Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 03.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-702/128/2006, згідно з яким відповідачка отримала кредит у сумі 21000,00 доларів США терміном до 03.08.2021 року з оплатою відповідної плати за користування кредитними коштами у строки, передбачені договором. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ML-702/128/2006 від 03.08.2006 року з відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SML-300/1282/2006 від 03.08.2006 року, відповідно до якого [PERSON] , як поручитель, солідарно відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №ML-702/128/2006 у тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагороди, штрафів, пені, та інших платежів відшкодування збитків. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2017 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (код ЄДРПОУ 1685166, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43) суму заборгованості за кредитним договором № МL 702/128/2006 від 03.08.2006 року в розмірі 221 309,31 грн. Станом на 15.02.2018 року заборгованість за кредитним договором № МL 702/128/2006 від 03.08.2006 року складає 1689,59 доларів США (заборгованість за користування кредитом за період з 01.01.2016 до 31.01.2018 року). Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № МL 702/128/2006 від 03.08.2006 року у розмірі 1689,59 доларів США. [PERSON] у відзиві на позовну заяву просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки існує рішення у справі між тими сторонами і щодо того ж самого предмета спору. У відповіді на відзив на позовну заяву ПАТ «ОТП БАНК», посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду зазначило, що відповідачем не в повному обсязі виконано рішення суду, оскільки наявна різниця у курсі долара США (валюта кредиту) на день ухвалення рішення та на день його виконання, у зв`язку з чим залишилась непогашеною заборгованість відповідачів за відсотками за користування кредитом. В судове засідання сторони не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-702/128/2006, згідно з яким відповідачка отримала кредит у сумі 21000,00 доларів США терміном до 03.08.2021 року з оплатою відповідної плати за користування кредитними коштами у строки, передбачені договором. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ML-702/128/2006 від 03.08.2006 року з відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SML-300/1282/2006 від 03.08.2006 року, відповідно до якого [PERSON] , як поручитель, солідарно відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №ML-702/128/2006 у тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагороди, штрафів, пені, та інших платежів відшкодування збитків. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2017 року у справі №638/13861/16-ц стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (код ЄДРПОУ 1685166, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43) суму заборгованості за кредитним договором № МL 702/128/2006 від 03.08.2006 року в розмірі 221 309,31 грн. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копій квитанцій, долучених [PERSON] , останньою у січні 2018 у добровільному порядку сплачено 221 309,31 грн в рахунок виконання зазначеного рішення суду. Зазначені обставини позивач визнав у відповіді на відзив. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). ПАТ «ОТП БАНК» заявлено позовну вимогу стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № МL 702/128/2006 від 03.08.2006 року за період з 01.01.2016 року до 31.01.2018 року, яка складає 1689,59 доларів США. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Таким чином вимоги ПАТ «ОТП БАНК» про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № МL 702/128/2006 від 03.08.2006 року за період з 01.01.2016 року до 31.01.2018 року у розмірі 1689,59 доларів США, є безпідставними, оскільки після пред`явлення позову до суду, право ПАТ «ОТП БАНК» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем не в повному обсязі виконано рішення суду, оскільки наявна різниця у курсі долара США (валюта кредиту) на день ухвалення рішення та на день його виконання, а саме на день ухвалення рішення курс долара США становив 26,47 грн, а на день виконання зобов`язання 27,84 грн, у зв`язку з чим фактично від виконавчої служби надійшло 7948 доларів США, тоді як рішення суду стягнуто суму, яка є еквівалентом 8360,76 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення від 16 травня 2017 року у справі №638/13861/16-ц перебувало на виконанні у відділі державної виконавчої служби, виконавче провадження щодо цього рішення було закінчено. Однак позивач не погоджується з розміром суми, яка була сплачена відповідачем в рамках виконавчого провадження, оскільки вважає, що заборгованість сплачено не в повному обсязі у зв`язку зі зміною курсу долара США. Водночас стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Тобто особа, яка вважає, що рішенням чи діями виконавця, які полягають зокрема у виконання рішення суду не в повному обсязі, її право порушено має право оскаржити їх у судовому порядку. З матеріалів справи вбачається саме незгода позивача із сумою заборгованості, яка була сплачена відповідачкою в рамках виконавчого провадження щодо виконання рішення суду в іншій справі, тобто виконання рішення суду не в повному обсязі. Тому належним (ефективним) способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не стягнення заборгованості за користування відсотків, оскільки така вимога є безпідставною з огляду на викладені вище підстави, а оскарження дій державного виконавця які полягають у виконанні рішення суду не в повному обсязі, та можуть виражатися зокрема у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження. Суд наголошує, що позивач не позбавлений права, вважаючи що рішення суду виконано не в повному обсязі, оскаржити в судовому порядку дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження. Щодо правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 року у справі №638/1841/14-ц, на яку у відповіді на відзив посилається позивач, суд зазначає, що відсутні підстави для її застосування, оскільки вона стосується правовідносин щодо порядку виконання судового рішення, а не судового спору щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому не підлягає застосуванню у даній справі. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що позивачем обрано належний спосіб захисту прав, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed