Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири № 7а в будинку № 35 на вул. Зеленій у м. Львові, в якій вони на даний час зареєстровані та фактично проживають; зобовязання Територіального підрозділу ЦНАП м. Львова на вул. К.Левицького, 67 та Личаківський районний відділ ДМС України у м. Львові зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 35/7, 14 червня 2017 року. Автоматизованою системою документообігу суду 14 червня 2017 року для розгляду такої визначено суддю Лакомську Ж.І. Ухвалою від 13 липня 2017 року відкрито провадження у даній справі. 1 червня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у звязку з неможливістю судді Лакомської Ж.І. брати участь у розгляді справи. У відповідності до вимог\~ч.\~3\~ст.\~14\~ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Стрепка Н.Л. для розгляду вказаної справи. Ухвалою суду від 7 червня 2018 року дану справу прийнято до провадження суддею Стрепком Н.Л. 24 липня 2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 7а в буд. № 35 на вул. Зеленій у м. Львові. У звязку з уточненням позовних вимог, ухвалою суду від 24 липня 2018 року було виключено з числа третіх осіб Личаківський районний відділ державної міграційної служби України у м. Львів, територіальний Центр надання адміністративних послуг м. Львова про виселення та зняття з реєстрації. Позов мотивує тим, що позивач є власником квартири № 7а в будинку № 35 на вул. Зеленій у м. Львові на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2015 року. Відповідачі зареєстровані та проживають в даній квартирі, проте будь-яких витрат на її утримання не несуть, знятись з реєстрації відмовляються. Як на підставу позову посилається на положення ст. 319, 321, 386, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 8 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не зявився, подав клопотання відповідно до якого просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в частині уточненого позову, у випадку неявки відповідачів відносно ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судові засідання 19 вересня 2018 року, 22 жовтня 2018 року та 23 листопада 2018 року не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. \~ Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 7а в будинку № 35 на вул. Зеленій у м. Львові на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією договору та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 лютого 2015 року № 34169243. Згідно з п. 18 вказаного вище договору [PERSON] зобовязалась зняти з реєстрації своє місце проживання та місце проживання третіх осіб, сплатити заборгованість за комунальні послуги, звільнити квартиру від усіх рухомих речей, що належать їй та третім особам, та передати покупцю відчужуване майно не пізніше 25 лютого 2016 року. З довідки ЛКП «Управитель» від 19 жовтня 2018 року № 2993 вбачається, що в квартирі № 7а в будинку № 35 на вул. Зеленій у м. Львові зареєстровані відповідачі. З довідки ЛКП 503 від 21 лютого 2015 року № 305, яка була видана на момент укладення договору купівлі-продажу квартири та на яку є посилання про реєстрованих осіб у спірній квартирі в п. 9 договору, вбачається, що [PERSON] і [PERSON] є дітьми [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що квартира № 7а\~в будинку\~№ 35\~на вул.\~Зеленій у\~м.\~Львові належить на праві власності позивачу, відповідачі зареєстровані за даною адресою. Відповідач [PERSON] зобовязалась до 26 лютого 2016 року зняти себе та третіх осіб з реєстрації по вказаній вище адресі, однак взятих на себе зобовязань не виконала. Врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім'ї права користуватися житлом, а тому суд приходить до висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування спірною квартирою. Право користуватися житлом для членів сім'ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім'ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Тривалий строк користування відповідачами спірною квартирою, враховуючи зміну власника, членами сім'ї якого вони не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню в рівних частинах понесені позивачем судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового збору.

Outcome: approved