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна стану здоров`я, тощо. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». В той же час слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, де частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на зазначене для зміни способу стягнення аліментів необхідно наявність певних підстав, зокрема погіршення чи поліпшення матеріального стану чи стану здоров`я платника аліментів, з`явлення на утриманні непрацездатних осіб, тощо. У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З часу винесення рішення суду про стягнення аліментів істотно змінились обставини, що впливали на визначення розміру аліментів, оскільки позивачем припинено підприємницьку діяльність, його заробітна плата складає 3421,25грн. на місяць та на даний час він не має можливості сплачувати аліменти визначені рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. 00 коп., оскільки зазначена сума дорівнює сумі доходу [PERSON] .. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про наявність інших доходів, оскільки жодним належним та допустимими доказами це не підтверджено. Також, наявність у позивача рухомого майна не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки для вирішення питання про зменшення аліментів суд враховує зміну саме матеріального стану, у відповідності з вимогами ст. 192 СК України. Враховуючі надані позивачем та відповідачем докази в їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved