Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом (з уточненнями) в якому просить визнати недійсним договір оренди землі № 28 від 01.11.2011, укладений між ним та ТОВ «АФ Колос-14» щодо земельної ділянки кадастровий номер 3520587500:02:000:0916, площею 3,8767 га, яка знаходиться на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 3520587500:02:000:0916, площею 3,8767 га для ведення сільського господарства, яка розташована на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. За життя [PERSON] 19.03.2008 уклала договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 10 років з ТОВ «Трейдент Кепітал», але у подальшому у 2017-2018 він дізнався що даний договір не зареєстрований. Після вступу у спадщину у 2010 він вважав, що діє договір, який підписувала його мати з ТОВ «Трейдент Кепітал», гроші за орендну плату отримував в приміщенні даного товариства, адміністратором якого була [PERSON] , яка нині працює в ТОВ «АФ Колос-14». Звернувшись до відповідача, 21.04.2017 отримав від них копію договору про оренду землі № 28 від 01.11.2011, укладеного між ним та відповідачем на вищезазначену земельну ділянку строком на 15 років. Однак, ознайомившись з договором, виявив, що у ньому підроблений його підпис і він такий договір ніколи не підписував і не бачив та про його існування довідався лише у 2017. Врегулювати добровільно спір з відповідачем не можливо. Ухвалою від 04.04.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 7-11). Ухвалою від 18.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 49-51). Ухвалою від 20.05.2019 витребувано у ТОВ «АФ Колос-14» оригінал оспорюваного договору оренди землі (а.с. 60-61). Ухвалою від 13.06.2019 за клопотанням представника позивача у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження до отримання її висновків (а.с. 89-90). Ухвалою від 07.08.2019 поновлено провадження у даній цивільній справі (а.с. 111-112). Ухвалою від 24.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 144-145). Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування, вказані у позові. Представник відповідача у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 183). Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер: 3520587500:02:000:0916, площею 3,8767 га, яка розташована на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2010 № 330, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 140652 від 21.03.2011 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер НВ-3506630402019 від 06.02.2019 (а.с. 27-29, 41-43). 01.11.2011 між [PERSON] та ТОВ «АФ Колос-14» укладено договір оренди землі № 28, відповідно до умов якого орендодавець - [PERSON] надав, а орендар - ТОВ «АФ Колос-14» прийняло в строкове платне володіння та користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 3520587500:02:000:0916, яка знаходиться на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, на строк п?ятнадцять років (а.с. 24-25, 45-46, 79-80). 09.12.2011 здійснено державну реєстрацію речового права оренди вказаної земельної ділянки за ТОВ «АФ Колос-14», що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер НВ-3506630402019 від 06.02.2019 (а.с. 27-29, 41-43). 20.02.2019 позивач звертався до відповідача з заявою претензією про розірвання вказаного договору оренди землі та повернення йому земельної ділянки, оскільки він договору не підписував і дана заява отримана відповідачем (а.с. 30-31, 39-40). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, [PERSON] за 2011 отримував дохід від ТОВ «Трейдент Кепітал» за надання майна в лізинг, протягом 2012-2014 та 2016-2017 отримував такий дохід від ТОВ «АФ Колос-14» (а.с. 32, 37). Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу (далі ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За приписами ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушує належне його право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Письмова форма такого договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України, визнання правочину (угоди) недійсним є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Позивач просить визнати недійсним договір у зв?язку з тим, що він його не підписував. Згідно висновку експерта № 2709/2710/19-27 від 22.07.2019 підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі № 28 від 01.11.2011, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АФ Колос-14», на земельну ділянку з кадастровим номером 3520587500:02:000:0916, загальною площею 3,88 га, яка розташована на території Староосотської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, у графі «орендодавець», виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою (а.с. 93-99). Отже, судом встановлено, що оспорюваний договір позивач особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав в установленому законом порядку, що свідчить про відсутність волі орендодавця на укладення договору оренди землі, та є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та ст. 215 ЦК України для визнання його недійсним. Даний договір, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушує належне йому право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Законні права орендодавця під час укладення та підписання договору порушені, оскільки виключне право на таке підписання належить власнику землі або уповноваженій ним в установленому законом порядку особі. Інші докази які б спростовували або суперечили доводам сторони позивача, а також висновку експерта № 2709/2710/19-27 від 22.07.2019 в матеріалах справи відсутні та до суду не надані. Зокрема, експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, проведена компетентним експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов?язків; даний висновок експертизи відповідачем належними доказами не спростовується, останній не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення повторної експертизи. При цьому, представник відповідача під час проведення підготовчого засідання зазначив, що позов не визнає, але жодних доводів з приводу цього суду не надав (а.с. 143). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога щодо визнання недійсним договору оренди землі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки договір не підписаний орендодавцем та не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а відповідач, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, жодних доказів на спростування викладеного суду не надав. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з задоволенням позовних вимог суд покладає на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та за проведення судової-почеркознавчої експертизи в сумі 4710 грн. (а.с. 1, 99, 176).

Outcome: approved