Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив позбавити їх батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] р. н. Також просив стягнути аліменти на його утримання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі перебували в шлюбі з 16.03.1996 року до 22.11.2012 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н. 10.06.2013 року [PERSON] покинула новонародженого сина в Київському міському пологовому будинку. На прийомі у Службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації відповідач [PERSON] заявила, що хлопчик був небажаною для неї дитиною, у неї немає можливості виховувати його, оскільки на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх синів [INFO] та [INFO] р. н. Відповідач [PERSON] на неодноразові запрошення до Служби у справах дітей не з'явився. Таким чином, відповідачі не беруть жодної участі у вихованні сина [PERSON], [INFO] р. н., тим самим ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Також, відповідачі ухиляються від покладеного на них обов'язку у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України щодо утримання сина. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України вирішив розглянути справу у їх відсутності, ухваливши заочне рішення, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Представник Київського міського будинку дитини «Берізка» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи. Представник Солом'янського районного відділу Державної міграційної служби в м. Києві надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі перебували в шлюбі з 16.03.1996 року до 22.11.2012 року. Дана обставина підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.11.2012 року. (а. с. 7) Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 09.08.2013 року, виданого Відділом РАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві, актовий запис 2421. (а. с. 3) Згідно Акту №4 від 10.06.2013 року [PERSON] покинула новонародженого сина в Київському міському пологовому будинку 10.06.2013 року. (а. с. 10) Згідно Розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.08.2013 року малолітньому [PERSON], [INFO] р. н. надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. (а. с. 12) На прийомі у Службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації відповідач [PERSON] заявила, що хлопчик був небажаною для неї дитиною, у неї немає можливості виховувати його, оскільки на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх синів [INFO] та [INFO] р. н. Відповідач [PERSON] на неодноразові запрошення до Служби у справах дітей не з'явився. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації за №108-915/01 від 29.01.2014 року, орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO] р. н. (а. с. 16) З листа Київського міського будинку дитини «Берізка» від 05.12.2012 року №992 вбачається, що вихованням малолітнього [PERSON], [INFO] р. н. займаються виключно працівники даного закладу. Батьки дитини жодного разу до дитячого будинку не приходили, вихованням сина не цікавляться. (а. с. 15) Відповідачі не беруть жодної участі у вихованні сина [PERSON], [INFO] р. н., тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Також, відповідачі ухиляються від покладеного на них обов'язку у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України щодо утримання сина. Всі питання щодо виховання малолітнього сина відповідачів, вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина знаходиться на повному вихованні та утриманні держави. Встановлено, що відповідачі не піклуються про свого малолітнього сина, не проявляють заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться його станом здоров'я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], [INFO] р. н., а тому їх необхідно позбавити батьківських прав відносно нього. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідачі зобов'язані утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з іншими дітьми не позбавленими батьківського піклування, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] р. н., в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів в рівних частинах на користь держави суми судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved