Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.42,53-55) зазначив, що відповідачка, обіймаючи посаду начальника Управління освіти міської ради, 14 вересня 2018 року винесла наказ № 227-к/тр про звільнення з посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків завідувачки Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Донецької області від 26 вересня 2019 року по справі № 233/5553/18 позовні вимоги [PERSON] до Управління освіти Костянтинівської міської ради задоволено визнано незаконним наказ № 227 к/тр від 14 вересня 2018 року, поновлено [PERSON] на посаді з 14 вересня 2018 року, стягнуто з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь останньої середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111517 грн 92коп, моральну шкоду в розмірі 5000 грн 00коп, судові збори у розмірі 2401грн 25 коп та 3524 грн 00коп. За результатами службового розслідування було складено акт від 31 січня 2020 року, відповідно до якого неналежне виконання службових обов`язків начальницею Управління освіти Костянтинівської міської ради [PERSON] через прийняття неефективних управлінських рішень призвело до заподіяння матеріальної шкоди територіальній громаді м.Костянтинівки. В результаті незаконного звільнення завідувачки Констянтинівського ДНЗ № 9 «Оленка» [PERSON] та поновлення останньої на роботі, за рахунок коштів місцевого бюджету було сплачено грошові кошти, які складаються із середнього заробітку за час вимушеного прогулу з нарахуваннями, відшкодування моральної шкоди та сплаченого судового збору на загальну суму 148898 грн 17 коп. Крім того, у зв`язку з незаконним звільненням з роботи [PERSON] перебувала на обліку в Костянтинівському міському центрі зайнятості та на її користь було сплачено допомогу по безробіттю в розмірі 60361 грн 55коп. Відповідно до рішення Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року по справі № 905/2391/19 з Управління освіти Костянтинівської міської ради було стягнуто на користь Костянтинівського місцевого центру зайнятості виплачену на користь [PERSON] допомогу на випадок безробіття в розмірі 60361 грн 55 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1640грн 73 коп, всього 62002грн 28коп. Позивач просить: - поновити строк звернення до суду, пропущений з поважних причин через запровадження карантинних обмежень, з метою запобігання поширенню коронавирусної хвороби (COVID-19); - стягнути з [PERSON] на користь Костянтинівської міської ради в порядку регресу матеріальну шкоду в загальному розмірі 210900 гривень 45копійок та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року строк проведення підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Сологуб С.А. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Представник відповідачки зазначив, що пряма дійсна шкода у зв`язку виплатою [PERSON] за судовим рішенням грошових коштів відсутня, оскільки фонд оплати праці не зазнав змін, зважаючи на те, що обов`язки завідувача Костянтинівського ДНЗ № 9 «Оленка» фактично виконувала інша особа без оплати. Позивачем по справі не дотримано приписів Закону України «Про державну службу» стосовно процедури відшкодування шкоди. Поважні причини пропуску Костянтинівською міською радою строку звернення до суду відсутні. Діючим законодавством не передбачено покладення на працівника повної матеріальної відповідальності через відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою допомоги по безробіттю поновленому на роботі працівнику. Приписи Прикінцевих положень КЗпП України щодо продовження на строк дії карантину строків, передбачених ст.233 КЗпП України в даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки є нормами матеріального права, на відміну від норм ЦПК України, які є нормами процесуального права. Із змісту відзиву на позовну заяву (а.с.62-66) вбачається, що відповідачка [PERSON] в обґрунтування заперечень проти позову посилається на наступні обставини: - позивачем по справі не було дотримано порядку відшкодування шкоди, передбаченого ст.ст.80-82 Закону України «Про державну службу»; - строк звернення до суду із позовними вимогами про стягнення з неї в порядку регресу грошових коштів, виплачених [PERSON] сплив 30 жовтня 2020 року; - клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованим, оскільки останній не наводить обставин та доказів, які б унеможливлювали подання позову в межах строку, встановленого ст.233 КЗпП України; крім того позивач у вказаний період реалізував право на звернення до суду з позовом і звертався до суду 23 березня 2020 року, з огляду на що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності; - відсутні передбачені ст.134 КЗпП України підстави для покладення на неї повної матеріальної відповідальності за виплату на користь [PERSON] забезпечення на випадок безробіття та витрат по справі у вигляді сплати судового збору відповідно до рішення Господарського суду Донецької області; - відповідно до ч.3 ст.80 Закону України «Про державну службу» у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю. Проте, вона не мала умислу на заподіяння шкоди, діяла в межах повноважень з метою захисту прав учасників освітнього процесу. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідачки [PERSON] та її представника адвоката Сологуба С.А., дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що на підставі розпорядження міського голови від 10 квітня 2015 року № 38лс [PERSON] з 14 квітня 2015 року обіймає посаду начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради (а.с.16). Відповідно до п.1.1 Положення, затвердженого 25 лютого 2021 року, Управління освіти Костянтинівської міської ради є виконавчим органом Костянтинівської міської ради, який утворюється міською радою, підзвітне та підконтрольне їй, підпорядковане виконавчому комітету міської ради, міському голові (а.с.26-28). Згідно п.п.5.1, 5.2.7, 5.2.8, 5.2.11 Положення про управління освіти Костянтинівської міської ради керівником управління освіти є його начальник, до компетенції якого віднесено, зокрема, призначення та звільнення з посади керівників закладів дошкільної та позашкільної освіти відповідно до чинного законодавства України; притягнення керівників закладів дошкільної освіти до дисциплінарної відповідальності; керівник управління несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, неякісне або несвоєчасне виконання завдань та функцій (повноважень), покладених на управління освіти (а.с.26-28). Відповідно до посадової інструкції начальника Управління освіти міської ради м.Костянтинівка, затвердженої 14 квітня 2015 року на [PERSON] , зокрема, покладено здійснення фінансово-господарської діяльності і контролю за роботою керівників установ освіти; розпорядження коштами в межах затвердженого кошторису (а.с.13-15). Наказом начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради Барабаш О.В. від 14 вересня 2018 року № 227 к/тр завідуючу Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» [PERSON] звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 ст.41 КЗпП України (а.с.22-23). Постановою Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 скасовано рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2019 року, задоволено позов [PERSON] до Управління освіти міської ради м.Костянтинівка визнано незаконним наказ № 227 к/тр від 14 вересня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення [PERSON] за п.1 ст.41 КЗпП України; поновлено [PERSON] на посаді завідуючої Костянтинівського ДНЗ № 9 «Оленка» з дня звільнення - з 14 вересня 2018 року та стягнуто на її користь з Управління освіти міської ради м.Костянтинівки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111517 грн 92коп, моральну шкоду в розмірі 5000 грн 00 коп, судовий збір в розмірі 2401 грн 25коп. Крім того, з Управління освіти міської ради м.Костянтинівки в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 3524грн 00коп (а.с.8-12). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З мотивувальної частини постанови від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 вбачається, що Донецький апеляційний суд дійшов висновку про незаконність звільнення [PERSON] (а.с.8-12). Отже, є доведеним встановлений судом факт про незаконність звільнення [PERSON] . Відповідно до наказу начальника Управління освіти від 27 вересня 2019 року № 234 к/тр на виконання вищезазначеної постанови Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 [PERSON] було поновлено на роботі на посаді завідуючої Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» (а.с.24). Платіжними дорученнями № 5021 від 23 жовтня 2019 року на суму 4025 грн 00коп, № 5022 від 23 жовтня 2019 року на суму 900 грн 00коп, № 5023 від 23 жовтня на суму 75 грн 00коп, № 5024 від 23 жовтня 2019 року на суму 2401грн 25 коп, № 5190 від 28 жовтня 2019 року на суму 3524 грн 00коп, № 5017 від 23 жовтня 2019 року на суму 89771 грн 92 коп № 5018 від 23 жовтня 2019 року на суму 20073 грн 23 коп, № 5019 від 23 жовтня 2019 року на суму 1672 грн 77коп, № 5020 від 23 жовтня 2019 року на суму 24534 грн 00коп (а.с.29-38) на виконання постанови Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 Управлінням освіти міської ради м.Костянтинівка на користь [PERSON] було перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, витрати пов`язані зі сплатою судового збору, та в дохід держави - судовий збір та податки і обов`язкові платежі у відповідному розмірі у загальній сумі 146977 грн 17 коп. Розпорядженням міського голови від 03 грудня 2019 року № 337-р було створено комісію для проведення службового розслідування щодо можливого неналежного виконання обов`язків начальницею Управління освіти [PERSON] , що призвело до заподіяння значної майнової шкоди територіальній громаді м.Костянтинівка (а.с.17-18). За результатами службового розслідування було складено акт від 31 січня 2020 року, яким міському голові запропоновано прийняти рішення, про доручення відділу юридичної, кадрової роботи, запобігання та протидії корупції підготувати позовну заяву про відшкодування [PERSON] , матеріальної шкоди в порядку регресу (а.с.19-20). Листом від 08 листопада 2019 року № 1427/01-30 [PERSON] повідомила міського голову [PERSON] про те, що після звільнення [PERSON] її посада не була зайнята іншою особою. Жодна особа не отримувала доплат за виконання обов`язків завідуючої ДНЗ № 9, отже витрати бюджету на оплату праці завідуючої ДНЗ № 9 не здійснювались (а.с.21). Рішенням Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі № 905/2391/19 з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття стягнуто виплачене [PERSON] забезпечення на випадок безробіття у розмірі 60361 грн 55коп та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1640 грн 73 коп (а.с.85-88). В мотивувальній частині рішення Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі № 905/2391/19 з посиланням на ч.1 ст.34 та ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зазначено, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що і мало місце у даному випадку із [PERSON] (а.с.85-88) \~ \~ \~ На\~виконання рішення\~Господарського суду\~Донецької області\~від 15\~липня 2020\~року у\~справі №\~905/2391/19\~Управлінням освіти\~Костянтинівської міської\~ради на\~користь Костянтинівського\~міського центру\~зайнятості платіжним\~дорученням №\~4553\~від 12\~листопада 2020\~року було\~перераховано в\~рахунок відшкодування\~сплаченого [PERSON] \~забезпечення на\~випадок безробіття\~60361\~грн 55коп\~(а.с.45)\~та платіжним\~дорученням №\~4552\~від 12\~листопада 2020\~року витрати,\~пов`язані зі\~сплатою судового\~збору \~в розмірі\~1640\~грн 70\~коп (а.с.44). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що при незаконному звільнені або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 ст.237 КЗпП настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб. Обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущені ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Костянтинівській міській раді у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику [PERSON] часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, відповідно до наведених норм діючого законодавства покладається саме на [PERSON] , як на винну службову особу, за наказом якої було здійснено звільнення працівника з порушенням закону. Крім того, на переконання суду аналіз змісту положень ст. 1166 ЦК України, ст.ст.130,134,237 КЗпП України дає підстави для висновку про матеріальна шкода у вигляді відшкодування на користь Костянтинівського міського центру зайнятості виплаченого [PERSON] забезпечення на випадок безробіття та витрат по сплаті судового збору підлягає повному відшкодуванню відповідачкою, оскільки ця шкода безпосередньо пов`язана із незаконним звільненням працівника. Отже, з відповідачки [PERSON] на користь позивача по справі у відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору підлягає стягненню в загальному розмірі 146977 грн 17коп та у відшкодування шкоди, завданої сплатою на користь Костянтинівського міського центру зайнятості перерахованого [PERSON] забезпечення на випадок безробіття та витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в загальному розмірі 62002грн 25коп, а всього 208979 грн 42 коп, які документально підтверджені дослідженими в судовому засіданні платіжними дорученнями про перерахування грошових коштів (а.с.29-32,34-38, 44,45). Суд не приймає до уваги в якості доказу на підтвердження заявлених позовних вимог у даній цивільній справі платіжне доручення № 5077 від 24 жовтня 2019 року про сплату Костянтинівською міською радою судового збору в розмірі 1921 грн 00коп за подачу до Верховного Суду касаційної скарги у цивільній справі № 233/5553/18 (а.с.33), оскільки розподіл судових витрат за наслідками розгляду касаційної скарги відповідно до приписів ЦПК України має бути здійснений саме судом касаційної інстанції. Суд відхиляє доводи посилання відповідачки на її представника на недоотримання Костянтинівською міською радою ст.82 Закону України «Про державну службу», оскільки на переконання суду, невнесення письмової пропозиції про відшкодування шкоди само по собі не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Аргументи відповідачки та її представника стосовно відсутності прямої дійсної шкоди та недоведеності її розміру є неспроможними, з огляду на те, що [PERSON] фактично посадові обов`язки не виконувала, проте, середній заробіток та моральна шкода на її користь були сплачені, що підтверджується дослідженими в судовому засіданнями копіями платіжних доручень про перерахування грошових коштів. Посилання відповідачки на відсутність умислу на заподіяння шкоди суд відхиляє, оскільки як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України настає незалежно від форми вини. Сам по собі факт звернення Костянтинівської міської ради до суду з аналогічним позовом до [PERSON] , який мав місце в березні 2020 року, не впливає на вищевикладені висновки, яких дійшов суд. Щодо строків звернення з позовом, суд дійшов наступних висновків. Частиною 3 ст. 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно ст.\~234\~КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З позовом до [PERSON] позивач по справі звернувся 08 червня 2021 року, стягнуті відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року грошові кошти (в тому числі, податки та обов`язкові збори) перерахував на користь [PERSON] 23 та 28 жовтня 2019 року. Виходячи з приписів ч.3 ст. 233 КЗпП України Костянтинівська міська рада мала звернутись до суду з позовом в межах річного строку з моменту виплати [PERSON] стягнутих за судовим рішенням сум і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»). Проте, згідно із Законом № 540-ІХ від 30 березня 2020 року КЗпП України було доповнено главою XIX «Прикінцеві положення», відповідно до п.1 якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтею 233\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2\~(\~COVID-19), з 12 березня 2020 р. на всій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2021 року № 981 - до 31 грудня 2021 року. Отже, зважаючи на те, що визначені\~статтею 233\~КЗпП України строки продовжуються на строк дії карантину, суд вважає, що позивач по справі звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування в порядку регресу матеріальної шкоди, завданою сплатою на користь поновленого працівника середнього заробітку, моральної шкоди та судових витрат в межах строку, встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України, з огляду на що відсутні підстави для його поновлення. Доводи представника відповідачки адвоката Сологуба С.А. про те, що в даному випадку не підлягають застосуванню приписи п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України, на який посилався в судовому засіданні представник відповідачки, врегульовано питання продовження судом процесуальних строків, встановлених саме нормами Цивільного процесуального кодексу України. Управлінням освіти Костянтинівської міської ради на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі № 905/2391/19 було відшкодоване Костянтинівському міському центру зайнятості виплачене на користь [PERSON] забезпечення на випадок безробіття в розмірі 60361грн 55коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1640 грн 73 коп 12 листопада 2020 року, про що свідчать платіжні доручення № 4552, 4553 (а.с.44-45), а позовні вимоги про відшкодування в порядку регресу шкоди, спричиненої внаслідок сплати цих сум позивач заявив 17 червня 2021 року, тобто з дотриманням строку, передбаченого ч.3 ст.233 КЗпП України. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь Костянтинівської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в загальному розмірі 208979 грн 42 коп. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (в розмірі 99,08%), відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору (а.с.7,43) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3134 грн 40коп.

Outcome: partial