Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею, покликаючись на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова є власником даної квартири, в якій зареєстрована відповідач. Проте [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з липня 2017 року, оскільки звільнена з в/частини А2166. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 08 жовтня 2020 року, 01 грудня 2020 року, однак відзив на позовну заяву не подала, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , яка належить Міністерству оборони України та перебуває на утриманні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова зареєстрована 24 травня 2012 року відповідач [PERSON] , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №203 від 04 червня 2020 року. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.\~ Суд також враховує думку Верховного суду України, викладену у п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від\~12 квітня 1985\~№\~2, згідно якої у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Як встановлено в судовому засіданні в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] , який без поважних на те причин, не проживає у спірній квартирі з липня 2017 року, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, що стверджується актами комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 05 листопада 2019, 04 грудня 2019 року. \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи наведене, а також те, що відповідач не надала своїх пояснень, заперечень щодо тверджень позивача, а також будь-яких інших доказів, окрім наданих позивачем, суд переконаний, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з липня 2017 року, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, догляду за квартирою не здійснює, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved