Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008р. в розмірі 11625 грн. за грудень 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року, з [PERSON] та [PERSON], а також з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року, що складалася з 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а всього в сумі 45972,25 грн. На даний час рішення суду звернуто до примусового виконання, та виконується щодо кожного із відповідачів у Личаківському, Сокальському та Самбірському відділах державної виконавчої служби. Однак відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, заборгованість по договору кредиту не погасили та допустили прострочення виконання грошового зобовязання за договором кредиту, а тому просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON], а також солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року, що складалася з 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а всього в сумі 45972,25 грн. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленим, і таким, що не підлягає доказуванню у даному судовому процесі, факт наявності у відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також у [PERSON] та [PERSON] солідарного грошового зобовязання перед позивачем, що випливає з умов договору № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року. Ст. 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з правовими положеннями ст. 549 ЦК України штраф та пеня, як різновиди неустойки, є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобовязання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Крім цього, ч.2 ст.551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З наведеного випливає, що у випадку невиконання або неналежного виконання взятого на себе зобовязання, що випливає з умов договору, боржник зобовязаний сплатити на користь кредитора неустойку у виді штрафу або пені, залежно від способу у який було здійснено порушення зобовязання, у розмірі встановленому договором. Однак, як встановлено судом, на даний час відповідачами грошове зобовязання за умовами кредитного договору перед позивачем не погашене, рішення суду про стягнення кредитної заборгованості перебуває у різних виконавчих службах на стадії примусового виконання, проте на даний час не виконане. Таким чином, оскільки протягом спірного періоду грудня 2015 року відповідачами було допущено порушення взятого на себе грошового зобовязання за умовами кредитного договору, а тому у них виник обовязок по сплаті неустойки у виді пені, розмір якої встановлений п.4.3 цього договору у розмірі 3% від суми залишку за кожен день користування кредитом. При таких обставинах суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення пені за період грудень 2015 року, яка згідно з проведеним позивачем розрахунком становить 11625 грн., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 551 грн. 20 коп. слід стягнути в дохід держави у рівних частках з відповідачів по 183 грн. 73 коп. з кожного.

Outcome: approved