Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 27.06.1991 належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] . У вказаному будинку були зареєстровані невістка позивача [PERSON] та онуки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 2011 року, після розірвання шлюбу сина позивача з відповідачкою [PERSON] , остання в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку у вказаному будинку відмовляється. Дана ситуація чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись, на адресу їх місяця реєстрації направлялись листи рекомендованою кореспонденцією про виклик до суду. Відзив до суду відповідачами не було надано. Представник третьої особи - Долинський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся. Представник третьої особи - Долинська районна державна адміністрація Кіровоградської області в судове засідання не з`явились, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі та надавали висновок про доцільність визнати неповнолітніх таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та існуванням умов передбачених ст.. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва на право власності на домоволодіння від 27.06.1991 року підтверджено право власності позивачки [PERSON] на будинок та надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). З копії довідки виданої головою вуличного комітету від 30.07.2018р. слідує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] але фактично з 2011 року за вказаною адресою не проживають (а.с. 6). Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно приписів ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина перша статті 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для: собистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 1 Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено, неприпустимість зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень та передбачено здійснення органами опіки та піклування контролю за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Крім того встановлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Враховуючи вище викладене встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] у вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] але фактично з 2011 року за вказаною адресою не проживають. В той же час суд, не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання відповідачів [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. З огляду на вказані норми закону суд, вочевидь, встановлює, що задоволення вимоги про позбавлення неповнолітніх права на користування належного позивачу житла буде суперечити законним інтересам дітей та обмежить вищезазначені права дітей. У зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed