Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, з врахуванням заяви (ах. № 2424 від 24.01.2017 року, а.с. 25-27) про стягнення з [PERSON] борг за борговою розпискою в сумі 1631350,00 грн., яка складається з: основного боргу в сумі 553000,00 грн., 3% річних в сумі 46544,00 грн., а також заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1078350,00 грн. Позивач в судовому засіданні 21.11.2016 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання, призначене на 26.01.2017 року та 20.02.2017 року позивач не зявився, про дату, час тат місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 19, 32). Подав до суду заяву (вх. № 2798 від 26.01.2017 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 29). Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду повернулися конверти з повістками для відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 17, 23, 39), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини девятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 38). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідач, [PERSON], 21.10.2013 року отримав від позивача, [PERSON] 20000,00 дол. США, про що надав розписку від 21.10.2013 року, в якій зобов'язувався суму боргу повернути через 6 (шість) місяців, тобто до 21.04.2014 року, зі сплатою 5% в місяць (а.с. 4, 30). За інформацією, розміщеною на сайті Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», курс національної валюти по співвідношенню до іноземних валют станом на день збільшення позивачем розміру позовних вимог (а.с. 25-27), 23.01.2017 року за 1 дол. США становить 27,4285 грн. (а.с. 28). Тому позивач заявив до стягнення з відповідача 553000,00 грн. основного боргу та 1078350,00 грн. заборгованості по сплаті відсотків за період з 21.01.2013 року по 21.01.2017 року. У відповідності до пункту 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини. Складена сторонами розписка та їх дії свідчать про те, що між ними виникли зобов'язання, що виникають з договору позики, в силу яких одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем надана розписка від 21.10.2013 року, тобто між сторонами договір позики укладений в письмовій формі, кошти відповідачем отримані, що відповідає вимогам статті 1047 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач свою частину зобов'язань виконав в повному обсязі. Складена відповідачем розписка, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні та приєднано до матеріалів справи (а.с. 30), свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання по поверненню визначеної грошової суми. Положеннями частини першої статті 1051 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Однак жодних заперечень зі сторони відповідача не надходило. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін повернення грошових коштів в розписці сторонами узгоджений та визначений до 21.04.2014 року. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З приписом статті 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Аналіз норм статті 99 Конституції України, статей 192, 533 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Судом встановлено, що за інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного банку України, офіційний курс національної валюти по співвідношенню до іноземних валют станом на день ухвалення рішення суду, 20.02.2017 року за 100 дол. США становить 2702,6138 грн. (а.с. 40-41). За розрахунком суду сума основного боргу відповідача становить: 20000,00 дол. США х 2702,6138 грн. / 100 = 540522,76 грн. При цьому, заборгованість по сплаті відсотків за період з 22.11.2013 року (день виникнення виконання зобовязань по сплаті відсотків) по 20.02.2017 року (день ухвалення рішення суду) становить: 540522,76 грн. (сума основного боргу) х 60% (річні 5% х 12 місяців) / 365 (днів у році) х 1187 (дні прострочення виконання зобовязання) = 1054685,78 грн. Докази повернення відповідачем грошових коштів за розпискою від 21.10.2013 року в матеріалах справи відсутні, суду не подані, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу за вищевказаною розпискою та заборгованості по сплаті відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 1595208,54 грн., з яких: 540522,76 грн. основного боргу та 1054685,78 грн. заборгованості по сплаті відсотків. Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних, слід зазначити, що статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.1991 року визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Статтею 625 Цивільного кодексу України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, про що зазначено в статті 11 Цивільного кодексу України, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Зважаючи на те, що даним рішенням з відповідача стягується сума основного боргу, на нього не може бути покладена відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати 3% річних від суми нарахованих та несплачених відсотків. Оскільки відповідальність у розмірі 3% річних, встановлена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, передбачена лише за прострочення виконання грошового зобовязання, тобто власне боргу, 3% річних на суму боргу по сплаті відсотків за користування коштами за борговою розпискою не нараховується. В звязку з чим, суд вважає за необхідне в частині стягнення відповідної суми (3% річних) відмовити. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.

Outcome: partial