Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 26 лютого 2019 року він уклав з відповідачем договір позики, згідно якого він позичив [PERSON] кошти у сумі 50 000 грн., з умовою повернення їх рівними частинами до 20 числа щомісяця в сумі 1500 грн. до 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 2000 грн. щомісяця до повного погашення суми. З моменту позики коштів з 26 лютого 2019 року відповідач жодного разу не віддав кошти. У квітні - серпні 2019 року він звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак останній на його звернення не реагував. 26 вересня 2019 року ним з метою врегулювання спору в позасудовому порядку було надіслано відповідачу претензію стосовно повернення останнім суми боргу протягом п`яти робочих днів з моменту отримання даної претензії, однак [PERSON] дану претензію не отримав. Крім того, вважає, що відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України відповідач повинен йому інфляційні за весь час прострочення в розмір 48,00 грн., а також 3% річних від простроченої суми в сумі 211,93 грн. В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 50000,00 грн., три проценту річних в сумі 211,93 грн., інфляційні витрати у сумі 48,00 грн. та судовий збір в сумі 840,80 грн. Представник позивача - адвокат Тарковська Т.В. в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просила справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поштові конверти із судовою кореспонденцією направлялися на належну адресу відповідача, але були повернуті на адресу суду без вручення. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як убачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] в присутності двох свідків, склав і підписав розписку, в якій зазначено, що він отримав у [PERSON] у борг суму грошей у розмірі 50 000 грн., які зобов`язується повертати рівними частками щомісячно до 20-го числа по 1500 грн. починаючи з 01 березня 2019 року та до 31 грудня 2019 року, а з 01 січня 2020 року по 2000 грн. щомісячно до 20-го числа до повного погашення суми боргу, що підтверджується розпискою від 26 лютого 2019 року (а.с. 9). Таким чином, форма договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, була дотримана, докази на підтвердження укладення договору позики, надані позивачем, відповідають вимогам ст. 1047 ЦК України. Разом з цим, слід зазначити, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. На адресу відповідача [PERSON] була направлена претензія від 24 вересня 2019 року з вимогою про повернення всієї суми боргу протягом п`яти робочих днів з моменту отримання претензії (а.с. 10), однак дана претензія відповідачем не була отримані, про що свідчить копія поштового повідомлення (а.с. 11,12). Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув позивачу позику. Сума боргу, яка підлягає поверненню позивачеві, згідно розписки, складає 50 000 грн. Крім того, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто на вимогу кредитора боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. З позовної заяви видно, що позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних в сумі 211,93 грн. та інфляційні витрати у сумі 48,00 грн. Перевіривши розрахунок позивача, який наведений в позовній заяві, суд вважає його не коректним, виходячи з наступного: 3 % річних розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 20.03.201921.01.20203081 500.00337.97 20.04.201921.01.20202771 500.00334.14 20.05.201921.01.20202471 500.00330.44 20.06.201921.01.20202161 500.00326.62 20.07.201921.01.20201861 500.00322.92 20.08.201921.01.20201551 500.00319.10 20.09.201921.01.20201241 500.00315.28 20.10.201921.01.2020941 500.00311.58 20.11.201921.01.2020631 500.0037.76 20.12.201921.01.2020331 500.0034.06 Всього: 1703 209.89 На підставі розрахунку сума 3% відсотків річних за період з 20 березня 2019 року по 21 січня 2020 року складає 209 грн. 89 коп. Крім того, індекс інфляції розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Квітень 2019 - Травень 2019101 100.7101.711 500.001 525.6525.65 Вересень 2019 - Листопад 2019100.7 100.7 100.1101.511 500.001 522.6522.65 Всього: 48.30 На підставі розрахунку інфляційні збитки за вказані періоди складають 48 грн. 30 коп. Враховуючи здійснений позивачем розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, перевіривши його вірність, та не виходячи за межі позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 50 000 грн., 48 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 209,89 грн. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у розмірі 840 грн. 77 коп.

Outcome: partial