Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 18.02.1984 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Ворошиловградської області, актовий запис № 1. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що причиною розірвання шлюбу стало те, що з відповідачкою в психологічному плані вони несумісні, тому між ними немає порозуміння, на цій підставі в сім`ї почалися сварки та скандали, які призвело до того, що сумісне життя стало неможливим, в зв`язку з чим подальше подружнє життя суперечить його інтересам, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Шлюб у нього та у відповідачки перший. Сумісно з відповідачкою він не проживає три роки. Спору про спільно нажите майно подружжя немає. В органах ДРАЦСу відповідачка не бажає розірвати шлюб, тому він вимушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18.02.1984 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Ворошиловградської області, актовий запис № 1. У позивача та відповідача від спільного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Судом встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач з позовними вимогами згодна, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у чинність ст. 112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п. 2 ч. З ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved