Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2012 року між Банком та [PERSON] укладено договір б/н про надання кредиту у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умовами якого встановлені однієї із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач зобов'язалася сплачувати кредит, відсотки та оплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Проте, свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки виникла заборгованість станом на 02.05.2017 року загальною сумою 20191,47 грн., яка складається з: - 1958 грн. - заборгованість за кредитом; - 16795,78 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина). - 937,69 грн. - штраф (процентна складова). Просять стягнути з відповідача борг за договором кредиту загальною сумою 20191,47 грн. та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з*явився, зазначивши у позові, що не заперечують проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Крім того, до позову додане і відповідне клопотання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованою адресою проживання. Подала в канцелярію суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі за застосувати до позовних вимог строки позовної давності, так як жодного платежу по отриманому кредиту вона не здійснювала. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.06.2012 року між Банком та [PERSON] укладено договір б/н про надання кредиту у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач зобов'язалася сплачувати кредит, відсотки та оплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Проте, свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки виникла заборгованість станом на 02.05.2017 року загальною сумою 20191,47 грн., яка складається з: - 1958 грн. - заборгованість за кредитом; - 16795,78 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина). - 937,69 грн. - штраф (процентна складова). Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом і Пам*яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також, Тарифами між ним та банком є Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до зазначеного Договору, який включає всі вказані документи банк наділений правом нараховувати відсотки за користування кредитом, комісії та штрафи за прострочення погашення заборгованості. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушено зобов'язання за вказаним Договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Надані по справі докази свідчать про те, що відповідач Умови та правила банківських послуг не виконав, кредит не сплатив, як і відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Оскільки відповідно до договору та доданих до нього умов надання споживчого кредиту фізичним особам, надавався саме споживчий кредит. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки, як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви документів (розрахунку заборгованості), відповідач, отримавши кредитні кошти у 2012 році жодного платежу не здійснила, перебіг строку позовної давності розпочався ще у липні 2012 року, тобто майже 5 років тому. З позовом про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, пенею, штрафами ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 18.05.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності ( у 2015 році), встановленого в умовах надання споживчого кредиту, який додавався до заяви позичальника про надання кредиту, і який позивач розцінює як кредитний договір. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі наведеного, п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 256-258 ЦПК України, п.31 Постанови Пленуму ВССУзРЦіКС № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed