Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо нього. В позові зазначив, що є сином відповідача, який повністю усунувся від виконання обов`язків з виховання та утримання сина, залишивши родину в 2016 році. Після від`їзду батька сталася передчасна смерть його матері, внаслідок чого він фактично був повністю позбавлений батьківського піклування. З моменту від`їзду батька останній не виказує жодного бажання бачитися з сином, не цікавиться життєвими обставинами дитини; не телефонує йому, не бере участі у виховних та навчальних заходах. Батько не лише не надає йому допомоги особисто, а й не здійснив дій щодо оформлення права позивача на отримання допомоги у зв`язку зі смертю годувальника, яким є його покійна мати [PERSON] . У зв`язку із смертю матері та відсутністю піклування з боку інших членів родини позивач опинився у складних життєвих умовах, внаслідок чого був приміщений до родини свого старшого брата [PERSON] . На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо нього та стягнення з відповідача аліментів на його користь в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Ухвалою судді від 01.10.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2020 року призначений судовий розгляд справи. В судове засідання позивач не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без його участі через неможливість присутності в залі судового засідання у зв`язку з перебуванням в виховному закладі - Запорізькому обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, - згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, звернувся до суду з аналогічною заявою. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність зазначених учасників справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин. Відзиву на позов, зустрічного позову, клопотання про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивача, висловленої в її письмовій заяві. Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги позову, просить про його задоволення. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що позивач є сином відповідача та [PERSON] , чия смерть сталася [INFO] (а. с. 8, 9). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право дитини, яка досягла віку чотирнадцяти років, звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав встановлено статтею 165 СК України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 55) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо дитини з боку відповідача, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав; акт обстеження житлово-побутових умов проживання, з якого випливає, що відповідач принаймні з 17 жовтня 2016 року, яким є дата складання цього акту, проживає в іншому населеному пункті, а саме: в м. Артемовську Луганської області, де 13); свідоцтво про смерть матері позивача, яка сталася за спливом чотирьох років після залишення відповідачем родини (а. с. 9); відомості про перебування позивача на повному державному забезпеченні з 30 жовтня 2020 року у комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради за наявності у дитини батька (а. с. 37), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов`язків з виховання та утримання позивача, який доводиться відповідачеві сином. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не лише не зашкодить, а навпаки, буде сприяти гармонійному розвитку дитини. Вирішуючи вимоги позову про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач повністю усунувся від утримання сина. Разом з тим суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь вимог позову в цій частині, оскільки зміст статей 181, 183 СК України, які надають право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини лише батькам або іншим законним представникам дитини, разом з яким вона проживає, свідчить про відсутність у дитини права висувати вимогу про стягнення аліментів. За тих обставин, що позивач перебуває на повному забезпеченні в комунальному навчальному закладі, який повністю забезпечує фінансування життєдіяльності позивача, цьому закладу як законному представнику і належить право звернення з відповідною вимогою, проте цей суб`єкт правовідносин означеним правом не скористався. З наведених міркувань суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів. Судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, має бути стягнутим з відповідача на користь держави.

Outcome: approved