Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 26.01.2011 року згідно Наказу №04-к позивач була прийнята на роботу до відповідача на посаду офіс-менеджера. Згідно Наказу №121 від 01.02.2013 року трудовий договір було розірвано на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. За період трудових відносин відповідачем нараховано але не виплачено позивачу заробітню плату на загальну суму 21 685,39 грн. Крім того, позивачем не було використано свої права на відпустку, розмір компенсації за 46 днів невикористаної відпустки становить 1 705,68 грн. При звільненні позивача ці суми виплачені їй не були, чим порушено її права. Просить суд стягнути з відповідача суму невиплаченої заробітної палти за період роботи з січня 2011 року по лютий 2013 року у розмірі 21 685,39 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 1 397,64 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2011 року згідно Наказу №04-к позивач була прийнята на роботу до відповідача на посаду офіс-менеджера. Згідно Наказу №121 від 01.02.2013 року трудовий договір було розірвано на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. За період трудових відносин відповідачем нараховано, але не виплачено позивачу заробітню плату на загальну суму 21 685,39 грн. Крім того, позивачем не було використано свої права на відпустку, розмір компенсації за 46 днів невикористаної відпустки становить 1 705,68 грн. При звільненні позивача виплата всіх сум, що їй належать не здійснена. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Будь-яких заперечень чи доказів на спростування доводів позивача, що викладені у позовній заяві відповідачем суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved