Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в серпні місяці 2014 року позивач [PERSON], дізнався, що відповідач [PERSON] продає належний йому житловий будинок, який знаходиться в с. Гуринівка Корюківського району Чернігівської області. З метою придбання даного житлового будинку позивач звернувся до відповідача, оглянув житловий будинок, дізнався бажану відповідачем ціну будинку, вирішив його придбати. Відповідач впевнив позивача, що у нього є всі правовстановлюючі документи для укладення угоди купівлі-продажу будинку, тому для укладення такої угоди позивач [PERSON], з відповідачем звернулись до приватного нотаріуса. У нотаріуса вияснилось, що для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку необхідно приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок відповідача. Для приватизації земельної ділянки відповідачу були необхідні кошти, тому відповідач попросив їх у позивача. Позивач [PERSON], погодився допомогти відповідачу грошима, бо був зацікавлений в найшвидшому виготовленні технічної документації на земельну ділянку. 21 серпня 2014 року, в присутності свідка [PERSON], позивач особисто передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень. В підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем на вказану суму, відповідач власноруч написав розписку, в якій вказав своє прізвище, суму позики - 2000 грн., вказав про отримання цих коштів саме від позивача [PERSON], в позику, в присутності свідка, вказав прізвище свідка та вказав строк написання розписки - 21 серпня 2014 року. Дана розписка була написана відповідачем власноруч, під розпискою, позивач, свідок та відповідач поставили свої підписи. Відповідач [PERSON], довго займався виготовленням технічної документації на земельну ділянку, після її виготовлення позивач і відповідач знову звернулися до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Між позивачем та відповідачем не було домовленості про те, хто саме буде оплачувати послуги нотаріуса. Коли дізналися розмір плати за нотаріальні послуги, яка була дуже великою, позивач [PERSON], та відповідач [PERSON], не знайшли спільної мови хто з них буде оплачувати ці послуги. За таких обставин позивач вимушений був відмовитися від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку і почав вимагати у відповідача повернення взятих у позивача грошей. Відповідач спочатку просив трохи почекати з поверненням боргу, переконував що скоро продасть будинок і віддасть позичені кошти. Позивач вірив і терпляче чекав, неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу. Час минув, а відповідач на вимоги повернути гроші перестав реагувати, почав уникати зустрічі з відповідачем, на телефон не відповідав. Письмова розписка відповідача є підтвердженням укладення договору позики між позивачем та відповідачем на суму 2000 грн. Таким чином, це і є сума боргу за договором позики. Згідно чинного законодавства позивач має право вимагати стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти від простроченої суми. Відповідач добровільно боргу не віддає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даною заявою, щоб примусово стягнути з відповідача позичені грошові кошти без урахування індексу інфляції та трьох процентів річних. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно він отримав від позивача кошти в розмірі 2000 грн. про що склав відповідну розписку, і на даний час вказаних коштів він позивачу не повернув. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає за необхідне позов задовольнити за наступних обставин. По справі встановлено, що в серпні місяці 2014 року позивач [PERSON], дізнався, що відповідач [PERSON] продає належний йому житловий будинок, який знаходиться в с. Гуринівка Корюківського району Чернігівської області. З метою придбання даного житлового будинку позивач звернувся до відповідача, оглянув житловий будинок, дізнався бажану відповідачем ціну будинку, вирішив його придбати. Відповідач впевнив позивача, що у нього є всі правовстановлюючі документи для укладення угоди купівлі-продажу будинку, тому для укладення такої угоди позивач [PERSON], з відповідачем звернулись до приватного нотаріуса. У нотаріуса вияснилось, що для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку необхідно приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок відповідача. Для приватизації земельної ділянки відповідачу були необхідні кошти, тому відповідач попросив їх у позивача. Позивач [PERSON], погодився допомогти відповідачу грошима, бо був зацікавлений в найшвидшому виготовленні технічної документації на земельну ділянку. 21 серпня 2014 року, в присутності свідка [PERSON], позивач особисто передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень. В підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем на вказану суму, відповідач власноруч написав розписку, в якій вказав своє прізвище, суму позики- 2000 грн., вказав про отримання цих коштів саме від позивача [PERSON], в позику, в присутності свідка, вказав прізвище свідка та вказав строк написання розписки - 21 серпня 2014 року. Дана розписка була написана відповідачем власноруч, під розпискою, позивач, свідок та відповідач поставили свої підписи. Відповідач [PERSON], з тверджень позивача, довго займався виготовленням технічної документації на земельну ділянку, після її виготовлення позивач і відповідач знову звернулися до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Між позивачем та відповідачем не було домовленості про те, хто саме буде оплачувати послуги нотаріуса. Коли дізналися розмір плати за нотаріальні послуги, яка була дуже великою, позивач [PERSON], та відповідач [PERSON], не знайшли спільної мови хто з них буде оплачувати ці послуги. За таких обставин позивач вимушений був відмовитися від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку і почав вимагати у відповідача повернення взятих у позивача грошей. Відповідач спочатку просив трохи почекати з поверненням боргу, переконував що скоро продасть будинок і віддасть позичені кошти. Позивач , з його тверджень, вірив і терпляче чекав, неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу. Час минув а відповідач на вимоги повернути гроші перестав реагувати, почав уникати зустрічі з відповідачем, на телефон не відповідав. Письмова розписка відповідача є підтвердженням укладення договору позики між позивачем та відповідачем на суму 2000 грн. Таким чином, це і є сума боргу за договором позики. Згідно чинного законодавства позивач має право вимагати стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти від простроченої суми. Відповідач добровільно боргу не віддає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даною заявою, щоб примусово стягнути з відповідача позичені грошові кошти без урахування індексу інфляції та трьох процентів річних. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст..1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 цього Кодексу. За таких обставин позов підлягає повному задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду, та витрати на юридичну допомогу в розмірі 200 (двісті ) гривень. Відповідно до вищевикладеного,

Outcome: approved