Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів для захисту своїх прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 жовтня 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] (далі - Відповідач 1) було укладено Кредитний договір № 6639-010/08Р (далі Кредитний договір), за умовами якого позивач надав Відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 60265,00 грн. зі сплатою 20,49 % річних. Відповідне зобовязання було виконано позивачем 24 жовтня 2008 р., що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 24.10.2008 р. Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця включно до 10-го числа шляхом внесення грошових коштів у відповідності до графіку погашення кредиту. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору (повернення кредиту), зазначеного в пункті 1.2. Кредитного договору. 26 липня 2010 р. та 16 листопада 2010 р. з метою реструктуризації поточної заборгованості за Кредитним договором між сторонами було укладено договори про внесення змін та доповнень до Кредитного договору. Проте, станом на 17 червня 2015 року Відповідачем-1 неналежним чином виконуються зобов'язання за Кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 138 618,04 грн., у тому числі: - заборгованість за кредитом: 52 901,21 грн.; - заборгованість за процентами: 27 081,29 грн.; - неустойка (пеня) за кредитом: 42 322,28 грн.; - неустойка (пеня) за процентами: 16 313,26 грн. Пунктом 10.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом положень статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Крім цього, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов'язання Відповідачем-1 як позичальником, 24 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач-2) було укладено договір поруки № 6639-010/08Р. Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що за його умовами поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором (Позивачем) за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником (Відповідачем-1) за Кредитним договором. Відповідно до положень статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною першою статті 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на вищевикладене позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 84565,80 грн. боргу, а саме: заборгованість за кредитом 52901,21 грн.; заборгованість за процентами 27081,29 грн.; неустойка (пеня) 4583,30 грн. Відповідачі позов не визнали і просять застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки Відповідачем-1 останній платіж по банківському кредиту був здійснений 13.12.2012 року в сумі 10178,43 грн. і з тогу часу до них від позивача не було ніяких вимог. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] було укладено Кредитний договір №6639- 010/08Р, за умовами якого позивач надав Відповідачу-1 у строк з 24.10.2008 року до 24.10.2015 року грошові кошти у розмірі 60265,00 грн. зі сплатою 20,49 % річних. Також пунктом 9.2 шляхом підписання даного Договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного Договору (з 24.10.2008 року до 24.10.2015 року) припиняється достроково на десятий день місяця, наступного за місяцем,у якому виник факт прострочення. Крім цього, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов'язання Відповідачем-1 як позичальником, 24 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 6639-010/08Р. Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що за його умовами поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором (Позивачем) за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником (Відповідачем-1) за Кредитним договором. Відповідно до положень статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідне зобовязання було виконано позивачем 24 жовтня 2008 р., що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 24.10.2008 р. Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця включно до 10-го числа шляхом внесення грошових коштів у відповідності до графіку погашення кредиту. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору (повернення кредиту), зазначеного в пункті 1.2. Кредитного договору. 26 липня 2010 р. та 16 листопада 2010 р. з метою реструктуризації поточної заборгованості за Кредитним договором між сторонами було укладено договори про внесення змін та доповнень до Кредитного договору. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж Відповідачем-1 здійснено 13.12.2012 року в сумі 10178,43 грн. Таким чином, відповідно до п.9.2 вказаного кредитного договору строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного Договору (з 24.10.2008 року до 24.10.2015 року) припинився достроково на десятий день місяця, наступного за місяцем,у якому виник факт прострочення. Факт прострочення відповідача виник у січні 2013 року тому відповідно строк користування кредитом припинився 10.02.2013 року і саме з цього часу у позивача виникло право вимоги у відповідачів повернення суми боргу за кредитом. Однак позивач вчасно не скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом своїх прав лише 04.04.2016 року, тобто по збігу строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обовязок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Відповідачі звернулись до суду з письмовою заявою про застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки у позивача збігли строки звернення до суду, визначені ст.257 ЦК України. Така заява відповідачів підлягає задоволенню, оскільки дійсно з 10.02.2016 року у позивача збіг трирічний термін звернення до суду, який розпочався 10.02.2013 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed