Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь моральну шкоду в розмірі 26630,40 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 8 грудня 2019 року відповідачем оголошено позивача в розшук на підставі вироку суду від 8 грудня 2017 року у справі №199/4010/16-к, який набрав законної сили 1 липня 2019 року у зв`язку із залишенням Дніпровським апеляційним судом вироку без змін. 11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду скасована ухвала Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року у справі №199/4010/16-к не набрав законної сили. 13 грудня 2019 року на розміщені на офіційному веб-порталі ГУНП в Дніпропетровській області адреси електронної пошти Дніпровського відділу поліції (01@dp.npu.gov.ua) та ГУНП (vdz@dp.npu.gov.ua) направлені скріплені ЕЦП заяви про негайне видалення інформації про розшук позивача з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ. 3 січня 2020 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області подана завірена Верховним Судом копія постанови від 11 грудня 2019 року у справі №199/4010/16-к. 21 січня 2020 року інформація про розшук позивача видалена з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ. Позивач вважає, що незаконною бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода. Жодних правових підстав, які перешкоджали відповідачу зняти позивача з розшуку з 13 грудня 2019 року, не існувало. Через бездіяльність відповідача позивач протягом 38 днів знаходився у розшуку за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, через що порушувались конституційні права позивача. Позивач вказує, що весь час протягом 38 днів він перебував у стресовій ситуації через побоювання реального затримання співробітниками поліції, застосування до нього при цьому в обов`язковому порядку спецзасобів (кайданків), необхідність знаходження у відділенні поліції до встановлення обставин скасування вироку після затримання. Через вказані побоювання позивач практично не залишав місце проживання та перебував у пригніченому стані всі 38 днів. Окремих моральних страждань позивачу завдало усвідомлення того, що правоохоронним органом прямо нехтуються приписи ст. 532 КПК України. Вважає можливим розрахунок розміру моральної шкоди здійснити на основі встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі, яка з 1 січня 2020 року до 31 серпня 2020 року становила 29,20 грн. Таким чином, розмір моральної шкоди складає 26630,40 грн (38 днів х 24 год. х 29,20 грн). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якому представник відповідача - [PERSON] зазначає, що 8 грудня 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська ухвалено вирок по справі №199/4010/16-к за обвинуваченням, зокрема, [PERSON] , яким останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Зазначений вирок залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року. З 2 грудня 2019 року по 21 січня 2020 року [PERSON] перебував у розшуку Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП за оперативно-розшуковою справою №16319026 у зв`язку з ухиленням від виконання вироку суду, що не оскаржується останнім у позовній заяві. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №199/4010/16-к касаційні скарги засуджених на вказаний вирок та ухвалу Дніпровського апеляційного суду задоволено частково та скасовано лише ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року по справі №199/4010/16-к вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. 21 січня 2020 року на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року [PERSON] знято з розшуку. Звертає увагу, що ані на момент винесення постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, ані на момент звернення позивача до ГУНП із заявою про зняття його з розшуку вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року скасовано не було. Вважає, що ГУНП під час зняття 21 січня 2020 року [PERSON] з розшуку діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а права позивача ГУНП не порушено. Також вважає, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків внаслідок видалення інформації стосовно розшуку останнього 21 січня 2020 року. Враховуючи викладене, у задоволенні позовної заяви просив відмовити. 5 травня 2021 року відповідач Державна казначейська служба України отримав копію ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками, проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. Ухвалами Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2021 року, 7 липня 2021 року та 22 липня 2021 року у відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області витребувані докази, які остаточно були надані суду 27 липня 2021 року. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року, зокрема, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України № 770-VIII від 10 листопада 2015 року), та призначено йому покарання у виді позбавленні волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, в тому числі органах Державної фіскальної служби України, строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього особисто йому належного майна (а.с.39-51). Постановою Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 2 грудня 2019 року за наявності інших підстав, передбачених ч.2 ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року заведено оперативно-розшукову справу №16319026 з метою розшуку позивача та оголошено його у державний розшук (а.с.146). Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.52-56). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року апеляційну скаргу захисників Трунова О.В. та Забеліна В.Г., які діють в інтересах обвинувачених [PERSON] та [PERSON] задоволено частково; вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року щодо [PERSON] , [PERSON] , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.57-68). 13 грудня 2019 року позивачем на електронні адреси Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та ГУНП в Дніпропетровській області були направлені скріплені ЕЦП заяви щодо зняття з розшуку, у яких він просив негайно видалити інформацію про його розшук з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ у зв`язку з тим, що 11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду скасована ухвала Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року. До такої заяви позивачем, зокрема, долучено копію роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень з обмеженим доступом вступної та резолютивної частини ухвали Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (а.с.3-8). Також, 3 січня 2020 року позивачем було подано до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області заяву щодо зняття з розшуку, до якої долучено копію належним чином посвідченої постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (а.с.10-15). 21 січня 2020 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття оперативно-розшукової справи №16319026 щодо розшуку позивача направлено її до архіву (а.с.147). З відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області від 11 лютого 2020 року встановлено, що 3 січня 2020 року до Соборного відділення поліції ДВП ГУНП надійшла постанова Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, але з урахуванням рішення Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року оперативно-розшукову справу закрито 21 січня 2020 року. Працівниками Соборного ВП ДВП ГУНП інформаційно-статистичну картку на припинення розшуку надано 21 січня 2020 року до УІАП ГУНП, відомості щодо зняття особи з розшуку в інформаційний портал внесені негайно. УКР ГУНП, проведеною перевіркою, порушення службової дисципліни поліцейськими Соборного ВП ДВП ГУНП під час здійснення розшуку та припинення розшуку не виявлені (а.с.16). Відповідно до довідки Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області №26/2740 від 19 травня 2021 року, згідно даних інформаційної підсистеми «Розшук» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», станом на 11 травня 2021 року громадянин [PERSON] , [INFO] , у розшуку не перебуває, але з 2 грудня 2019 року по 21 січня 2020 року розшукувався Соборним ВП ДВП ГУНП, за ОРС від 2 грудня 2019 року №16319026 (а.с.36). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Однак, підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України судом не встановлені. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). За правилами зазначеної статті шкода, яка при цьому була завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується державою незалежно від вини посадової чи службової особи. Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 532 КПК України встановлено, що вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Отже, після скасування постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвали Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та [PERSON] і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції знову став вважатися таким, що не набрав законної сили, а тому підстави для оголошення позивача у розшук з 11 грудня 2019 року були відсутні і такий стан вирок суду першої інстанції діяв до його перегляду судом апеляційної інстанції. Судом встановлено, що 3 січня 2021 року до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від позивача надійшла заява щодо зняття його з розшуку та копія належним чином посвідченої постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року. Проте, інформація про розшук позивача, всупереч відсутності підстав для такого розшуку, була видалена лише 21 січня 2020 року. Належних та допустимих доказів того, що Соборним відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області чи відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було отримано копію належним чином посвідченої постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року до 3 січня 2020 року позивачем суду не надано. Таким чином, судом встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди через протиправне не зняття відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області позивача протягом 18 днів (з 3 січня 2020 року до 21 січня 2020 року) з розшуку, у зв`язку з чим позивач побоювався реального затримання співробітниками поліції, застосування до нього спецзасобів (кайданків), необхідності знаходитися у відділенні поліції до встановлення обставин скасування вироку після затримання та не міг вільно залишати своє місце проживання. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 5000 гривень, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково. Доводи представника відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо того, що діями Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області права позивача не порушено, оскільки ані на момент винесення постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, ані на момент звернення позивача до ГУНП із заявою про зняття його з розшуку вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року скасовано не було, судом до уваги не приймаються. В даному випадку судом враховується, що ще з 11 грудня 2019 року після скасування постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвали Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року вирок суду першої інстанції знову став вважатися таким, що не набрав законної сили, а тому не має значення, коли його було скасовано, оскільки підстави для розшуку позивача відпали ще 11 грудня 2019 року. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial