Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про уточнення предмету позову від 09 квітня 2021 року, просить: - визнати відповідачів такими, що не мають права користування та проживання, та мають бути знятими з реєстрації місця проживання за адресою будинок [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що відповідно до договору купівлі - продажу від 28 листопада 2006 року, зареєстрованого Київським бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2007 року за номером 41243 він є єдиним власником будинку [ADDRESS] . З моменту придбання будинку та на час звернення до суду в ньому ніхто не проживає. Зазначає, шо 21 лютого 2021 року перебуваючи у нотаріуса, з метою подальшого укладення попереднього договору купівлі-продажу, йому стало відомо, що за адресою належного йому будинку зареєстровано троє невідомих осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як з`ясувалося, відповідачі є його сусідами, які мешкають через два будинки на тій самій вулиці, у власному будинку, який не зареєстрований в установленому законом порядку. Під час спілкування з відповідачами, вони підтвердили фактичне їх місце реєстрації в будинку [ADDRESS] , однак не змогли пояснити підстав реєстрації за вказаною адресою. Зазначає, що в добровільному порядку відповідачі відмовляються звертатися до Відділу з заявами про зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що у них немає іншого місця для реєстрації проживання у місті Києві. Лише [PERSON] , в добровільному порядку звернулася з заявою про зняття з реєстрації. Посилається, що відповідачі незаконно зареєстрували місце проживання за адресою його будинку та незаконно відмовляються звернутися з заявами про зняття з реєстрації місця проживання до відповідного державного органу. Вважає, що вказані дії відповідачів порушуть його право власності вільно володіти та розпоряджатися будинком [ADDRESS] . Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 01 березня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 05 березня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили про його задоволення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Представник відповідачів в судове засідання не з`явилася, просила відкласти розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів та їх представника, оскільки матеріали справи містять в собі відзив на позовну заяву зареєстрований судом від 21 травня 2021 року та пояснення по суті позовної заяви, які були надані представником відповідачів у судовому засіданні 28.05.2021 року. З відзиву та пояснень представника відповідачів - адвоката Кравченко К.М., які були надані в судовому засіданні вбачається, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 лютого 2005 року за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частини за кожним на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 98,2 кв.м., в тому числі житлої 51,0 кв.м. Посилається, що вказаний будинок було побудовано дідусем відповідачів в 1960 році, після його смерті спадщину прийняв його син - [PERSON] , але за життя спадщину не оформив. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 04 червня 2004 року, вказаний будинок побудовано з 1940 року до 1981 року. Згідно до Витягу з бази даних Державного земельного кадастру від 26.07.2006 року земельно ділянка по [ADDRESS] перебуває в користуванні [PERSON] - батька відповідачів. Відповідно до проведеної Відділом земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) інвентаризації земельних ділянок в Голосіївському районі м.Києва, земельна ділянка за обліковим номером [ADDRESS] перебуває у користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що мати відповідачів - [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 12 жовтня 1977 року, а відповідачі: [PERSON] з 08 липня 1977 року, [PERSON] з моменту народження та в подальшому з 24 грудня 1992 року. Вважає, що відповідачі були в законний спосіб зареєстровані в будинку [ADDRESS] , в зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнирьовою Г.М., зареєстровано в реєстрі №3125 (а.с.10). З Витягу з Державного реєстру правочинів №3227946 від 28 листопада 2006 року вбачається, що реєстрація будинку [ADDRESS] за [PERSON] здійснена 28 листопада 2006 року (а.с.20). З Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про рестрацію права власності від 05 березня 2021 року вбачається, що житловий, загальною площею 35,7 кв.м, житловою площею 27.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2006 року (а.с.42). Відповідно до Довідки форма №3 виданої КП «Голосіївприватсервіс» Голосіївської районної в м.Києві Ради за №5932 від 01 вересня 2006 року вбачається, що власником будинку [ADDRESS] , житловою площею, 27,3 кв.м., є [PERSON] , будь-які інші особи за вказаною адресою зареєстрованими не значаться (а.с.41). З Реєстраційного посвідчення №030786 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 28 листопада 2006 року, про що записано в реєстраційну книгу №271-105 за зареєстрованим №41243 від 27 вересня 2007 року (а.с.12). Виходячи з цього, встановлено, що позивач з 28 листопада 2006 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, з вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 листопада 2006 року укладеного між позивачем та [PERSON] вбачається, що останній належав відчужуваний будинок на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. від 28 травня 2002 року за реєстрованим №2540, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна 07 червня 2002 року у реєстровій книзі №271-105 за реєстровим №41243. З цього випливає, що станом на 07 червня 2002 року спірний будинок [ADDRESS] належав на праві власності продавцю - [PERSON] , тобто право власності на нього було зареєстровано належним чином. З Реєстру Територіальної громади м. Києва вбачається, що на момент звернення позивача до суду, станом на 17 березня 2021 року, в спірному будинку були зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.41). Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 лютого 2005 року визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/3 частини за кожним, будинку під літерою «А» по [ADDRESS] , загальною площею 98,2 кв.м., в тому числі жилої 51,0 кв.м. З вказаного рішення суду вбачається, що [PERSON] фактично прийняв після смерті батька належний йому будинок , але не оформив спадкових прав через нотаріальну контору із-за відсутності правоустановчих документів на будинок. Судом встановлено, що правоустановчі документи на будинок не оформлені. Таким чином, суд дійшов висновку, що є достатні підстави для визнання за позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/3 частини за кожним, будинку під літерою «А» по [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з вказаного, вбачається, що відповідачі набули права власності на будинок під літерою «А» по [ADDRESS] . Крім того, з відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб №100/39-893 від 08 червня 2021 року вбачається, що надати інформацію щодо підстав реєстрації [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] не має можливості, так як документи до Відділу не передавалися. Також, з відповідей ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Голосіївського районного відділу від 03 червня 2021 року та Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 35 травня 2021 року вбачається, що інформацію щодо підстав реєстрації [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] надати не має можливості, так як документи на зберігання не передавалися, та не відностяться до компетенції Державної міграційної служби. Виходячи з цього, встановлення підстав для реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] виявилося неможливим. В судовому засіданні встановлено та не було спростовано представником відповідача, що у спірному будинку [ADDRESS] ніколи не мешкали відповідачі. Фактичне місце проживання відповідачів знаходиться у іншому будинку по [ADDRESS] , що встановлено рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 лютого 2005 року, яким визнано за відповідачами належні частки у будинку під літерою «А» по [ADDRESS] . Факт непроживання відповідачів у спірному будинку підтверджується Актом про фактичне непроживання від 15 березня 2021 року, підписаним сусідами по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідчений Начальником управління ЖКГ Голосіївської РДА в м.Києві Ткачуком (а.с.43). Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірний будинок позивачем набуто правомірно, його право власності оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку, ніким не оспорено. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря житла, членів його сім`ї. З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення. Це підтверджується і правовою позицією Верховного суду України у справі №6-709цс16, в якій зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Що стосується вимоги позивача щодо зобов`язання відповідачів здійснити дії щодо зняття їх з реєстації місця проживання в спірному будинку, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із вказаних вимог. Виходячи з цього та із задоволення вимог позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача по 908 грн. судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: partial