Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що Сумською обласною прокуратурою здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №12014200440004455, внесеного до ЄРДР 20.08.2014 за ознаками вчинення ним кримінальних правопорушень. 13.06.2017 йому було повідомлено про підозру. 26.07.20187 матеріали кримінального провадження №12014200440004455 виділені в окреме №42017200000000328 та 27.07.2017 йому було повідомлено про підозру, 28.08.2017 вручено обвинувальний акт. Досудове розслідування здійснювалось три роки, що свідчить про порушення розумних строків досудового розслідування. Термін досудового розслідування неодноразово продовжувався. Відносно позивача застосовувався запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 600 000 грн., термін дії якого продовжувався. Був накладений арешт на автомобіль, офісне приміщення та особисті рахунки, рахунки очолюваного позивачем підприємства. В ході досудового розслідування проводився комплекс гласних та негласних слідчих розшукових дій, внаслідок чого позивач постійно знаходився у стресовій ситуації. За час досудового розслідування фінансово-господарська діяльність очолюваного товариства була зупинена, більшість контрагентів відмовилися з ним працювати, були звільнені працівники. У зв?язку з кримінальним переслідуванням страждань зазнали також члени його сім?ї. Органами обвинувачення було порушено як процесуальний, так і розумний строк досудового розслідування. Судовий розгляд справи тривав 44 місяці. Отже, період його перебування під слідством та судом склав 80 місяців. Наслідком тривалого досудового розслідування та судового розгляду стало звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв?язку із закінченням строків давності. З боку позивача не було жодного затягування досудового розслідування та судового розгляду, проте за шість з половиною років його вини не було доведено, що свідчить про незаконність досудового розслідування відносно позивача. Зазначає, що були порушені вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо розумного строку у зв?язку з тривалим досудовим розслідуванням кримінального провадження та судового розгляду, внаслідок яких не було доведено його вину. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 23, ч.1,2,7 ст. 1176 ЦК України, п. 5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначає, що розмір завданої йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, повинен становити 480 000 грн. (80 місяців*6000 грн. - мінімальна зарплата станом на 01.01.2020) Просить стягнути вказану суму з Державної казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди. У відзиві на позовну заяву відповідач - Сумська обласна прокуратура, зазначив, що позивача було звільнено від кримінальної відповідальності у зв?язку із декриміналізацією діяння та закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав. Положення ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачають відшкодування у таких випадках, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.ст. 1173,1174 ЦК України. Позивачем не надано суду доказів наявності заподіяної відповідачами шкоди, протиправності діянь заподіювача та наявності причинного зв?язку між протиправними діяннями та шкодою. Сам факт закриття кримінального провадження не доводить протиправності, незаконності рішень, дій або бездіяльності слічого, прокурора під час досудового розслідування кримінального провадження. Під час досудового розслідування скарги на порушення розумних строків досудового розслідування не подавались, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора не оскаржувались та в судовому порядку незаконними не визнавались. Надмірна, на думку позивача, тривалість досудового розслідування свідчить лише про незгоду позивача зі строками розслідування кримінального провадження. Просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву відповідач - ДКС України зазначив, що зазначені позивачем обставини не є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач - ГУ ДПС в Сумській області, зазначив, що позивач не надає у позовній заяві обгрунтування міркувань щодо визначення розміру моральної шкоди, не надає відповідних доказів на підтвердження наявності причинного зв?язку між проведенням слідчими органами досудового розслідування та хвилюваннями позивача. У позові відсутня інформація про наявність вини саме ГУ ДПС у Сумській області. Зазначає, що ГУ ДПС у Сумській області не має відношення до дій органів досудового розслідування та прокуратури, не може відповідати за дії зазначених органів. Всі наявні документи та матеріали, які стосуються предмету спору, заходяться у ГУ ДФС в Сумській області. Відповідач не порушував прав позивача, у тому числі не проводив досудове розслідування. Просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив Сумської обласної прокуратури позивач вказував, що наявне порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. Зазнав моральної шкоди у зв?язку з тривалим та необгрунтованим досудовим розслідуванням та тривалим судовим розглядом, у зв?язку з чим його права були суттєво обмежені. Зазначає, що при розгляді даної справи застосуванню підлягають норми Конвенції та практики Європейського суду з прав людини. Третьою особою - ГУ ДФС у Сумській області надано пояснення щодо позову. Зазначено, що позивачем не надано доказів, що підтверджують порушення розумних строків, тривалого досудового розслідування та розгляду справи по суті, моральних страждань, яких зазнав позивач та його рідні з боку відповідачів. Ухвалою суду від 22.04.2021 відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 18.05.2021 відкладено підготовче засідання, визнано явку позивача обов?язковою. Протокольною ухвалою суду від 15.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Сумській області про заміну відповідача на ГУ ДФС у Сумській області на підставі ч. 2 ст. 51 ЦПК України у зв?язку з тим, що право на звернення із клопотанням про заміну відповідача має лише позивач, а не відповідач. Роз?яснено позивачу право на заявлення клопотання про заміну відповідача належним. Ухвалою суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Судове засідання 07.07.2021 було відкладено у зв?язку із залученням до участі у справи третьої особи - ГУ ДФС у Сумській області. 15.07.2021 судове засідання було відкладено на 26.08.2021. У судовому засіданні, призначеному на 26.08.2021 була оголошена перерва до 16.09.2021 у зв?язку із закінченням процесуального часу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 20.08.2014 внесено до ЄРДР кримінальне провадження №12014200440004455 за фактом вчинення правопорушення. Здійснювалось досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 212 КК України (а.с. 7-9 т. 1). Ухвалами від 22.10.2015 у справі №554/13280/15-к Октябрьського районного суду м. Полтави у межах даного кримінального провадження з метою виявлення та вилучення оригіналів первинних бухгалтерських документів, які можуть свідчити про протиправну діяльність службових осіб ТОВ ПВП «Стандарт» надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля, яким користується [PERSON] ; надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання [PERSON] , надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації ТОВ ПВП «Стандарт» (а.с. 11-12, 14-15, 17-18 т. 1). Ухвалою від 29.10.2015 слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави накладено арешт на грошові кошти на рахунку, що належить ТОВ ПВП «Стандарт»(а.с. 19-20). Ухвалами Октябрьського районного суду м. Полтави від 30.10.2015 накладено арешт на грошові кошти на рахунках, що належать ТОВ ПВП «Стандарт» та зупинено проведення усіх видаткових операцій по них (а.с. 21-22, 23-24,25-28 т. 1). 16.03.2017 у кримінальному провадженні № 12014200440004455 повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 1,3,4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст.212 КК України (а.с. 29-52 т. 1) Ухвалами слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2017 накладено арешт на належні [PERSON] нежитлове приміщення та автомобіль, застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 600 000 грн., покладено на [PERSON] обов?язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк покладених обов?язків продовжувався за ухвалами слідчого судді від 17.05.2017 до 03.07.2017, від 30.06.2017 до 28.08.2017 (а.с. 54-55, 56-63, 66-72, 82-83 т.1). Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2017 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на належних [PERSON] банківських рахунках (а.с. 64-65 т. 1) Постановою від 29.06.2017 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №12014200440004455 до шести місяців (а.с. 80-81 т.1). З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 26.07.2017 постановою виділено матеріали досудового розслідування в окреме провадження №42017200000000328 (а.с. 146 т.1) 27.07.2017 у кримінальному провадженні №42017200000000328, внесеного до ЄРДР 26.07.2017, [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 1,3,4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст.212 КК України (а.с. 84-106). 28.08.2017 затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні стосовно [PERSON] , [PERSON] (а.с. 107-160). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2019 у справі №592/9434/17 закрито кримінальне провадження у справі за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України на підставі п. 4 ч.1 ст. 284 КПК України у зв?язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за це діяння (а.с. 161 т.1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2019 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 212 КК України на підставі ст. 49 КК України (у зв?язку з закінченням строків давності), закрито кримінальне провадження №42017200000000328 в цій частині (а.с. 162-136 т.1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21.05.2020 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України (у зв?язку з закінченням строків давності), закрито кримінальне провадження №42017200000000328. Скасовано запобіжний захід, застосований до [PERSON] , суму застави повернуто заставодавцю, скасовано накладені арешти на транспортний засіб та грошові кошти (а.с. 164 т. 1). Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18. В даній справі позов було пред`явлено до Державної казначейської служби України, яка є органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, та Сумської обласної прокуратури, ГУ ДПС у Сумській області, як органів, дії яких, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 12014200440004455 (№42017200000000328) здійснювалось відділом кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Полтавській області, пізніше - слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Сумській області. Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 було утворено Державну податкову службу та пунктом 2 зазначеної постанови визначено, що Державна податкова служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності; Вказаною нормою також передбачено, що Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Відповідно до п. 7 положення про Державну фіскальну службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236 у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. З наведених норм вбачається, що підрозділи податкової міліції, тобто органи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відповідно до положень законодавства продовжують діяти у складі Державної фіскальної служби до створення відповідного центрального органу виконавчої влади, який на час розгляду справи не розпочав діяльність. Відповідно до положень ст. 19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач просить стягнути моральну шкоду, спричинену незаконними діями, у тому числі органів досудового слідства. При цьому досудове розслідування злочину, у вчиненні якого позивач був підозрюваним, здійснювалось органом, який здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, що на час звернення до суду з позовом та на час розгляду справи перебувало у складі Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області. До повноважень головного управління Державної податкової служби в Сумській області, які визначені Податковим кодексом та постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 не відносяться питання боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства та у структурі вказаного державного органу відсутні підрозділи, що здійснюють досудове розслідування. ГУ ДПС у Сумській області з цих підстав не є правонаступником ГУ ДФС у Сумській області як органу, структурні підрозділи якого є органами досудового розслідування. Відповідачем - Головним управлінням ДПС в Сумській області з вказаних підстав було заявлено клопотання про заміну відповідача належним. У задоволенні клопотання було відмовлено, оскільки ініціювати розгляд питання щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача відповідно до положень ч. 2 ст. 51 ЦПК України має право лише позивач. Судом було роз?яснено позивачу його право на заміну відповідача належним, позивач у підготовчому засіданні повідомив, що не бажає скористатись таким правом, оскільки вважає, що ГУ ДПС у Сумській області є правонаступником ГУ ДФС в Сумській області, тому відповідач є належним. Суд не наділений самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, залучати в якості співвідповідача іншу особу. Суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Судом за власною ініціативою було залучено до участі у справі ГУ ДФС в Сумській області в якості третьої особи, однак вказана особа надавала пояснення суду не в статусі відповідача. Предметом позову є стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, яке здійснювали уповноважені підродзіли Державної фіскальної служби, однак вказана особа не приймала участі у справі як відповідач. У зв?язку з цим суд позбавлений можливості встановити всі фактичні обставини справи, які необхідні для визначення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди. Отже, незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що до спірних правовідносин не може бути застосований Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статті 2 вказаного закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. У даному випадку кримінальне провадження відносно позивача було закрите з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв?язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за це діяння та ст. 49 КК України - у зв?язку з закінченням строків давності. У випадку закриття провадження з цих підстав не передбачено відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що досудове слідство та судовий розгляд у кримінальному провадженні тривали надмірно довго, що завдало йому моральних страждань. У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі № 201/7621/17 зазначено, що згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази наявності тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб прокуратури що спричинили надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, прийняття посадовими особами рішень, які були визнані незаконним. З матеріалів справи не вбачається, що досудове слідство та судовий розгляд кримінального провадження відносно [PERSON] тривав надмірно довго та були порушені розумні строки розгляду справи у суді. Будь яких інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надавалось та клопотання про їх витребування заявлено не було. За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність протиправності дій органів досудового слідства, прокуратури або суду, які б могли спричинити позивачу моральні страждання та стали б підставою для відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, підстави для задоволення позову відсутні. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не розподіляються.

Outcome: dismissed