Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 17421,93 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є споживачем природного газу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на ім`я якої відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Фактом приєднання споживача до умов типового договору є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання, що підтверджується роздруківкою з фінансового стану по особовому рахунку [PERSON] із внесеними даними Оператором ГРМ щодо спожитого об`єму природного газу споживачем та частковими оплатами. Споживач отримував послуги постачання природного газу, що свідчить про фактичну згода споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання). Однак, відповідач умови Договору виконує не належним чином, плату за поставлений природний газ здійснює не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 15354,94 грн., за період з 31.01.2016 року по 03.01.2019 рік, яка до цього часу не сплачена. Позивач просить суд стягнути вказану суму заборгованості, а також 583,63 грн. - 3% річних та 1483,36 грн. - інфляційне збільшення боргу, а також судові витрати по справі. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалась. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених Постановою НКРЕКП від 12.01.15 № 9, вимог статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», з 01.07.2015 р., внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, постачання природного газу для споживачів здійснює газопостачальне підприємство ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а ПАТ «Дніпрогаз» (Оператор ГРМ) виконує функцію газорозподільного підприємства, зокрема, здійснення обліку газу, обмеження/припинення газопостачання та ін. Взаємовідносини між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та громадянами (споживачами газу) регулюються «Правилами постачання природного газу», затвердженими Постановою Національної комісії (далі - НКРЕКП), що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496. Крім того, у зв`язку з реформуванням ринку природного газу та набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, встановлено новий порядок укладання договорів розподілу природного газу Оператором газорозподільної системи (ПАТ «Дніпрогаз») з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, а також договорів постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно пункту 3 Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі Типового договору постачання природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, який укладається відповідно до вимог Правил та є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Крім того, Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заява-приєднання до умов договору були опубліковані в газеті Дніпропетровської обласної ради «Зоря» № 101 (21731) від 30 грудня 2015 року. Згідно із пунктом 1.3. Типового договору розподілу газу цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов Типового договору розподілу газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти такий договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Дані умови аналогічні умовам пункту 1.3. Типового договору постачання газу. [PERSON] є споживачем природного газу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на ім`я якої відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Фактом приєднання споживача до умов типового договору є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання, що підтверджується роздруківкою з фінансового стану по особовому рахунку [PERSON] із внесеними даними Оператором ГРМ щодо спожитого об`єму природного газу споживачем та частковими оплатами. Споживач отримував послуги постачання природного газу, що свідчить про фактичну зго ду споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання). Відповідно до п. 2.1. Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виконало звої зобов`язання відповідно до Типового договору, а саме здійснив постачання природного газу до об`єктів споживача в необхідних для останнього обсягах. Відповідно до п. 4.3. Типового договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Відповідно до п. 4.6. Типового договору, при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Однак, [PERSON] умови Договору виконує не належним чином, плату за поставлений природний газ здійснює не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 15354,94 грн., за період з 31.01.2016 року по 03.01.2019 рік, яка до цього часу не сплачена. Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника, відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, відповідач в порушення зазначених вимог не виконує свій обов`язок щодо сплати коштів за одержаний природній газ, борг має місце і виник з підстав, зазначених позивачем. Отже, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1921,00 гривень судового збору.

Outcome: approved