Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і обґрунтовує його тим, що 18 травня 2007 року між ВАТ «Сумське АТП 15927» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частки гуртожитку, за яким у власність набувача переходить 986/1000 часток гуртожитку (майже всі його приміщення). 07 червня 2011 року Ковпаківський районний суд міста Суми прийняв рішення, яким задовольнив позовні вимоги, заявлені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (одними з мешканців гуртожитку) до ВАТ АТП 15927 та [PERSON] Визнано недійсним договір купівлі продажу 986/1000 частки гуртожитку по [ADDRESS], скасовано державну реєстрацію права власності на дану частку за [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14.07.2011 року дане рішення залишено без змін, тому вступило в законну силу. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 грудня 2011 року відхилено касаційну скаргу [PERSON] на рішення судів першої та апеляційної інстанції. Але, в період між 18 травня 2007 року (час укладання договору купівлі продажу) та 14 липня 2011 року [PERSON] переобладнав допоміжні приміщення (душові, комора, пральня), що були розташовані на першому поверсі будівлі гуртожитку (тобто, входили в 986/1000 часток його будівлі, куплених за договором від 18 травня 2007 року), в чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 95,6 кв. м. В 2008 році акт державної приймальної комісії про прийняття квартири до експлуатації затверджений відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 611 від 04.11.2008 року, що стало підставою для видачі [PERSON] свідоцтва про права власності на нерухоме майно на зазначену квартиру від 09.01.2005 року. Зазначеними діями відповідача [PERSON] порушувались права мешканців гуртожитку по [ADDRESS], оскільки під квартиру були переобладнані приміщення душових, останні не мають можливості користуватися ними. В приміщеннях квартири розташовані внутрішньо будинкові комунікації, доступ до яких [PERSON] був обмежений, встановлені металеві двері. Заочним рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 січня 2012 року позов СМОГ «Вікторія» задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане виконавчим комітетом Сумської міської ради 09 січня 2009 року на [PERSON], виселено останнього з чотирьох кімнатної квартири за вищезазначеною адресою. Зважаючи на вищевикладене, права мешканців гуртожитку порушуються внаслідок позбавлення санітарно-побутових умов та можливості користуватися допоміжними приміщеннями гуртожитку. За захистом таких порушених прав змушені звернутися до Ковпаківського районного суду міста Суми з даним позовом. Підставою для набуття права власності [PERSON] на приміщення гуртожитку, у тому числі ї переобладнані ним в чотирьох кімнатну квартиру, був договір купівлі-продажу від 18 травня 2007 року, який на даний час визнаний недійсним. Рішення про надання [PERSON] та членам його родини жилої площі в гуртожитку [PERSON] адміністрацією підприємства та профспілкового комітету, як того вимагають п.п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки та стаття 128 Житлового кодексу УССР ніколи не приймалося, відповідний ордер на вселення в гуртожиток не надавався. 3 іншого боку, відповідачі не належать до числа осіб, яких відповідно до діючого законодавства України не можна виселити з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, мають інше житло - квартиру [ADDRESS] та житловий будинок в селі Аннівка. Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону (мешканці гуртожитку, які на законних підставах проживають в ньому не менше 5 років) мають право на приватизацію житла в гуртожитку, при цьому, згідно пункту 7 статті 3 цього ж Закону, одночасно з приватизацією жилих приміщень у гуртожитках приватизується і відповідна частина допоміжних приміщень, які окремо не можна приватизувати. З огляду на право мешканців гуртожитку на приватизацію житла в гуртожитку по [ADDRESS] вважають, що саме мешканці гуртожитку мають право вимагати повернення нежитлових приміщень з метою відновлення їх стану, що передував укладанню договору - переобладнання приміщень з житлових в нежитлові. Просять суд ухвалити рішення, яким виселити [PERSON] та [PERSON] з чотирьо кімнатної квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача - Сумського міського об'єднання громадян «Вікторія» мешканців гуртожитку підтримали свої позовні вимоги з зазначених підстав. В судове засідання відповідач [PERSON], яка одночасно є і представником [PERSON], відповідач [PERSON] не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Приймаючи участь в судових засіданнях позовні вимоги не визнали, пояснивши, і що станом на сьогодні будівля гуртожитку, розташована за адресою: [ADDRESS], є майном спільної власності двох співвласників - 986/1000 часток ВАТ «Сумське АТП - 15927», 14/1000 часток гр. [PERSON] Крім того, станом на сьогодні про наявність речових прав та цю частку гуртожитку, у якій знаходиться і квартира [ADDRESS], триває судовий спір між попереднім власником частки у 987/1000 [PERSON] та Сумською міською радою. СМОГ «Вікторія» серед правових підстав виселення відповідачів зазначає порушення порядку надання житлових приміщень у гуртожитках - пункти 9, 10 Постанови № 208 від 03.06.1986 року Ради Міністрів Української РСР, але просить виселити відповідачів не із гуртожитку, а із окремого ізольованого житлового приміщення - квартири. Заявлений у справі позов у частині виселення відповідачів обґрунтовується тим, що відповідачі поселені у гуртожиток всупереч порядку, встановленого Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 03.06.1986 року без відповідного рішення профспілкового комітету та адміністрації підприємства. Відповідачам у квітні 2007 року були надані у користування за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Сумське АТП - 15927» деякі вільні кімнати та частина коридору першого поверху спірного гуртожитку, але вони перестали існувати в натурі після будівництва з дозволу виконкому та вводу в експлуатацію квартири [ADDRESS]. У свою чергу, вже поселення відповідачів у квартиру [ADDRESS] та їх реєстрація по місту проживання відбулись за згодою на той час власника квартири [PERSON] та на підставі відповідних рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради, які не визнані ніким незаконними та не скасовані. Крім того, квартира [ADDRESS] по завершенні її будівництва вибула із складу частки у 986/1000, яка була придбана на підставі договору купівлі - продажу від 17.05.2007 року [PERSON], після її введення в експлуатацію згідно до акту державної приймальної комісії та відповідного рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради і її частка становить «1». Право власності, яке у свій час набув як забудовник [PERSON], було зареєстроване у встановленому законом порядку. До даного часу державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за особою, яка поселила відповідачів, [PERSON] ніким не скасована. Тому саме [PERSON] має право звертатись до суду з позовом про виселення осіб, які проживають у цій квартирі. Отже, до сьогодні право власності або інше речове право на квартиру [ADDRESS] за позивачами не зареєстроване, позивачі не є власниками або балансоутримувачами гуртожитку або її частки у 986/1000, співвласники майна спільної часткової власності розпоряджаються майном що перебуває у їх спільній частковій власності за взаємною згодою, а тому і з цих підстав позов у справі пред'явлено неналежним позивачем. Права у частині користування душовими мешканцями гуртожитку відновлені ще на стадії будівництва квартири шляхом надання дозволу тодішнім власником та будівництва на кожному поверсі гуртожитку душових кабін, які функціонують і до тепер. Тому твердження позивача про наявність на момент подання позову порушеного права у мешканців гуртожитку у цій частині є неправдивим, що можна підтвердити шляхом проведення поточної технічної інвентаризації. Відповідачі правомірно володіють квартирою [ADDRESS], а відтак, у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю. Третя особа - [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Приймаючи участь в судових засіданнях з вимогами позивача не погодився, пояснивши, що мешканці гуртожитку по [ADDRESS] в м. Суми станом на дату подання позову у даній справі про виселення не є власниками або балансоутримувачами будівлі гуртожитку, не мають інших речових прав на цю будівлю у розумінні норм Цивільного кодексу України, так як інше речове право, як і право власності, підлягає державній реєстрації. Крім того, виселення із житлових приміщень, у тому числі і з квартир, здійснюється судом в порядку, встановленому Житловим кодексок України. ЖК України чітко визначає, що з позовами про виселення мають право звертатись власники квартир або квартиронаймачі. СМОГ «Вікторія» не є власником або квартиронаймачем квартири [ADDRESS], як в цілому, так не є власником або балансоутримувачем всієї будівлі гуртожитку за зазначеною адресою. Спірна квартира до даного часу належить на праві власності йому як забудовнику. Право власності на зазначену квартиру він набув, як забудовник, відповідно до рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради та акту державної приймальної комісії. До сьогодні не існує жодного судового рішення про позбавлення його права власності на спірну квартиру. Що стосується його виселення із спірної квартири, то виселення за своєю правовою природою є лише способом обмеження особи у користуванні майном, але не є способом позбавлення права власності. Отже, позов у справі подано неналежним позивачем по надуманих мотивах. Представник Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради підтримав вимоги СМОГ «Вікторія», які вважає законними та обґрунтованим, враховуючи обставини, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, правові підстави для користування квартирою [ADDRESS] у [PERSON] та [PERSON] відсутні. Свідок [PERSON], яка проживає по [ADDRESS] з 1994 року, пояснила, що в 2007 році [PERSON] придбав гуртожиток і поселився з родиною. Після перепланування на першому поверсі в квартирі [ADDRESS] гуртожитку проживав [PERSON] з родиною до ухвалення рішення судом у червні 2011 року. [PERSON] був виселений в примусовому порядку державним виконавцем. На першому поверсі гуртожитку були душові кімнати, якими користувалися всі мешканці гуртожитку, потім [PERSON] провів перепланування на першому поверсі і побудував собі квартиру. Свідок [PERSON], яка проживає по [ADDRESS] з 1990 року, пояснила, що сім'я [PERSON] не проживає в гуртожитку досить давно, більше двох років, вона їх ніколи не бачить в гуртожитку, світло в їх квартирі не вмикається. [PERSON] вселився разом з родиною, коли він став власником гуртожитку. [PERSON] переобладнав душові кімнати, які були на першому поверсі, в квартиру. Душовими кімнатами користувалися всі мешканці гуртожитку. Свідок [PERSON] - подруга [PERSON], пояснила, що з 2008 року до 2010 року вона з родиною [PERSON] святкувала всі свята, була в їх квартирі по [ADDRESS]. Перед Новим роком 2013-2014 рр., в лютому та в травні 2014 року вона була в їх квартирі. В квартирі є меблі, в квартирі проживають [PERSON], [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав: Судом встановлено, що 18.12.2007 року між ВАТ «Сумське АТП 15927» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частки гуртожитку, за яким у власність [PERSON] перейшло 986/1000 часток будівлі гуртожитку по [ADDRESS]. Рішенням господарського суду Сумської області від 03.04.2008 року було визнано незаконним включення гуртожитку в статутний фонд ВАТ «Сумське АТП 15927» та визнано належність будівлі гуртожитку до державного житлового фонду (а.с.198-204 т.1). В 2008 році [PERSON] переобладнав приміщення душових, інших нежитлових приміщень, що були розташовані на першому поверсі будівлі гуртожитку в чотирьохкімнатну квартиру, 04.11.2008 року був виданий акт державної приймальної комісії про прийняття квартири до експлуатації (а.с.209-215 т.1). 09 січня 2009 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. В період розгляду цивільної справи щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу 986/1000 часток будівлі гуртожитку по [ADDRESS] [PERSON] в травні 2011 року зареєстрував в квартирі [ADDRESS] дружину [PERSON] та сина дружини - [PERSON], що підтверджується довідками адресно-довідкового підрозділу (а.с.26-27 т.1). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 07.06.2011 року був визнаний недійсним договір купівлі-продажу 986/1000 часток будівлі гуртожитку по [ADDRESS], скасовано державну реєстрацію права власності на цю частку за [PERSON] (а.с.10-13 т.1). Ухвалою колегії суддів з розгляду цивільних справ апеляційного суду Сумської області від 14.07.2011 року рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 07.06.2011 року залишено без змін. З метою захисту прав мешканців гуртожитку по [ADDRESS] мешканцями гуртожитку створено громадське об'єднання «Сумске міське об'єднання громадян «Вікторія» мешканців гуртожитку по [ADDRESS] (далі - СМОГ «Вікторія»), яке є юридичною особою (а.с.18 т.1). Згідно з розділом 2 Статуту СМОГ «Вікторія» метою створення об'єднання є задоволення та захист інтересів і прав мешканців гуртожитку, забезпечення нагляду за належним утриманням гуртожитку, ефективною його експлуатацією, надання необхідного рівня та якості послуг мешканцям гуртожитку, ефективне використання житлових та нежитлових приміщень (а.с.19-24 т.1). Оскільки був визнаний недійсним договір купівлі-продажу 986/1000 часток будівлі гуртожитку, під квартиру були переобладнані приміщення душових, розташованих на першому поверсі, і мешканці гуртожитку відповідно не мали можливості користуватися ними, у зв'язку з порушенням прав мешканців гуртожитку СМОГ «Вікторія» звернулося з позовом до суду про визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та виселення останнього. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.01.2012 року позов СМОГ «Вікторія» задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру, виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] (а.с.9 т.1). Але в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно залишилася реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.21 т.2), оскільки не скасовано рішення про державну реєстрацію права згідно з ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ухвалою колегії суддів з розгляду справ цивільного судочинства апеляційного суду Сумської області від 24.07.2012 року рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.01.2012 року залишено без змін (а.с.99-102 т.1). Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24.07.2012 року було встановлено, що на першому поверсі гуртожитку були розташовані душові, постірочна, які відсутні на вищих поверхах будівлі гуртожитку. За рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №509 від 30 жовтня 2007 року відбулося перепланування у квартиру двох кладових, пральні, душових, частини коридору. Судовим рішенням було встановлено, що мешканці гуртожитку були позбавлені відповідних санітарно-побутових приміщень, чим були порушені їх права на користування ними. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що душові кімнати, якими користувалися мешканці гуртожитку, розташовані на першому поверсі, були переобладнані [PERSON] в квартиру. Вказані свідки зазначили, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше двох років. Свідок [PERSON] підтвердила, що коли вона приходила до квартири [ADDRESS], в квартирі були [PERSON], [PERSON], в квартирі є їх речі. Відповідно до п.6 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою РМ УРСР від 03.06.1986 року №208, у гуртожитках повинні забезпечуватися необхідні умови для проживання мешканців. Згідно з п.16 розділу ІІІ Примірного положення про гуртожитки громадяни, які проживають у гуртожитку, мають право користуватися приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку та комунально-побутовими послугами. Згідно з ст.1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» допоміжні приміщення призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб мешканців. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.10.2013 року за касаційною скаргою [PERSON] (а.с.17 т.1) встановлено, що оскільки підставою для набуття відповідачем [PERSON] права власності на житлове приміщення в гуртожитку був договір купівлі-продажу частки гуртожитку від 18.05.2007 року, який визнаний недійсним, рішення про надання відповідачу житлової площі в гуртожитку адміністрацією підприємства та профспілкового комітету не приймалося, відповідного ордеру на вселення в гуртожиток не надавалося, порушене право мешканців гуртожитку, які об'єдналися в СМОГ «Вікторія» підлягало захисту, оскільки мешканці гуртожитку були позбавлені відповідних санітарно-побутових приміщень, які [PERSON] переобладнав в квартиру: кладові, пральні, душові. Відповідачами не надані докази щодо створення належних санітарно-побутових приміщень - душових, пральні на вищих поверхах, а розміщення у вбиральні чи в приміщенні, де розташований умивальних, душової кабіни не є санітарно-побутовим приміщенням, які були спеціально розташовані на першому поверсі, займали значну його частину. Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями - ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24.07.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.10.2013 року. Доводи [PERSON] щодо невірного застосування позивачем порядку виселення з квартир та гуртожитків, який є різним, не заслуговують на увагу. Судовими рішеннями були встановлені обставини щодо підстав набуття [PERSON] права власності на приміщення гуртожитку, у тому числі переобладнані ним в 4-х кімнатну квартиру - договір купівлі-продажу 986/1000 часток будівлі гуртожитку. Цей договір був визнаний судом недійсним, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, було відсутнє рішення про надання [PERSON] жилої площі в гуртожитку та відсутній ордер на вселення, і відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили, свідоцтво про право власності на квартиру, видане [PERSON], було визнано недійсним, а [PERSON] виселений. Згідно з ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. Мешканці гуртожитку є наймачами житлової площі будівлі гуртожитку і ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24.07.2012 року встановлено їх право на захист своїх прав відповідно до положень ст.400 ЦК України. Отже, в даному випадку не підлягають застосуванню норми ст.109 ЖК України щодо виселення з квартир. У зв'язку з визнанням недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виселенням [PERSON] з зазначеної квартири на підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.01.2012 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], які були зареєстровані у спірній квартирі в травні 2011 року та в якій знаходяться їх речі, також підлягають виселенню, оскільки їх право на користування квартирою є похідним від права [PERSON], який виселений з квартири. В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 04.06.2013 року за апеляційною скаргою [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживав у спірній квартирі без достатніх правових підстав (а.с.103-106 т.1). За вказаних умов відсутні правові підстави для проживання в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та її сина [PERSON] Продовження користування квартирою [ADDRESS] відповідачами [PERSON], [PERSON] порушує права мешканців гуртожитку, які були позбавлені санітарно-побутових приміщень, розташованих на першому поверсі гуртожитку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] мають житло, яке зареєстровано за ними на праві власності - по ? частині житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.21 т.2). Згідно з рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 серпня 2014 року №399-МР гуртожиток по [ADDRESS] прийнятий до комунальної власності територіальної громади м.Суми (а.с.247 т.1, а с.17 т.2). Не заслуговують на увагу і доводи відповідача [PERSON] щодо неналежного позивача, який звернувся до суду з позовом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, СМОГ «Вікторія» має право звернутися з позовом до суду з підстав порушення житлових прав мешканців гуртожитку у зв'язку з переобладнанням допоміжних приміщень гуртожитку у житлове приміщення. Згідно з ст.2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житла в гуртожитку, при цьому згідно пункту 7 ст.3 цього Закону одночасно з приватизацією жилих приміщень у гуртожитках приватизується і відповідна частина допоміжних приміщень, які окремо не можна приватизувати. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним вимоги СМОГ «Вікторія» задовольнити івиселити [PERSON], [PERSON] з 4-х кімнатної квартири [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору, сплачена сума судового збору в розмірі 229грн.40коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь Сумського міського об'єднання громадян «Вікторія» мешканців гуртожитку по [ADDRESS]

Outcome: approved