Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача /третя особа Територіальний сервісний центр № 5151 Міністерства внутрішніх справ України Регіонального сервісного центру в Одеській області/ про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що протягом 7 років він користується рухомим майном, транспортним засобом марки КАМАЗ 5511, VIN: ХТ0551100С0000007, правовстановлюючий документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ЕІС №133644, реєстраційний № [NUMBER], рік випуску 1982, колір сірий, двигун № [NUMBER], шасі (рама) №б/н, тип транспортного засобу самосвал, повна маса 18425/0200, обєм двигуна - 10850 та причеп марки 2КБ, державний номер [NUMBER], рік випуску 1990, шасі № 033370. 25 жовтня 2011 року відповідач продав позивачу вказаний автомобіль та причеп. За час користування автомобілем та причепом, позивач витрачав кошти на їх обслуговування. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з проханням переоформити вказане майно відповідно до вимог чинного законодавства, але кожен раз останній запевняв, що зробить це пізніше, оскільки не має можливості виїхати для переоформлення документів. На теперішній час позивач продовжує безперервно володіти та відкрито користуватися автомобілем та причепом, вказане майно не витребувано з його володіння, вимог щодо повернення майна не висувалося, не заперечувалось проти ремонтів та обслуговування. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката [PERSON], відповідно до якої вона просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно із ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Оскільки судової розгляд справи було неодноразово перенесено на іншу дату з причини не явки третьої особи, яка була належним чином повідомлена, до судового засідання, суд, для недопущення порушення законних прав позивача, вважає за можливим розглянути справу без представника третьої особи Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, протягом 7 років позивач користується рухомим майном, транспортним засобом марки КАМАЗ 5511, VIN: ХТ0551100С0000007, правовстановлюючий документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ЕІС №133644, реєстраційний № [NUMBER], рік випуску 1982, колір сірий, двигун № [NUMBER], шасі (рама) №б/н, тип транспортного засобу самосвал, повна маса 18425/0200, обєм двигуна - 10850 та причеп марки 2КБ, державний номер [NUMBER], рік випуску 1990, шасі № 033370. 25 жовтня 2011 року відповідач продав позивачу вказаний автомобіль та причеп. За час користування автомобілем та причепом, позивач витрачав кошти на їх обслуговування. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з проханням переоформити вказане майно відповідно до вимог чинного законодавства, але кожен раз останній запевняв, що зробить ще пізніше, оскільки не має можливості виїхати для переоформлення документів. На теперішній час позивач продовжує безперервно володіти та відкрито користуватися автомобілем та причепом, вказане майно не витребувано з його володіння, вимог щодо повернення майна не висувалося, не заперечувалось проти ремонтів та обслуговування. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно із ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] добросовісно, безперервно та відкрито користується спірним майном, доглядає та утримує його. З 2011 року відповідач або інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача спірне майно, вимог щодо повернення автомобіля або причепа не висувалося, не заперечувалось проти поточних ремонтів або обслуговування. А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірний автомобіль та причеп за позивачем [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved