Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на те, що з 26 листопада 2002 року вони перебували у шлюбі з відповідачем. За час подружнього життя вони проживали у будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові, який належав батькові відповідача. В 2004 році [PERSON] подарував даний будинок, загальною площею 78,00 м.кв. та земельну ділянку відповідачу. За їх спільні кошти було здійснено реконструкцію будинку шляхом прибудови та надбудови, внаслідок чого загальна площа будинку була збільшена до 243,20 м.кв. Однак оскільки будинок зареєстрований на відповідача, відповідач вважає, що він не має жодного права на частку у будинку. Просить визнати його та відповідача спільною сумісною власністю 65,74 частки житлового будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові, визнати за ним право власності на 32,87 частки житлового будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов заперечили повністю, пояснили, що позивачем не доведено, що істотне збільшення вартості спірного майна відбулось внаслідок спільних затрат, усі затрати були здійснені виключно відповідачем. Крім того, реконструкція будинку була закінчена у 2005 році, однак позивач не надав доказів, що з 2004 року до 2005 року він поніс витрати саме на реконструкцію будинку. Зазначили, що матір відповідача [PERSON] постійно передавала їй кошти на здійснення реконструкції будинку та здійснювала грошові перекази на імя позивача, у період вагітності відповідача та догляду нею за дитиною. [PERSON] вважають, що відповідачем подані належні докази на підтвердження понесення саме нею, її батьком [PERSON] та матірю [PERSON] таких затрат. Просять у задоволенні позову відмовити. Представник позивача 24 травня 2016 року заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке судом задоволено. Представник позивача 17 травня 2017 року заявив клопотання про витребування доказів та виклик свідків, які судом були задоволені. Представник відповідача 17 травня 2017 року заявив клопотання про витребування доказів та виклик свідків, які судом були задоволені. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, інвентаризаційну справу будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2002 року. Шлюб між сторонами розірвано Залізничним районним судом м. Львова рішенням від 19 травня 2017 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року. /том. 1 а.с. 7, том. 2 а.с. 217-221/ Відповідно до договору дарування будинку та земельної ділянки від 15 квітня 2004 року [PERSON] подарував, а [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. прийняла у дар будинок №32, загальною площею 78,00 кв.м. та земельну ділянку на вул. Кричевського у м. Львові. /том. 1 а.с. 8/ У відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1161 від 27 серпня 2010 року [PERSON] погоджено прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу після прибудови та надбудови на вул. Кричевського, 32. /том. 1 а.с. 10/ Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як вбачається із договору дарування будинку та земельної ділянки від 15 квітня 2004 року [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. набула будинок №32 на вул. Кричевського у м. Львові за час шлюбу на підставі договору дарування, а відтак такий був її особистою приватною власністю. При вирішенні даного спору суд також опирається на правовий висновок Верховного суду у справі № 6-1447цс17 від 08 листопада 2017 року у якому йдеться про те, що згідно частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. У відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи №062/16 від 13 листопада 2016 року реконструкція будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові була проведена після 15 квітня 2004 року. Ринкова вартість будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові до проведення реконструкції, після 15 квітня 2004 року, становить 723,200 грн. Ринкова вартість будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові на час виконання експертизи становить 2111000,00 грн. Ринкова вартість змін, внаслідок яких збільшилась ринкова вартість будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові після реконструкції, проведеної після 15 квітня 2004 року, становить 1387800,00 грн. /том. 1 а.с. 82-156/ Окрім істотного збільшення вартості спірного майна, як обєкта, зазначним висновком експерта також чітко встановлено зміну якісних характеристик спірного нерухомого майна, про що свідчить виконане перепланування з переобладнанням та зміною/ремонтом конструктивних елементів «старих» частин житлового будинку, виконання надбудови та добудови до спірного будинку, які були виконані після 15 квітня 2004 року, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~ Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що здійснював ремонт будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові у 2004-2005 роках. З ним контактував щодо ремонту позивач [PERSON]?а також здійснював розрахунки. Власником даного будинку була відповідач [PERSON], вона також приймала участь в обговоренні ремонту. Зазначив, що не може чітко вказати чи відповідач також надавала кошти на здійснення ремонту у будинку. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що здійснювали ремонт будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові у 2004-2005 роках. Їх наймав на роботу та здійснював оплату їх послуг позивач [PERSON] Звідки у позивача були кошти на оплату послуг вказати не можуть. Свідок [PERSON] повідомив, що під час здійснення ремонтних робіт у будинку бачив [PERSON] один раз. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є матірю позивача [PERSON] Вона працює приватни підприємцем та [PERSON] бере участь у її бізнесі із 1998 року. Реконструкцією будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові займався [PERSON] та вона надавала йому кошти у період 2003-2005 років на здійснення такої реконструкції у розмірі більше 20000,00 доларів США. Мати відповідача [PERSON] на час здійснення такої реконструкції перебувала в Іспанії та їй не відомо про надання нею коштів на реконструкцію будинку. Свідок [PERSON] /[PERSON]/ В.О. в судовому засіданні повідомила, що є матірю відповідача [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. В 2001 році вона виїхала в Іспанію для заробітку коштів на реконструкцію будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові. Кошти на здійснення реконструкцію будинку вона передавала як наручно, так і через банки, перекази проводила на рахунки позивача та відповідача. На початку вона надала кошти на здійснення реконструкції у розмірі 20000,00 доларів США. Загальна сума витрачена відповідачем [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. на реконструкцію будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові становить близько 60000,00 Євро. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що є батьком відповідача [PERSON] /[PERSON]/ [PERSON] відповідача [PERSON] в 2001 році виїхала в Іспанію та передавала їй кошти реконструкцію будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові. Відповідач постійно займалась реконструкцією будинку та розподіляла кошти. Він також надав відповідачу кошти у розмірі близько 10000,00 доларів США. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що реконструкція будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові почалася приблизно у 2004 році, після того коли мати відповідача [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. поїхала за кордон. Одного разу він бачив, що відповідач надавала кошти за здійснення реконструкції будинку, позивач при ньому не розраховувався. Батько відповідача [PERSON] казав, що реконструкція будинку здійснювалась за кошти матері відповідача. Оцінюючи покази свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у обєктивному взаємозвязку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами щодо здійснення внеску у збільшення вартості будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові як позивачем, так і відповідачем, зокрема, актом приймання виконання підрядних робіт №2 від червня-липня 2004 року, договором підряду №2 від 16 травня 2004 року, банківськими інформаціями про проведення операцій за грошовими переказами, виписками з банківських рахунків, довідками про доходи [PERSON], [PERSON], квитанціями та чеками, наданими сторонами. /том. 1 а.с. 65, 72, 215, 216, 220, 221, том. 2 а.с. 3-12, 37-51, 55, 56, 58-61, 67-167, 224-225, том. 3/ Отже, на переконання суду, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. відбулось істотне збільшення вартості будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові, його якісних характеристик, а відтак, вказаний будинок слід визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~ Суд також враховує думку Верховного суду України, викладену у п. 23 постанови ПВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, згідно якої вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вказане, а також істотніший розмір фактичного внеску відповідача [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю., у тому числі виникнення у подружжя [PERSON] та [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. спільної сумісної власності за рахунок майна, набутого відповідачем під час шлюбу на підставі договору дарування, яке є його особистою приватною власністю, що не заперечував у судовому засіданні позивач [PERSON], а також те, що сам позивач вважає, що його частка у спільному сумісному майні становить 32,87 частки, суд вважає, що за [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. слід визнати право власності на 2/3 частки будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові, а за [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частку будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові. Крім того, суд фактично погоджується із розрахунком позивача [PERSON] щодо розміру належної йому частки у будинку №32 на вул. Кричевського у м. Львові, яку позивач розрахував як 32,87 частки, однак з метою належного виконання рішення та уникнення труднощів при реєстрації речових прав сторін, суд вважає, що [PERSON] /[PERSON]/ Ж.Ю. слід визнати право власності саме на 2/3 частки будинку, а за [PERSON] слід визнати право власності саме на 1/3 частку будинку. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути на користь позивача 826,80 грн. сплаченого судового збору. Однак, суд вважає, що на даний час відсутні підстави здійснення розподілу судових витрат, повязаних із залученням експерта та проведення експертизи, оскільки сторонами не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, чеків чи квитанцій, щодо понесення таких, та у випадку їх понесення розміру таких витрат.

Outcome: partial