Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування жилим приміщенням, розподіл особових рахунків. В ході розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги збільшили, збільшені підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали, пояснивши, що 28.10.2003 року Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано [PERSON] ордер №00104 серія Б на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на сім`ю з чотирьох осіб: його [PERSON] , його дружину [PERSON] та їх дітей [PERSON] і [PERSON] . 15.03.2004 року відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності на житло, з якого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях, тобто по 1/4 частині кожному. Вказана спірна квартира складається з 3 окремих кімнат жилою площею 14,3 м2, 15,0 м2 та 22,2 м2. Спочатку позивач [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] займали кімнату площею 14,3 м2, діти мешкали в кімнаті площею 22,2 м2, а кімната площею 15,0 м2 була кімнатою загального користування. Після припинення шлюбно-сімейних відносин з [PERSON] з весни 2015 року позивач [PERSON] перейшов проживати до кімнати площею 15,0 м2, а [PERSON] залишилась в кімнаті площею 14,3 м2. Однак протягом тривалого часу між сторонами існують суперечки та конфлікти щодо поділу користування жилими приміщеннями в спірній квартирі та оплати житлово-комунальних послуг. Тому просять виділити в користування позивача [PERSON] кімнату жилою площею 14,3 м2 з лоджією площею 3,1 м2, а відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - 2 інші кімнати площею 14,3 м2 та 22,2 м2 в квартирі [ADDRESS] , що максимально відповідає їх часткам в праві власності на вказане житло. Місця загального користування просять залишити у загальному користуванні співвласників, крім лоджиї, вхід на який може відбутись тільки за користування кімнатою жилою площею 15,0 м2, чому заперечує позивач. Також просять розділити особові рахунки для окремої оплати житлово-комунальних послуг і встановити відсотковий розмір за користування такими послугами. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги первісного позову не визнали, зустрічний позов підтримали просили його задовольнити, пояснивши, що запропонований позивачем та його представником порядок користування жилим приміщенням порушує визначені частки власності сторін, а також порядок користування жилим приміщенням, який уже склався між сторонами по справі. Тому просять виділити у спільне користування позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] кімнату жилою площею 22,2 м2, відповідачу [PERSON] - кімнату жилою площею 14,3 м2, відповідачу [PERSON] - кімнату жилою площею 15,0 м2, [PERSON] виділити у користування веранду площею 3,9 м2, а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - лоджию площею 3,1 м2, кухню, коридор, вбиральні залишити у загальному користуванні. Та відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі. Представники 3-іх осіб в судові засідання не з'явились жодного разу, про розгляд справи були неодноразово повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити з наступних підстав. Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, 28.10.2003 року Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано [PERSON] ордер №00104 серія Б на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на сім`ю з чотирьох осіб: його [PERSON] , його дружину [PERSON] та їх дітей [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). 15.03.2004 року відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності на житло, з якого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях (а.с.6), тобто по 1/4 частині кожному. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказані вище обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, ізольованою квартирою, загальною площею 95,8 м2, жилою площею 51,5 м2, розташованою на 7 поверсі 17-типоверхового будинку, і має три окремі ізольовані кімнати жилою площею 14,3 м2, 15,0 м2 та 22,2 м2, про що свідчить копія технічного паспорту на дану квартиру (а.с.7-8). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом первісного та зустрічного позовів та виходячи з пояснень сторін та представника позивача, протягом тривалого часу сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг, позивач за первісним позовом бажає окремо сплачувати за користування своїм житлом і саме ту суму, часткою якої користується. Фактично позивач [PERSON] займає і користується кімнатою жилою площею 15,0 м2, а відповідачі - іншими двома кімнатами площею 14,3 м2 та 22,2 м2, але відповідачі бажають зайняти для свого користування кімнати жилою площею 14,3 м2 та 15,0 м2, а [PERSON] з [PERSON] надати у спільне користування кімнату площею 22,2 м2, тобто між сторонами існує спір про порядок користування жилим приміщенням відповідно до розміру часток власності кожної з них. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачу [PERSON] як і відповідачам [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] належить на праві власності по 1/4 частині від усієї спірної квартири кожному, тому, враховуючи загальну жилу площу спірної квартири, що складає 51,5 м2 (14,3 м2 + 15,0 м2 + 22,2 м2), кожному із співвласників припадає для окремого користування по 12,875 м2 (51,5 м2 : 4 особи) жилої площі відповідно до частки власності, тобто 12,875 м2 жилої площі - позивачу і 12,875 м2 жилої площі - кожному відповідачу за первісним позовом. З цього приводу, вимога позивача [PERSON] про виділення йому у користування ізольованої кімнати жилою площею 15,0 м2 з лоджиєю, а відповідачам [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] - двох інших окремих кімнат жилою площею 22,2 м2 та 14,3 м2, є безпідставною і такою, що порушує право спільної часткової власності відповідачів, оскільки позивачу у користування припадає 15,0 м2 жилої площі, а ніж відповідні 12,875 м2 жилої площі на кожного співвласника, виходячи із розміру визначеної частки власності, а трьом відповідачам у користування припадає по 12,166 м2 (22,2 + 14,3) : 3 на кожного із них, що є значно меншим розміром, ніж розрахований відповідний розмір жилої площі до частки кожного співвласника у даній квартирі (12,875 м2), і не відповідає їх розміру частки власності, оскільки позивач бажає користуватись кімнатою на 2,125 м2 більше, ніж запропоновані відповідачам. За таких обставин виділення у володіння та користування позивачу саме кімнати жилою площею 15,0 м2 є несправедливим і незаконним, тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити за вказаних обставин. Крім того, суд не вправі виділяти жилі кімнати співвласникам квартири разом з місцями загального користування, яким в даному випадку є лоджия і на виділенні якої у його користування наполягав позивач [PERSON] . Оскільки позовна вимога первісного позову про розподіл особових рахунків сторін у спірній квартирі та стягнення житлово-комунальних послуг у відсотковому розмірі є похідною від вимоги про визначення порядку користування жилим приміщенням, тому вона також не підлягає задоволенню. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні первісного позову в повному обсязі, тому не підлягає і задоволенню вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачів на його користь 1 409 грн. 60 коп. судового збору. Оцінюючи вимоги зустрічного позову, суд вважає, що, виходячи із рівності часток власності кожного із співвласників квартири, а також виділення у користування рівної площі, яка дорівнює встановленим 12,875 м2, вимоги зустрічного позову не можуть бути задоволені, оскільки виділення у користування [PERSON] кімнати площею 14,3 м2, а [PERSON] - кімнати площею 15,0 м2 порушить розмір частки власності [PERSON] , так як йому припадає тільки 11,1 м2 (22,2 м2 : 2 особи) із 12,875 м2 відповідаючих частці, а вказані співвласники отримають значно більшу частину жилої площі у своє користування. Крім того, суд не вправі виділяти у спільне користування позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] кімнату жилою площею 22,2 м2, оскільки вони не є членами спільної родини з 2015 року і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2018 року шлюб між вказаним подружжям було розірвано. Крім того, не підлягають розподілу місця загального користування між співвласниками, як того просять позивачі по зустрічного позову. За таких обставин у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed