Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль» в особі Енергодарського відділення ВАТ «[PERSON] Аваль», [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог просить: визнати поруку, яка виникла на підставі договору поруки №014/17-11/6205-05 від 17.07.2007 року між ним та ВАТ «[PERSON] банк Аваль» - припиненою; стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ «[PERSON] банк Аваль» на його користь згідно з розрахунком ціни позову заборгованість за зобовязаннями 81105,30 грн., втрати від інфляції 43430,10 грн., проценти за користування коштами 14075,27 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань 82677,45 грн., загальну суму вимог 221288,12 грн., грошову компенсацію моральної шкоди 10000,00 грн.; витрати щодо судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18.07.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON], який був на той час його зятем, був укладений кредитний договір №014/17-11/6205-05 на суму 81000,00 грн. Оскільки [PERSON] не мав у власності нерухомого майна, то за його проханням він в день укладення кредитного договору уклав з ВАТ «[PERSON] Аваль» договір поруки. З 10.08.2007 року до 22.11.2010 року він перераховував кошти у ВАТ «[PERSON] банк Аваль» за [PERSON] на виконання кредитного договору, в загальній сумі 81922,30 грн. У звязку з не виконанням зобовязання відповідача за кредитним договором, та не відшкодування внесених коштів в добровільному порядку відповідачем, просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в позовній заяві, та на матеріали справи, надавши копії платіжних документів, виданих йому у ВАТ «[PERSON] Аваль» після його звернень, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, пояснив, що всі суми за кредитним договором перераховувалися за його кошти, кредит був використаний ним разом з його дружиною (дочкою позивача) - третьою особою [PERSON], на придбання автомобілю. В подальшому, позивач у справі, займався продажем цього автомобіля, після продажу автомобіля, позивач не передав йому гроші, як власнику за проданий автомобіль, а за їх згодою перерахував кошти на погашення кредиту. Але це були його кошти, оскільки був проданий його автомобіль, інші перерахування здійснювалися за рахунок доходів [PERSON], він добре заробляв, працюючи на ВП «Запорізька АЕС». [PERSON] - представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, заперечував проти позовних вимог у звязку з їх недоведеністю, зазначив, що в більшості платіжних документів вказаний платником за кредитним договором [PERSON], в цих платіжних документах є підпис працівника банку, напис рукописним способом невідомо кому належить, оскільки цей напис не засвідчений печаткою банку та відсутнє прізвище підписанта. Коли позивач самостійно платив, в платіжних документах зазначено його прізвище, але це позивач вносив кошти, отримані від продажу належного відповідачу автомобілю. Звернувши увагу на дату останнього платежу 22.11.2010 року також заявив про необхідність застосування позовної давності до позовних вимог позивача у звязку з пропуском ним строку звернення до суду за обставинами, що стали підставою для подання позову. Відповідач ПАТ «[PERSON] банк Аваль» та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявились. Від відповідача ПАТ «[PERSON] банк Аваль» надійшли письмові заперечення на позов, в яких відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, справу розглядати у відсутності представника (а.с. 112-113). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2007 року, відповідач [PERSON] уклав з відповідачем ВАТ «[PERSON] Аваль» кредитний договір №014/17-11/6205-05 на суму 81000,00 грн. (а.с. 6-7). В цей же день в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач уклав з ВАТ «[PERSON] Аваль» договір поруки (а.с. 8-9). Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобовязання Боржником. Як випливає з вказаної норми, обовязок поручителя виникає лише з моменту невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником у визначений договором строк. Відповідно до положень ч.1 ст.555 ЦК України що узгоджується з п.2.5. договору поруки №014/17-11/6205-05 від 18.07.2007 року (а.с. 8-9) - у випадку порушення зобовязань боржником, банк направляє поручителю у вимогу щодо здійснення боргових зобовязань боржника. Як пояснив позивач, він як поручитель такої письмової вимоги не отримував, його дії з оплати кредитного договору здійснювались ним по власній волі, пояснює свої дії наявністю договору іпотеки (а.с.10-15), укладеного для забезпечення вимог банку, що витікають із вищевказаного кредитного договору. На підставі ч.1 ст.555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобовязаний повідомити про це боржника. Відповідно до пояснень відповідача, що не заперечувалось позивачем, [PERSON] таких повідомлень від позивача не отримував. Отже, згідно матеріалів справи позивач як поручитель такої вимоги не отримував, і в свою чергу боржника - відповідача у цій справі, - про це не повідомляв. Так, суду не надано доказів порушення зобовязань, невиконання або неналежного виконання зобовязання з боку боржника за кредитним договором №014/17-11/6205-05 від 18.07.2007 року у визначений строк, як наслідок відсутні підстави виникнення зобовязань поручителя виконати зобовязання по кредитному договору замість основного боржника. Обовязок позичальника за кредитним договором повернути кредиторові в особі банка або іншої фінансової установи кредит та сплатити проценти, передбачений ст.. 1054 ЦК України, відповідно до пояснень позивача, ініціатором виконання зазначеного обовязку перед банком за кредитним договором замість позичальника [PERSON] являвся [PERSON], а не ПАТ «[PERSON] банк Аваль» чи то сам [PERSON] Необхідно зазначити, що в більшості наданих позивачем платіжних доручень, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 24-27), банк при оформлені платежів зазначає платником [PERSON] Суд піддає критичній оцінці рукописні написи на цих документах, виходячи, що вони здійснені у невстановленому порядку. Додатково це підтверджується листом ПАТ «[PERSON] Аваль» від 27.05.2015 року (а.с. 202), відповідно якого - згідно квитанцій щодо сплати кредиту за кредитним договором №014/17-11/6205-05 від 18.07.2007р., платником є [PERSON], але банк не виключає можливість що платником зазначеного кредиту міг бути інша особа. Тобто ПАТ «[PERSON] Аваль» не підтверджує здійснення платежів за кредитним договором №014/17-11/6205-05 від 18.07.2007р. саме позивачем. Згідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами по справі доказів. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил статті 59 ЦПК України про допустимість доказів - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яві вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, виходячи з відповідей ПАТ «[PERSON] Аваль», пояснення сторін, боргові зобовязання по кредитному договору виконані в повному обсязі, а договір поруки на підставі п.4.1. діє до повного виконання боргових зобовязань по кредитному договору, тому в даному випадку відсутній спір про право щодо припинення договору поруки. Відповідно до матеріалів справи, наданих платіжних доручень, що не заперечувалось сторонами у судовому засідання, останній платіж за кредитним договором здійснено 22.11.2010 року. Як пояснив позивач в судовому засіданні, після 22.11.2010 року він більше не здійснював ніяких платежів, оскільки вважав, що сплатив за договором необхідну суму. Раніше звертався в Камянсько-Дніпровський районний суд з аналогічною позовною заявою, яка була залишена без розгляду. Потім він збирав інформацію і в грудні 2014 року звернувся до Енергодарського міського суду з даною позовною заявою. Представник відповідача [PERSON] заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача в порядку ст.267 ЦК України. Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). До окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені) (ст.. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою особою. Так, ч.5 ст.261 ЦК України передбачає, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Вищенаведені обставини узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р.. (справа № 6-116цс13). Таким чином, з урахуванням приписів цивільного законодавства щодо застосування позовної давності, про що було заявлено стороною відповідача до винесення судом рішення, враховуючи що позивачем пропущено строки позовної даності (останній платіж за кредитним договором здійснено 22.11.2010р., позов до суду подано 01.12.2014р.), суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed