Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення відсотків від суми позики, стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми позики посилаючись на те, що згідно укладеного між сторонами договору від 03.11.2010 року відповідач отримав позику в розмірі 14800 євро, але свої зобов`язання у вказаний в договорі термін не виконав. 06.05.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новоселицького районного суду від 08.08.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 04.10.2019 року від представника позивача надійшла заява про залишення вимоги про стягнення відсотків від суми позики без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності не заперечував щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був двічі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. З письмової згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03.11.2010 року між сторонами по справі було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачем було отримано від позивача 14800 євро із умовою повернення їх в термін до 03.11.2013 року. Рішенням Новоселицького районного суду від 01.04.2014 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто із [PERSON] суму боргу в розмірі 190974,76 гривень. Згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15.05.2014 року було стягнуто з відповідача 224368 гривень, що еквівалентно 14800 євро. Відповідно до рішення Новоселицького районного суду від 13.06.2016 року з відповідача на користь позивача було вирішено стягнути розмір процентів за користування сумою позики за період з 13 травня 2013 року по 11 травня 2016 року в сумі еквівалентній 7049 євро 06 центів, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 199276,92 гривень та розмір трьох процентів річних від простроченої суми позики за період з 04 листопада 2013 року по 11 травня 2016 року в сумі еквівалентній 1119 євро 12 центів, що на день ухвалення рішення становить 31637,52 гривень. З листа виконуючого обов`язки начальника Новоселицького РВДВС ГТУЮ в Чернівецькій області №4837 від 01.04.2019 року встановлено, що на виконанні у відділі Новоселицького РВДВС ГТУЮ в Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу. З початку відкриття виконавчих проваджень з відповідача борг не стягнуто. Згідно ст.625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи із системного аналізу ст.ст.526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених ЦК України. Враховуючи вищевикладене, кредитор має право на стягнення суми за користування кредитом та за порушення виконання грошового зобов`язання, передбачені ст.ст.625, 1048 ЦК України. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 23 вересня 2015 року за № 6-1206цс15. Згідно постанови Великої палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, позивачем вірно обраховано заборгованість в сумі 1281,35 євро за період з 13.06.2016 року по 31.03.2019 року, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання на 1054 днів. У зв`язку з тим, що відповідач не повертає три проценти річних від простроченої суми позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.526, 599, 611, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved