Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядження житловою кімнатою № 23, що розташована у будинку готельного типу № 40 по вул.. Халтуріна в м. Харкові шляхом виселення відповідачів із вказаної кімнати та стягнути з останніх солідарно на користь позивача збитки в сумі заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 27489,14грн. разом із судовими витратами. В обґрунтуванні своїх доводів позивач зазначає, що йому належить на праві власності жила кімната № 23 будинку готельного типу № 40 по вул. Халтуріна в м. Харкові на підстав договору дарування від 18.03.2016, укладеного між [PERSON] та позивачем. На час укладання договору дарувальник стверджувала, що відчужувана кімната нікому іншому не продана, не подарована тощо і відсутні будь-які права та обтяження щодо кімнати з боку третіх осіб. Між тим, після реєстрації права власності позивачу стало відомо, що у вказаній кімнаті проживають відповідачі, які раніше були тимчасово зареєстровані по вказаній адреси бувшим власником, а з 2010 зняті з реєстраційного обліку, залишившись проживати у спірній кімнаті. За час проживання та користування кімнатою відповідачі не сплачували комунальні послуги, тому виникла заборгованість у сумі 27489,14грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь. Самовільне проживання відповідачів у кімнаті позивача порушує право останнього щодо користуванні, розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач підтримав викладені обставини і вимоги позову у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] з вимогами позову погодилась частково, не заперечуючи щодо виниклої заборгованості по сплаті комунальних послуг, між тим зазначила, що проживала разом із сином зі згодою [PERSON], були тимчасово зареєстровані у вказаній кімнаті, з 2010 зняті з реєстраційного обліку, однак продовжують проживати, оскільки іншого житла не мають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим судом про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причині своєї відсутності не надав. Суд вислухавши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником жилої кімнати № 23, що розташована в будинку готельного типу № 40 по вул. Халтуріна в м. Харкові на підставі договору дарування від 18.03.2016. Такі обставин підтверджено копією договору дарування від 18.03.2016, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7,8). Із загальних Положень про право власності на підставі діючого цивільного законодавства впливає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що зазначено у ст.ст. 317,319 ЦК України. Далі, у відповідності до правил ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, котрий укладається між власником квартири і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконкому місцевої Ради або в органі управління, що ним утворюється з відповідними формою, змістом та умовами найму, у тому числі із зазначенням строку, на якій він укладається. Стаття 161 ЖК України зазначає, що наймачі вправі вселити в займане ним жиле приміщення у квартирі, що належить громадянові на праві особистої власності, свою дружину, дітей... за письмовою згодою власника квартири. Встановлено та не спростовується сторонами, що відповідачі з 2004 проживають у спірній кімнаті з дозволу колишнього власника [PERSON], з 2005 тимчасово зареєстровані у кімнаті за вказаною адресою, а з 2010 зняті з реєстраційного обліку. Такі обставини також підтверджено копіями довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 30 від 19.04.2016, листом Московського ВП ГУНП в Харківської області(а.с.21,22). Отже, вбачається, що як з боку колишнього власника кімнати, так і з боку позивача договори найму житлового приміщення не укладалися, письмової згоди на вселення не отримувалось тощо, відповідачі не є членами родини власників, на час укладання правочину 18.03.2016, відповідачі зняті з реєстраційного обліку, тому у останніх відсутні будь-які правові підстави для зайняття кімнати. Далі, у відповідності до вимог ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень ст. 116 ЖК України, зокрема, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Отже, суд вважає доведеними вимоги позову щодо наявності здійснення перешкод у реалізації права власника майна у вигляді спірної квартири, т.я. право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено нормами ст. 316 ЦК України і з боку позивача його доводи знайшли своє підтвердження. Відповідно до правил ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Далі, позивач посилається на той факт, що у звязку із користуванням спірного житлового приміщення відповідачами виникла заборгованість по комунальним послугам в сумі 27489,14грн., яку просить стягнути на свою користь. Між тим, як вбачається із наданих звідних карток абонента В+К, довідок по нарахуванню комунальних послуг, квитанції, вказана сума заборгованості виникла станом на березень, квітень 2016, тобто до набуття позивачем права власності на кімнату, тому вимоги позову в цієї частині задоволенню не підлягають. Отже, аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги надані з боку позивача докази, відсутність належних і переконливих доказів в обґрунтування своїх заперечень з боку відповідачів, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Outcome: partial