Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом\~про визнання недійсним правочину, а саме розписки від 11.02.2013 року внаслідок її вчинення під впливом психічного тиску. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2010 року працював у ТзОВ «Транс-Сервіс-1» водієм далекобійником. Співвласником ТзОВ «Транс-Сервіс-1» є [PERSON] Зазначив, що заробітну плату отримував як офіційно, так і не офіційно. Для перевезення вантажів фірмою надавались кошти на потреби, які повязані з перевезенням вантажу, зокрема харчування, дизельне пальне, сплату дорожніх експедицій, стоянок, автомагістралей, митних декларацій. Проте, ТзОВ «Транс-Сервіс-1» записувало йому вказані кошти як борг. Вказує, що у період з 2010р. по 2013р. ТзОВ «Транс-Сервіс-1» нарахувало йому уявний борг у сумі 34\~450 грн., який він відмовився сплачувати. Через що працівники служби безпеки ТзОВ «Транс-Сервіс-1» змусили його під загрозою застосування насильства та психічного тиску написати розписку про отримання позики від 11.02.2013 року в сумі 34\~450 грн. на імя директора [PERSON] Побоюючись за своє життя та життя близьких написав дану розписку, проте кошти у сумі 34\~450 грн. він від [PERSON] не отримував. Просив позов задоволити. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, вказала, що відповідач не позивач позивачу жодних коштів та не примушував під загрозою застосування насильства та психічного тиску написати розписку про отримання позики. Зазначила, що відповідач не знав про існування будь-яких розписок до моменту ознайомлення представника з матеріалами справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як вбачається із\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки складеної 11.02.2013 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 34 450 грн. в якості позики та зобовязується повернути позику до 01.09.2013 року. Згідно ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки позивач в судовому засіданні ствердив, що жодних грошей від відповідача не отримував, представник відповідача вказала, що її довіритель ніякої розписки у позивача не вимагав, жодних грошей позивачу не позичав, суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин не вчинено. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача спростовані відповідачем та матеріалами справи, що в свою чергу, дає суду підстави визнати позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed