overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власниками якої вони є, зареєстрована донька позивача [PERSON] - [PERSON] та онук [PERSON] - [PERSON] Проте як зазначають позивачі, відповідачі протягом останніх двох з половиною років в квартирі не проживають, участі в утриманні квартири не приймають. На підставі викладеного позивачі просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позивачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивачі подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого 28.08.1997 року на Українській біржі «Десятинна» за реєстровим №5470-1955, що також підтверджується інформаційною довідкою КП «Київське міське БТІ» КВ-2017 №27845 від 21.07.2017 року. Згідно довідки форми №3 КК «Центр комунального сервісу» №86/2697 від 26.07.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (донька) та [PERSON] (онук). Згідно відповіді Оболонського УП ГУ НП в м. Києві №К-4366/175т/04-17 від 05.09.2017 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS], з лютого 2015 року. Крім того, факт не проживання відповідачів у спірній квартирі також підтверджується актом власників квартири та сусідів (а.с.15). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі в квартирі не проживають без поважних причин понад один рік, позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, підлягають задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою [ADDRESS], яке належить йому на праві власності, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] є колишньою співмешканкою його брата, а неповнолітні [PERSON] та [PERSON] є її дітьми і вони більше восьми років не проживають за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник служби у справах дітей Новоселицької районної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову, посилаючись на те, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] більше восьми років проживають за кордоном, їх до вищевказаного домоволодіння прописав брат позивача, який з 2005 року з відповідачкою [PERSON] не проживає і в цьому випадку права неповнолітніх дітей не порушені. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд, зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника служби у справах дітей, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] була співмешканкою його брата, оскільки проживала у фактичному шлюбі з його покійним братом [PERSON]. У зв'язку із цим як член сім'ї власника вона та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у господарстві в [ADDRESS], яке належить на праві власності позивачу згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.09.2008 року за №20269731 і зареєстрованого в Новоселицькому КБТІ 17.09.2008 року. Відповідачі більше восьми років у вказаному будинку не проживають, що підтверджено актом опитування свідків [PERSON] та [PERSON] від 13.01.2013 року. Враховуючи те, що вони на даний час добровільно не знялися із реєстрації з вказаного будинку, що підтверджено довідкою Тарасовецької сільської ради №102 від 13.01.2014 року, то цим вони порушують права власника будинку. Оскільки даний будинок належить позивачу, то відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв'язку із тим, що останні не проживають у ньому більше року та не відомо про обставини, які б надавали їм право на підставі ст.71 Житлового кодексу України на збереження за ними жилого приміщення як за тимчасово відсутніми. На підставі ст.405 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою вул.Підлісна, 16, с.Буда Новоселицького району Чернівецької області, яке належить йому на праві власності, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані у вищевказаному домогосподарстві, але більше пятнадцяти років в ньому не проживають. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, та не повідомили про причини неявки. Зі згоди\~ представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у господарстві по вул.Підлісна, 16, с.Буда Новоселицького району Чернівецької області, яке належить на праві власності позивачу, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності\~ на нерухоме майно №298645. Відповідачі з 2003 року по даний час у вказаному будинку не проживають, що підтверджується актом опитування сусідів від 21.08.2017 року та підписами свідків у ньому. Враховуючи те, що відповідачі на даний час добровільно не знялися із реєстрації із вказаного будинку, то цим вони порушують права власника будинку.\~\~ Відповідно до ст.391 ЦК України права власника щодо вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном слід задовольнити шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки позивачем вірно обраний спосіб захисту, то позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст.ст.391, 405 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування. У своєму позові позивач вказав, що він є відповідальним наймачем квартири [ADDRESS]. На теперішній час у спірному жилому приміщенні зареєстровані, він, позивач та відповідачі по справі. Фактично квартирі проживає один позивач. На початку 2016 року відповідачі зібрали свої речі і виїхали з квартири, пояснивши, що мають намір мешкати окремо в іншому місці. На теперішній час позивачу невідомо місце проживання відповідачів. Відповідачі добровільно залишили спірну квартиру. Позивач не чинив їм перешкоди у користуванні спірною квартирою. З того моменту та по теперішній час відповідачі мають інше постійне місце проживання. Комунальні послуги відповідачі не сплачують. Позивач змушений сплачувати комунальні послуги і за відповідачів. У звязку з цим, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів. Позивач просить визнати відповідачів, таким, що втратив право користування в квартирі [ADDRESS], у звязку з тим, що вони понад шість місяців без поважної причини не проживають в спірній квартирі. Позивач та представник позивача у судове засідання не зявилися, але надали до суду заяву,в якій представник позивача просить розглянути справу без його участі, на заочний розгляд справи згоден. Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надали. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа у судове засідання не зявилася. Суд вважає можливим розглянути справу без участі третьої особи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із довідки МКП «Основаніє» № 711 від 15.03.2016 року вбачається, що наймачем квартири [ADDRESS] є позивач по справі [PERSON]. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків проводиться в судовому порядку. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] знайшов свої обгрунтування та докази у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації у домоволодінні позивача. Позов обґрунтовує наступними доводами. Згідно договору купівлі - продажу будинку від 23.12.1992 року позивач є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] У даному домоволодінні зареєстровані відповідачі, але більше 6 місяців не проживають. Відповідачі не є членами сім'ї позивача, а є дітьми колишньої дружини позивача. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі не бажають. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів і просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, зняти їх з реєстрації у його домоволодінні та стягнути судові витрати по справі у сумі 332 гривні. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти зняття його з реєстрації, але просив не стягувати з нього судові витрати за відсутності коштів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Судова повістка надіслана судом за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернута до суду з відміткою поштового відділення про повернення, оскільки адресат вибув на проживання у м.Полтава. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, вказаною стороною. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідачі більше одного року не проживають у домогосподарстві позивача. Заслухавши пояснення свідків, позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між власником житла або законом. Позивач згідно договору купівлі - продажу будинку від 23.12.1992 року є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] У даному домоволодінні зареєстровані відповідачі, але більше 6 місяців не проживають. Відповідачі не є членами сім'ї позивача. Вони є повнолітніми дітьми колишньої дружини позивача. В зв'язку з цим вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації у домоволодінні позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми судових витрат суд задовольняє в межах документально підтвердженої суми в розмірі 229,40 грн. На підставі ст.71 Житлового кодексу Української РСР, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою по [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані у вищевказаному домогосподарстві, але більше як п'ятнадцяти років в ньому не проживають. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, та не повідомили про причини неявки. Зі згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у господарстві по [ADDRESS]. Вказане домогосподарство належить позивачу відповідно до свідоцтва на забудову виданого на підставі рішення виконкому Новоселицької районної ради народних депутатів №42 від 13.03.1989 року. Відповідачі з 2003 року по даний час у вказаному будинку не проживають, що підтверджується актом опитування сусідів від 13.02.2017 року та підписами свідків у ньому, довідкою Магальської сільської ради №3097 від 30.06.2017 року. Враховуючи те, що відповідачі на даний час добровільно не знялися із реєстрації із вказаного будинку, то цим вони порушують права власника будинку. Відповідно до ст.391 ЦК України права власника щодо вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном слід задовольнити шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки позивачем вірно обраний спосіб захисту, то позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст.391, 405 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійними договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект». Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.10.2010 року він повинен сплатити заборгованість ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11361334000 від 18.06.2008 року, а тому оскільки банк скористався своїм правом вимоги, то укладення спірних договорів є незаконним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що оспорювані позивачем договори укладені у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у позові через його безпідставність та Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтований, безпідставний і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 4, у відповідності до якого відбувся перехід права вимоги, в тому числі за зобов'язаннями [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11361334000 від 18.06.2008 року. У зв'язку з укладенням цього договору 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» також було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. Частина 1ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Ні позивачем, ні його представником в судовому засіданні не було надано жодних аргументів та доказів того, що відповідачами при укладенні спірних договорів було порушено вищевказані вимоги законодавства, договори в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, що свідчить про повну безпідставність позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, посилаючись на те, що після рішення суду відповідач перестав бути власником будівель, однак у його власності залишилася земельна ділянка, яку він приватизував під час незаконного володіння будинком. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх завдольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував щодо його задоволення, оскільки він вже не є власником будівель, які знаходяться на приватизованій ним ділянці. Представник сільської ради в судовому засіданні позов визнав. Третя особа в судове засідання не зявилася, однак подала клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси Судом встановлено, що відповідно до рішення Новоселицького районного суду від 19.05.2010 року було визнано недійсним договір дарування житлового будинку по вул. Прутській №46 в с. Маршенці Новоселицького району укладений 17.08.2005 року між [PERSON] та [PERSON]. 17.09.2007 року відповідачем було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №757297 виданий 17.09.2007 року Маршинецькою сільською радою Новоселицького району на земельну ділянку площею 0.2137 ГА для індивідуального жилого будівництва, яка розташована по вищевказаній адресі, що визнали також відповідачі. Відповідно до витягу про державну реєстрацію №32755586 від 03.01.2012 року власником житлового будинку по вул. Прутській №46 в с. Маршинці Новоселицького району на підставі рішення Новоселицького районного суду від 02.11.2011 року є [PERSON]. Таким чином, оскільки відповідач під час незаконного перебування у його власності житлового будинку скористався своїм правом на приватизацію землі, то у звязку із цим ним порушується право позивача на отримання у власність земельної ділянки під належними їй спорудами, а тому виданий на його імя державний акт підлягає визнанню недійним. На підставі ст.116 ЗК України, ст.ст.21,, 378, 393 ЦК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля. Позивачем також подано заяву про забезпечення позову, в якій просить в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України вжити заходів забезпечення цивільного позову, а саме накласти арешт на автомобіль Skoda Octavia A5, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, № кузова [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ІПН [NUMBER]). В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та матеріали поданої заяви, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню. Згідно ст.151 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Відтак, суд вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач є співмірними із заявленими позивачем вимогами, а тому суд приходить до висновку про необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання незаконною та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, стягнення компенсації за незаконне використання земельної ділянки та стягнення моральної шкоди. Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду, пов'язаного з необхідністю обгрунтування доводів сторін, представників, свідків на що може бути витрачений значний проміжок часу та у зв'язку із розглядом інших справ у призначений час, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення, відклавши складання повного рішення на 5 днів.

Outcome: dismissed