Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, посилаючись на те, що позивач передав відповідачу грошові кошти за продаж нерухомого майна і за усною домовленістю в подальшому сторони мали укласти договір купівлі - продажу. З метою зібрання документів для оформлення угоди, відповідачем була видана довіреність позивачу, проте останній до закінчення строку не зібрав усіх документів, відповідач також не приймала в цьому участь і договір купівлі - пролажу нерухомого майна укладений не був. На письмову вимогу позивача повернути кошти відповідач не відреагувала, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та представник останнього позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач та представник останньої позовні вимоги не визнали та пояснили, що грошові кошти відповідач не отримувала, хоча розписка про отримання коштів була складена особисто нею. Підстава для складення такої розписки стали усні домовленості сторін у подальшому укласти договір купівлі - продажу за обумовлену у розписці суму. Крім того, представник відповідача зазначив про те, що підстава для звернення до суду вказана позивачем не є вірною, оскільки правовідносини які склалися у сторін відносяться до зобов'язального права, оскільки фактично між стотонами був укладений договір. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.07.2013 року позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, що на час звернення до суду з даним позовом становить 373650 грн. /а.с. 9, 17/. На підтвердження передачі коштів була видана розписка, про отримання грошових коштів у зв'язку із продажем гаражного боксу [ADDRESS] який належить відповідачу на праві власності (далі - гаражний бокс/нерухоме майно) /а.с. 9 - 11/. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закону) в редакції яка діяла на час складення розписки про отримання коштів за продаж гаражного боксу, тобто станом на 22.07.2013 рік, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону,обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України - Закону,у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до позиції викладеної у постанові ВСУ 6-122 цс 14, згідно змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Той факт, що, договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним. Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Відповідно до п. 8 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року (далі - ППВСУ), не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що відповідач видала довіреність позивачу для оформлення правовстановлюючих документів на гаражний бокс, деякі з яких останній отримав, з метою укладення в подальшому договору купівлі - продажу відповідно до вимог законодавства /а.с. 12, 56 - 63/. Проте, в подальшому строк дії довіреності один рік сплинув. Позивач зазначає, що не оспорювалось відповідачем, що перемовини щодо оформлення договору купівлі - продажу мали місце з батьком відповідача, який пояснив, що саме він вирішує вказані питання, а нерухомість зареєстрована за відповідачем лише номінально. Позивач зазначає, що батько позивача постійно повідомляв про те, що договір купівлі - продажу гаражного боксу буде укладено, однак спливав час для захисту прав позивача у судовому порядку і останній вирішив звернутися із офіційним листом до відповідача, про повернення коштів, проте відповідач на вказане звернення не відреагувала, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду /а.с. 13 - 16/. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідачем не доведено в порядку ч. 1 ст. 60 ЦПК України, що позивач не передавав останній грошові кошти. Відповідно до вимог законодавства, що діяло на час передачі коштів, розписка про отримання грошових коштів за продаж гаражного боксу не має юридичного значення для підтвердження укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, договір не є вчиненим(укладеним), оскільки нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у встановленому законом порядку у державному органі. Таким чином договірні відносини між сторонами не мали місця, що спростовує доводи представника відповідача, про їх наявність. Крім того, відповідачем оспорюється факт вчинення дій направлених на укладення такого правочину, як купівля - продаж, зокрема передача грошових коштів позивачем, а також не доведено факт передачі майна позивачу у розпорядження тощо. В свою чергу, відповідно до п. 8 ППВСУ вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК, з якою в свою чергу і звернувся позивач. Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved