Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Позов мотивує тим, що 01.12.2001 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що у них з відповідачкою в останній рік постійно виникають сварки, так як вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок цього між ними були припинені шлюбні відносини, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим. Спору щодо поділу майна не мають. Вони добровільно вирішили питання щодо місяця проживання дітей, які після розірвання шлюбу залишаться проживати з матір'ю, а позивач буде їм допомагати матеріально. Позивач та відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі, де позивач зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, примирення вважає неможливим, а відповідачка вказала, що позов визнає повністю та строк на примирення не потрібен. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачкою. Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що в останній рік між ними постійно виникають сварки, внаслідок того, що вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок цього між ними були припинені шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть. Відповідачка подала заяву, де вказала, що позов визнає. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як згідно позову, сторони припинили шлюбні стосунки. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved