Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом на обґрунтування якого зазначив, що 01 грудня 2016 року між ним та відповідачем - [PERSON], було укладено договір позики, що підтверджується складеною розпискою. Відповідно до розписки, [PERSON] отримано від позивача в позику грошові кошти у розмірі 20\~500,00 грн., що на момент отримання коштів за офіційним курсом НБУ складає 800,00 доларів США. Згідно з умовами розписки, складеної і підписаної [PERSON], він зобовязався повернути позивачу кошти в сумі 800,00 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день повернення позики, але в будь якому разі в сумі, що не менше аніж отримана сума позики в гривнях в строк до 01 квітня 2017 року. 01 квітня 2017 р. відповідач суму позики не повернув, у звязку з чим 12 травня 2017 р. позивач направив відповідачу вимогу про повернення позичених йому коштів, проте кошти [PERSON] до цього часу не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти за договором позики в розмірі 22\~743,52 грн., яка складається з суми основного боргу 20\~500,00 грн., суми інфляційних втрат 453,39 грн., суми відсотків за користування коштами 1633,44 грн., суми трьох відсотків річних 156,69 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, згідно заяви не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги (а.с.38). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання (14.09.2017 року, 04.10.2017 року та 24.10.2017 року) повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, підтвердженою безпосередньо перед відкриттям провадження у справі, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.24-25, 28-29, 36-37). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Судом встановлено, що 01 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем - [PERSON], було укладено договір позики, що підтверджується складеною розпискою (а.с.7). Відповідно до розписки, [PERSON] отримано від позивача в позику грошові кошти у розмірі 20 500,00 грн., що на момент отримання коштів за офіційним курсом НБУ складає 800,00 доларів США. Згідно з умовами розписки, складеної і підписаної [PERSON], він зобовязався повернути позивачу кошти в сумі 800,00 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день повернення позики, але в будь якому разі в сумі, що не менше аніж отримана сума позики в гривнях в строк до 01 квітня 2017 року. 01 квітня 2017 р. відповідач суму позики не повернув, у звязку з чим 12 травня 2017 р. позивач направив відповідачу вимогу про повернення позичених йому коштів, проте кошти [PERSON] до цього часу не повернув (а.с.10-13). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Укладений договір позики грошових коштів між мною та [PERSON], є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст. ст. 207, 1047 Цивільного кодексу України, оскільки 01 грудня 2017 року відповідачем було надано розписку підписану власноручно. Зазначене погоджується з правовою позицією ВСУ, висловленою в справах №6-50цс16 від 24.02.2016 р. та №6-63цс13 від 18.09.2013 р. відповідно до якої, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладання правочину, а й передання грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За приписами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України: «Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу». В ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України зазначається: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Як вбачається з викладеного вище, боржником за Договором позики від 01.12.2016 р. є [PERSON], який повинен був повернути мені кошти в сумі 20\~500, 00 грн. в строк до 01 квітня 2017 року. Проте, свої зобовязання за договором [PERSON] не виконав, чим порушив вимоги Договору позики та вимоги ЦК України. Таким чином, загальна сума позовних вимог, що підлягає стягненню з відповідача складає 22\~743,52 грн., яка складається з: суми основного боргу 20\~500,00 грн., суми інфляційних втрат 453,39 грн., суми відсотків за користування коштами 1633,44 грн., суми трьох відсотків річних 156,69 грн. З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку, що підлягає стягненню з відповідача борг за договором позики в розмірі 22743,52 грн. За змістом ст. 88 ЦПК України, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у розмірі 640,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням в матеріалах справи (а.с.1). На підставі викладеного і

Outcome: approved