Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого бажає розірвати шлюб з відповідачкою, так як між ними склались відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Сімя розпалась. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Майнового спору та спору про місце проживання дитини на час розгляду справи немає. Відомостей про звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 27.07.2017 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Ухвалою судді від 21.08.2017 року позов був залишений без руху. Ухвалою судді від 03.10.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 25.10.2017 року. 24.10.2017 року відповідачкою були надані заперечення проти позову з підстав того, що вона вважала можливим зберегти родину незважаючи на зміну сімейних взаємовідносин з червня місяці 2017 року. До цього у них народився син та позивач піклувався про родину і матеріально забезпечував. На думку відповідачки, короткочасний розлад в сімї або необґрунтоване бажання одного з подружжя припинити шлюбні відносини не можуть вважатися достатніми підставами для розірвання шлюбу. У звязку з цим відповідач просила надати строк для примирення і поновлення сімейних відносин. Ухвалою суду від 25.10.2017 року провадження по даній справі судом було зупинено та сторонам наданий строк для примирення у 3 місяці. У звязку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, подальший розгляд справи на підставі п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» проведений за правилами нового ЦПК України у порядку загального позовного провадження. 29.01.2018 року позивач направив поштою заяву, згідно якої за наданий судом строк вони з відповідачкою не примирилися, спільно не проживають та підстави для відновлення шлюбних відносин відсутні. Просив суд шлюб розірвати, справу розглянути у його відсутності, заперечив проти повторного надання строку для примирення, а також надав згоду на заочний порядок розгляду справи ( а.с. 8,30). Відповідачка про час та місце судових засідань повідомлялася за місцем мешкання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що свідчать поштове повідомлення про отримання повістки, а також конверт, який повернулися не врученими з відміткою «за закінченням терміну зберігання». До суду 21 лютого 2018 року [PERSON] не зявилася з невідомих причин, заяви про перенесення слухання справи чи можливих письмових пояснень не надала. Частина ч.7 і 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться.. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог законодавства, відповідачка вважається належно повідомленою про судове засідання. Заяви про перенесення слухання справи з викладенням поважності причин неможливості яки в суд нею не надано, тому на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності по явним матеріалам. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. По матеріалам справи судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 11 жовтня 2014 року між сторонами Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську реєстраційної служби Купянського міськрайонного управління юстиції у Харківській області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 283, що підтверджується оригіналом повторно виданого свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 334727 (а.с.20). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який мешкає з відповідачкою. Сторони втратили взаєморозуміння і взаємну повагу, відомостей про те, що після наданого судом строку для примирення вони відновили шлюбно-сімейні відносини та почали спільне проживання суду надано не було, натомість позивач повідомив суд у своїй заяві про відсутність підстав для збереження сімї і шлюбу (а.с. 30). Причин, які б дали суду підстави вважати, що сторони мають можливість примиритися, позивачем і відповідачкою суду наведено не було. Майновий спір та спір про місце проживання дитини на час розгляду справи відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Ст. 111 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час, на протязі якого справа перебувала в провадженні суду, сторони не досягли спільної згоди і не повідомили суду про відновлення шлюбно-сімейних відносин, примирення не відбулось. Доказів на підтвердження доцільності збереження у надалі родини відповідачкою суду не надано. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За таких обставин, беручи до уваги те, що перебування у шлюбі є добровільним волевиявленням громадян, але позивач не бажає зберегти родину та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, суд вважає доцільним даний позов задовольнити. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи відсутність відомостей про бажання відповідачки змінити прізвище, суд вважає доцільним залишити їй шлюбне прізвище «Фоміна». На підставі викладеного,

Outcome: approved