Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 07.07.2007 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем та знаходиться на її утриманні. 02.11.2011 року за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4\~\~частини \~заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно трудової книжки БТ-І № 8367566, 31.01.2017 року Позивач звільнений за власним бажанням, інші записи відсутні. Отже позивач має нерегулярний мінливий дохід у звязку з чим, позивач звертається до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову. Відповідач заперечувала проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. З 07.07.2007 року позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем та знаходиться на її утриманні. 02.11.2011 року за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4\~\~частини \~заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно трудової книжки БТ-І № 8367566, 31.01.2017 року Позивач звільнений за власним бажанням, інші записи відсутні. На даний час розмір аліментів не задовольняє потреби дитини, мінімальний розмір яких у зв'язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, законодавець покладає обовязок на батьків спільно утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, умовою зменшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Докази того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, у суду відсутні. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Єдина обставина, на яку посилається позивач, це на факт свого звільнення с попереднього офіційного місця роботи. Проте сама вказана обставина не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів, з огляду на наступне: Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] він звільнився за власним бажанням. Тобто він не потрапив під скорочення штату або реструктурізацію підприємства, та не був звільнений за ініціативою власника, а виявив власне бажання звільнись з\~офіційного місця\~роботи. З останнього офіційного місця роботи [PERSON] був звільнений 31.01.2017 року, тобто півтора роки тому, і до цього часу сплачував аліменти практично регулярно, що свідчить про те, що він має можливість сплачувати їх у визначеному судом розмірі. [PERSON] посилаючись на погіршення матеріального стану через своє звільнення не надав доказів того, що він намагався працевлаштуватись або те, що він перебував на обліку у центрі зайнятості як безробітний, або взагалі звертався до нього на протязі півтори роки, як він офіційно не працює. Позивач є працездатним, має вищу економічну освіту, фах, стаж роботи, не є інвалідом, не хворіє на хронічні захворювання, тому мав можливість офіційно працевлаштовуватись. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, посилання [PERSON] в позовній заяві на погіршення свого матеріального стану через звільнення з офіційного місця роботи є необґрунтованим. Жодних доводів в частині погіршення свого сімейного стану (поява нової дитини, сплата аліментів іншій особі, наявність на утриманні непрацездатних батьків та ін.), або погіршення стану свого здоров'я (наявність хронічних хвороб, коштовного лікування, інвалідності та ін.) позивач у своїй позовній заяві не навів, та відповідних доказів не надав.

Outcome: dismissed