Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання втратившим право користування [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] з 22 червня 1993 року по теперішній час, що підтверджено довідкою Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про реєстрацію місця проживання особи від 22.03.2018 р. У дане житлове приміщення позивач вселився разом з матір'ю [PERSON] та відповідачем [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення № 198 від 02 лютого 1981 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає за вказаною адресою з 1991 року. Даний факт підтверджено довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач - 9» № 03/2018 від 03 березня 2018 року. Окрім цього, факт не проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні більше одного року підтверджується актом від 10.01.2017 р. та актом від 11.01.2018 p., затвердженими головою ЖБК «Обчислювач-9» [PERSON] Даними актами сусіди позивача - мешканка квартири [ADDRESS] [PERSON] та мешканка квартири [ADDRESS] [PERSON] засвідчили факт проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] в Києві протягом останніх двох років. Слід також зазначити, що відповідач не тільки фактично не проживає у [ADDRESS] з 1991 року, але й не бере будь-якої участі в утриманні житла та платі житлово-комунальних послуг, при цьому усі вказані витрати, в тому числі ті, які враховуються на вказану особу, вимушений нести позивач. З 1991 року відповідач не підтримує будь-яких контактів з позивачем, місце його проживання останньому невідомо. Усі спроби позивача зв'язатися з відповідачем для вирішення питання щодо отримання житла та зняття з реєстрації виявилися марними. Отже, факт реєстрації на вказаній житловій площі відповідача, який жодним чином не приймає участі в її обслуговуванні та утриманні, за місцем реєстрації не проживає та не з'являється з 1991 року, створює для позивача проблеми у вирішенні певних питань життєдіяльності, утриманні належної житлової площі та користуванні нею. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] з 22 червня 1993 року по теперішній час, що підтверджено довідкою Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про реєстрацію місця проживання особи від 22.03.2018 р. (а.с. 8). У дане житлове приміщення позивач вселився разом з матір'ю [PERSON] та відповідачем [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення № 198 від 02 лютого 1981 року (а.с. 4-5). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає за вказаною адресою з 1991 року. Даний факт підтверджено довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач - 9» № 03/2018 від 03 березня 2018 року (а.с. 7). Окрім цього, факт не проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні більше одного року підтверджується актом від 10.01.2017 р. та актом від 11.01.2018 p., затвердженими головою ЖБК «Обчислювач-9» [PERSON] Даними актами сусіди позивача - мешканка квартири [ADDRESS] [PERSON] та мешканка квартири [ADDRESS] [PERSON] засвідчили факт проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] в Києві протягом останніх двох років (а.с. 9-10). Допитаний в судовому засіданні свідок підтвердив факт не проживання [PERSON] [ADDRESS] з 22 червня 1993 року по теперішній час. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS] Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. З викладеного,

Outcome: approved