Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., як майна набутого подружжям за час шлюбу; ? частину спірної квартири залишити у власності [PERSON]; стягнути з відповідача на свою користь судові витрати і витрати на правову допомогу в сумі 4500грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з з 14.10.2000 з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14.01.2013. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Восени 2011 вирішили з дружиною покращити житлові умови і придбати трикімнатну ізольовану квартиру у м. Харкові для проживання родини. 15.11.2011 за договором купівлі-продажу придбали квартиру [ADDRESS], при цьому, право власності оформлено на відповідача. З цього часу усі члени родини зареєструвались за адресою придбаної квартирі та сумісно проживали. Після розірвання шлюбу, у липні 2014 позивач переїхав проживати до іншого міста, а дружина разом із сином залишились проживати у квартирі. На даний час у квартирі проживають відповідач з цивільним чоловіком та сином. На пропозицію оформити право власності позивача на ? частину квартири, відповідач відмовляє, чим порушую право власності позивача, оскільки останній вважає, що спірна квартира придбана у період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вищевикладені обставини та вимоги позову, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача з вимогами позову не погодився повністю, надавши письмові пояснення. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2000, який розірвано 14.01.2013. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15.11.2011. За адресою вказаної квартири зареєстровані сторони та їх дитина. Такі обставини підтверджено копіями рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2013, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку (а.с.4,5,40,41). Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 70 ч.2 Сімейного Кодексу України при вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до вимог ст. 70 ч.3 Сімейного Кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позиція представника відповідача, яка викладена у письмових поясненнях і про що просить врахувати суд, а саме, що позивач перед розлученням не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї; у квартирі проживає неповнолітня дитина, і те, що позивач ухиляється від обв'язку утримувати дитину, а майбутній розмір аліментів, який ще судом не визначено, буде недостатнім для забезпечення належного рівня фізичного та духовного розвитку дитини, а також його лікування, не є доведеними жодними належними і переконливими доказами як обов'язкові умови для збільшення частки майна тощо. Надання у підтвердження своїх доводів з боку представника відповідача копії свідоцтва про народження дитини та довідки з проживання про склад сім'ї та прописку, не спростовують висновків суду. Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше на визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд прийшов до висновку, що придбане у період шлюбу майно, у вигляді квартири [ADDRESS] є спільним майном подружжя і належить їм у рівних частках, тому в цієї частини вимоги позову підлягають задоволенню. Далі, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача витрати, пов'язані на правову допомогу в сумі 4500грн. і надає в підтвердження такої вимоги копії витягу з договору № 79 про надання правової допомоги від 23.11.2016, додатку № 1 до договору № 79 від 23.11.2016 про надання правової допомоги та квитанцію № 79 від 23.11.2016 ЮК № 2 Фрунзенського району м. Харкова про прийняття від [PERSON] 4500грн. Між тим, таких доказів, на думку суду, є недостатнім, оскільки відсутні акт прийому-передачі послуг про надання правової допомоги, розрахунок вартості послуг, довідки про виконану роботу тощо, тому у задоволенні позову в цієї частині необхідно відмовити. Відповідно до правил ст. 88 судові витрати понесені позивачем суд стягує є відповідача.

Outcome: partial