Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (а.с.35) просив: зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON], встановити час та дні для зустрічей з сином: - безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких осіб першу, третю суботу з 16:00 год. до 20:00 год.; - встановити дні, по яких він буде забирати дитину до себе додому в с. Брюховичі Перемишлянського району Львівської області, а саме: кожну другу та четверту суботу тижня місяця з 17:00 год. до 19:30 год. неділі; - безперешкодне проведення відпустки з дитиною, без участі [PERSON], щороку у літній період строком від 7 до 14 діб з правом виїзду за межі країни на оздоровлення та відпочинок; - безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина ( з можливою участю інших осіб) кожного року 19-го липня з 09.00 год. до 22:00 год.; - безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України на кожне державне свято України з 10:00 год. до 22:00 год. Зобовязати [PERSON] за два дні до його зустрічі з сином надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а в разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В обґрунтування позову покликається на те, що 13.05.2009 року між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 19.07.2009 року від даного шлюбу у них народився син [PERSON]. 24.03.2015 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] став проживати разом із відповідачем та її матірю, яка також чинить тиск та негативно впливає не тільки на його колишню дружину, а й на його сина. Зазначає, що фактично, як до розлучення, так і з самого моменту розлучення у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, створювалися штучні перепони зі сторони відповідача та її матері, стосовно неможливості його нормального спілкування із сином. Звертає увагу суду на те, що всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставити, через які він позбавлений можливості зустрічатися з сином. Окрім цього, зазначає, що 21.10.2016 року рішенням №44 комісії з питань захисту дитини Перемишлянської районної державної адміністрації визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з сином та його вихованні. Однак, з моменту прийняття розпорядження відповідач ігнорувала його виконання та продовжувала чинити перешкоди його спілкуванню з сином та участі у його вихованні. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. [PERSON] пояснив, що з 2010 року [PERSON] із сином проживала в с. Мерещів, 2011, 2012 та 2013 роках він приїжджав до них в село, однак згодом, з осені 2013 року припинилося спілкування з колишньою дружиною та сином, оскільки вони посварилися. З 2013 року він жодного разу не приходив до дитини за місцем проживання чи навчанням сина і не спілкувався з ним. На даний час бажає брати участь у вихованні дитини, телефонував до сина, однак його налаштовують проти нього [PERSON] та її мати, тому дитина не хоче із ним спілкуватися. Відповідач, в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснив, що жодних перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином відповідачу не чинить, оскільки батько не приходить до сина, а фізично вона не може вивести дитину за межі житлового будинку. Дитина категорично відмовляється виходити з будинку. Заперечувала, щоб відповідач приходив до її житла для спілкування з сином, однак на даний час надає таку згоду. З часу винесення рішення - 27.10.2016 року, яким визначено відповідачу час для спілкування з дитиною, він телефонував двічі: дві суботи та дві неділі. Звертає увагу суду на те, що не може примусово тягнути дитину до тата, бо він його зовсім не знає і тому не бажає йти. Представник третьої особи Служби у справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області підтримала рішення комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської районної державної адміністрації та вважає за доцільне, дозволити [PERSON] брати участь у вихованні малолітнього зелінського [PERSON], в першу, третю пятницю (після 18.00 год.), суботу та неділю місяця за місцем проживання матері у спільно погоджений час, згідно рішення комісії з питань захисту дитини від 21.10.2016року. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати та розвивати дитину, піклуватися про її здоров'я, готувати її до самостійного життя. Батьки повинні поважати дитину і ніколи не застосовувати до дитини будь-які види експлуатації. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Особисте спілкування дитини з батьком є важливим для дитини для захисту її інтересів, так і для батька. Встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. З 2010 року подружжя проживає окремо (а.с.7). Оскільки, між сторонами немає згоди щодо участі [PERSON] у спілкуванні та виховані сина, комісією з питань захисту прав дитини Перемишлянської районної державної адміністрації визначено час зустрічей батька з сином [PERSON] першу,третю пятницю (після 18.00 год.), суботу та неділю місяця за місцем проживання матері, а саме: с. Мерещів Перемишлянського району Львівської області у спільно погоджений час (а.с.8) Частиною 1 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні [PERSON] з сином, зокрема небажання відповідача, щоб батько відвідував сина за місцем його проживання, а саме: с. Мерещів Перемишялнського району Львівської області. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у виховані дитини (періодичні чи систематичні побачення. Можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до положень ч.3 ст.9 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, дитина, яка не проживає з одним з батьків, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з батьком, тому мати не повинна перешкоджати його особистим контактам з дитиною. Основною формою особистого спілкування з дитиною є побачення з нею. Праву того батька, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити йому перешкод у здійсненні свого права. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування дитини з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Суд аналізуючи матеріали та обставини справи, взаємовідносини, що склались між сторонами, а саме те, що батько [PERSON] є інвалідом 1-ї групи з дитинства, з 2013 року не спілкувався із сином [PERSON], однак позивач вправі підтримувати контакт з дитиною та приймати участь у її виховані без участі відповідачки, з якою не проживає та шлюб з якою розірвано, а визначений органом опіки і піклування вищевказаний порядок спілкування позивача з дитиною не відповідає інтересам позивача та дитини, оскільки органом опіки та піклування, визначено зустрічі з дитиною проводити лише за місцем проживання матері. В той час, коли між сторонами існують неприязні відносини і фактичне виконання такого рішення є неможливим. З огляду на те, що відповідач не бажала, щоб позивач відвідував її помешкання. Окрім цього, така напружена атмосфера між сторонами може негативно позначитись, як на фізичному, так і на моральному стані самої дитини. Так, положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та частин 7 і 8 ст.7 СК України зобов'язують при вирішенні будь-яких питань щодо дітей керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів. Суд вважає, що з урахуванням відносин, які в даний час склалися між сторонами по справі, дотриманням вимог ст.141 СК України рівності прав батьків, а також насамперед інтересів дитини, зустрічі батька із сином із можливістю забирати дитину по своєму місцю проживання в повній мірі будуть відповідати інтересам дитини, оскільки дитина восьмирічного віку є достатньо самостійною, психологічно сформованою особистістю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність перешкод для відвідування дитиною без присутності матері житлового приміщення, де проживає позивач. При цьому, слід зазначити, оскільки батько протягом тривалого часу не спілкувався із сином, а саме з 2013 року, жодного контакту з дитиною не налагодив, з врахуванням інтересів дитини, з метою усунення ускладнень у виконанні судового рішення, уникненні можливості щодо будь-якого травмування дитини чи порушення її звичних життєвих ритмів, вважає за доцільне надати дозвіл позивачу забирати сина по своєму місцю проживання з врахуванням думки дитини та стану її здоровя . Що стосується вимоги позивача про безперешкодне проведення відпустки з дитиною, без участі [PERSON], щороку у літній період строком від 7 до 14 діб з правом виїзду за межі країни на оздоровлення та відпочинок. З урахуванням інтересів сторін та дитини, з метою забезпечення балансу їх прав, суд вважає необхідним надати [PERSON] можливість щороку у літній період строком від 7 до 14 діб з можливістю виїзду на оздоровлення та відпочинок в межах України, з врахуванням думки дитини та стану її здоров'я, з обов'язковим завчасним попередженням та за погодженням з матірю - [PERSON]. Відносно дозволу на виїзд дитини разом з відповідачем у вказані періоди канікул за кордон та безперешкодної участі у спільному святкуванні державних свят України на кожне державне свято України з 10:00 год. до 22:00 год, то у задоволенні даних вимог слід відмовити. Підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається, оскільки для цього необхідно отримати нотаріально посвідчену згоду позивача. Тому, це питання має вирішуватися сторонами окремо з дотриманням порядку оформлення документів для виїзду дитини за кордон. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не наведено підстав щодо переваг у наданні саме йому можливості святкувати всі державні свята із сином та позбавлення матері проводити такі із дитиною. Окрім цього, державні свята є вихідними днями в календарному році.

Outcome: partial