Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 20.11.2014 року до [PERSON] звернувся [PERSON] із проханням позичити йому 40000 гривень. Враховуючи, що він добре знав Відповідача і на той час у нього була така сума коштів, він погодився позичити йому 40000 гривень, за умови повернення йому вказаної суми протягом двох місяців, тобто до 20.01.2015 року. Саме на цих умовах вони і уклали усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором Відповідач власноруч написав розписку і отримав гроші. Однак Відповідач свої зобов'язання не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак Відповідач гроші не повернув, від телефонних розмов та зустрічей ухиляється. У звязку з чим звертається з позовом до суду. Таким чином, на сьогоднішній день сума неповернутої позики складає 40000,00 грн. Відповідно до здійсненого розрахунку відсотків за період користування позикою, станом на 22.09.2016 р. позивач має право на одержання від Відповідача відсотків в сумі 16 278,91 грн. Відповідно до здійсненого розрахунку 3 % річних від неповерненої суми позики та індексу інфляції за весь час прострочення, станом на 22.09.2016 р. позивач має право на одержання від Відповідача 3 % річних в сумі 2002,00 грн. та втрат від інфляції в сумі 18 120,00 грн. Таким чином загальна сума заборгованості за позикою становить 76400,91 грн. Представник позивача та позивач наполягав на задоволенні позову. Відповідач частково заперечував проти позову вказавши, що суму боргу в розмірі 40 тис гривень та 3 відсотків річних він готовий сплати та визнає, що ж стосується інших виплат вказує на те, що вони не передбачені договором. Вислухавши учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 20.11.2014 року до [PERSON] звернувся [PERSON] із проханням позичити йому 40000 гривень. Враховуючи, що він добре знав Відповідача і на той час у нього була така сума коштів, він погодився позичити йому 40000 гривень, за умови повернення йому вказаної суми протягом двох місяців, тобто до 20.01.2015 року. Саме на цих умовах вони і уклали усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором Відповідач власноруч написав розписку і отримав гроші. Однак Відповідач свої зобов'язання не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак Відповідач гроші не повернув, від телефонних розмов та зустрічей ухиляється. У звязку з чим звертається з позовом до суду. Таким чином, на сьогоднішній день сума неповернутої позики складає 40000,00 грн. Відповідно до здійсненого розрахунку відсотків за період користування позикою, станом на 22.09.2016 р. позивач має право на одержання від Відповідача відсотків в сумі 16 278,91 грн. Відповідно до здійсненого розрахунку 3 % річних від неповерненої суми позики та індексу інфляції за весь час прострочення, станом на 22.09.2016 р. позивач має право на одержання від Відповідача 3 % річних в сумі 2002,00 грн. та втрат від інфляції в сумі 18 120,00 грн. Таким чином загальна сума заборгованості за позикою становить 76400,91 грн. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими. ч. 1 ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідно до статті 1048 ЦК України підлягають стягненю з боржника проценти на рівні облікової стави Національного банку України, оскільки розпискою стягнення процентів те передбачено, позивач вправі застосувати вище наведену норму закону. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише в тому разі, якщо договором не встановлено інші умови. Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved