Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що він являється власником квартири [ADDRESS]. З 2002 року відповідач, який є його братом, у квартирі не проживає, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат пов'язаних з утриманням спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, у зв'язку з чим [PERSON] вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просили ухвалити заочне рішення без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, позов та викладені у ньому обставини підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, Дніпровським районним судом м. Києва з урахуванням думки позивача 18 квітня 2018 року протокольно постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 223 ч. 4; 280, 281 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. На підставі договору дарування квартири від 23.08.2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком А.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3663, позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5-5 зв.). Відповідно до довідки по Формі № 3 від 18.11.2017 року № 1955 виданої Центром комунального сервісу, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі (а.с. 3). Позивач суду пояснив, що відповідач є його меншим рідним братом, який з ним не проживає з 2002 року. Після одруження [PERSON] виселився з квартири добровільно, забравши свої речі, перешкод у проживанні відповідачу він не чинив, востаннє він бачив брата 14.07.2015 року на похованні їхньої матері. З відповідачем він не спілкується, фактичне місце проживання брата йому не відоме, будь які зв'язки з ним втрачені, він не має можливості дізнатися адресу мешкання відповідача, оскільки останній з їхніми родичами зв'язків також не підтримує. При зустрічі він просив брата платити за житло, на що той відмовився, пояснивши що у квартирі не живе. Про обставини постійного не проживання відповідача понад п'ятнадцять років у квартирі [ADDRESS] свідчить акт від 15.11.2017 року затверджений начальником ЖЕД № 402 (а.с. 4). Згідно повідомлення Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві від 07.12.2017 року № 358аз125/50-2017, звернень від [PERSON] про вчинення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві не надходило (а.с. 18). Листом від 04.12.2017 року № 02/04/00-1451 Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» повідомив, що заяв від [PERSON] про вчинення перешкод у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] не надходило (а.с. 19). Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] не здійснює, у зв'язку з чим позивачу, який є власником квартири [ADDRESS], відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла. У спростування вищезазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved