Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про виплату середнього заробітку за час затримки фактичного рохрахунку при звільненні, покликаючись на те, що 30 листопада 2010 року його звільнено з посади начальника пасажирського поїзда ДТГО «Львівська залізниця». Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року зобовязано ПАТ «Українська залізниця» здійснити нарахування та виплатити йому заробітну плату за відпрацьовані години у надурочний час з розрахунку відпрацьованих 30 годин понаднормово у період жовтень - листопад 2010 року. На виконання рішення суду 05 серпня 2017 року йому було нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 303,12 грн. Його середньоденна зарплата становить 193,42 грн., а тому відповідачем має бути виплачено йому середній заробіток в період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2017 року у розмірі 471557,96 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь 471557,96 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивач позов підтримав, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що відповідачу стало відомо про необхідність виплати 303,12 грн. заробітної плати за відпрацьовані години у надурочний час 31 травня 2017 року, які були виплачені [PERSON] Вважає, що ПАТ «Українська залізниця» не порушено прав позивача, просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що наказом № 2147/ос від 30 листопада 2010 року [PERSON] з 30 листопада 2010 року звільнено з роботи з посади начальника пасажирського поїзда ДТГО «Львівська залізниця» на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Згідно з ст. 116\~КЗпП\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~ Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Однак при цьому суд переконаний, що при вирішенні вказаних питань суду слід виходити виключно із обставин конкретної справи та з'ясовувати наявність спору між сторонами з приводу тих чи інших не виплачених сум, вину сторони у порушенні строків їх виплати та обізнаність обох сторін із наявністю не виплачених сум на час звільнення працівника. Згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року зобовязано ПАТ «Українська залізниця» здійснити нарахування та виплатити [PERSON] заробітну плату за відпрацьовані години у надурочний час з розрахунку відпрацьованих 30 годин понаднормово у період жовтень - листопад 2010 року. Також згідно позиції Верховного суду України, зокрема, висловленої у справі №6-76цс14 від 02 липня 2014 року, обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. У відповідності до листа ПАТ «Українська залізниця» №616 від 01 серпня 2017 року [PERSON] нараховано кошти за відпрацьовані 30 годин понаднормово у період жовтень - листопад 2010 року у розмірі 303,12 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що при звільненні [PERSON] та здійсненні з ним остаточного розрахунку відповідачем виплачено усі суми, які належали [PERSON], та відповідно у ПАТ «Українська залізниця» не існувало заборгованості перед позивачем, між сторонами не існувало спору про розмір належних позивачу сум, зокрема станом на 15 квітня 2011 року, що додатково стверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до ДТГО «Львівська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов'язання до вчинення дій, а відтак ПАТ «Українська залізниця» не виплачено [PERSON] кошти за відпрацьовані 30 годин понаднормово у період жовтень - листопад 2010 року не з власної вини, оскільки позивач не предявляв вимоги до відповідача про здійснення з ним такого розрахунку та здійснення виплати будь-яких спірних сум до часу звернення ним у суд, ПАТ «Українська залізниця» дізналось про необхідність здійснення такої виплати лише 31 травня 2017 року та негайно виконало вказане рішення суду на вимогу виконавчої служби, а відтак підстави для здійснення нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження у судовому засіданні, позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed