Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 29.03.2013р. у розмірі 75000грн., а також пеню за прострочення грошових зобовязань та 3% річних у розмірі 5076,08грн., що разом становить 80076,08грн., разом із судовими витратами. Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначає, що 29.03.2013р. між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення будівлю літ. «А-1», загальною площею 164,2кв.м., що розташована в м. Харкові по вул.. Єнакіївської, 6. Відповідно до умов якого відповідач зобовязався оплачувати користування нежитлового приміщення. 01.04.2013р. на виконання умов договору позивач передала [PERSON] вказану нежитлову будівлю, про що сторони склали акт приймання-передачі. Згідно умов договору оренди розмір орендної плати складає 3000грн. на місяць за весь період дії договору. Між тим, відповідач жодного разу не сплатив орендну плату. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити заборгованість, однак останнім такі вимоги ігнорувались і до сьогоднішнього часу заборгованість не погашено. Позивач також вважає, що з відповідача необхідно стягнути пеню та 3% річних за кожен день прострочення станом на 29.04.2015р. Представник позивача в судовому засідання підтримав викладені обставини і вимоги позову, просить їх задовольнити. Відповідач з вимогами позову не погодився, зазначивши, що за весь час оренди нежитлового приміщення сплачував орендну плату довіреної особи позивача, користувався будівлею до листопада 2014р. Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 29.03.2013р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно умов якого орендодавець зобовязується передати орендарю в тимчасове платне користування нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 164,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Єнакіївська, 6, а орендар зобовязується прийняти нежитлову будівлю й оплачувати користування, повернути приміщення на умовах, визначених договором (а.с.5-11). Згідно акту від 01.04.2013р. приймання - передачі за договором оренди нежитлового приміщення від 29.03.2013р. ФОП [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв в користування нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 164,2кв.м., яка знаходиться в м. Харкові, вул.. Єнакіївська, 6 (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Так, відповідно до п.п. 7.2, 7.6 договору оренди встановлений розмір орендної плати в сумі 3000грн. щомісячно (а.с.6,7). З боку позивача на адресу відповідача 19.03.2015р. направлено вимогу щодо сплати заборгованості, що останнім отримано 09.04.2015р. (а.с.13,14). Між тим, як встановлено з боку відповідача орендна плата не сплачувалась та не сплачується. Доводи відповідача про те, що ним весь час користування, своєчасно оплачувалась оренда нежитлового приміщення, однак кошти ним передавались не орендодавцю, а іншої собі за імям «Тетяна», ніякими жодними належними доказами не підтверджено, тому суд розцінює такі ствердження голослівними і непереконливими. Відповідно до положень ст.ст. 629, 526 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, аналізуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позову щодо порушення з боку відповідача взятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати за користування нежитловим приміщенням згідно умов договору оренди від 29.03.2013р. і в цієї частині вимоги позову підлягають задоволенню. Далі, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню та 3% річних за кожний день прострочення станом на 29.04.2015р. в сумі 5076,08грн. Відповідно до п. 17.1 договору у разі прострочення орендарем виконання грошових зобовязань, орендар зобовязаний в кожному випадку сплатити орендодавцеві за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Між тим, як вбачається із наданого розрахунку не можливо зробити висновок чому зменшується кількість днів прострочення грошового зобовязання, відповідно розмір пені та 3% річних та із чого випливає загальна сума 5076,08грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вомп і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких неконкретизованому розрахунку, його невідповідності вищенаведеним нормам чинного законодавства, суд вважає, що в цієї частини вимог позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial