Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі 18341,92 грн. та оплату експертизи у розмірі 544,50 грн., що разом складає 18886,42 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 2500,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальне відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 263,86 грн. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є власником автомобіля марки [PERSON] на підставі нотаріально-посвідченої довіреності, переоформлення авто на своє імя не здійснив. 18.05.2014 року сталось ДТП, внаслідок якого його транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Первомайського міськрайонного суду м. Одеси винного в ДТП ( відповідача) притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач посилається на те, що внаслідок ДТП йому була завдана відповідачем матеріальна та моральна шкода. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Пояснив, що страхова компанія пропонувала виплатити 30% суми матеріальної шкоди, але позивач відмовився. Заяву про виплату страхового відшкодування до страхової компанії не подавав, звернувся до [PERSON] з вимогою відшкодування завданого матеріального збитку, оскільки страхова компанія знаходиться в стадії банкрутства. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду заперечення, в яких зазначив, що на дату скоєння ДТП був дійсний поліс обовязкового страхування, [PERSON] у триденний строк подав до ПрАТ « Лафорт» заяву-повідомлення встановленого зразка про страховий випадок. Зазначає, що вимоги позивач повинен предявляти до страхової компанії. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та ознайомившись з матеріалами справи та наданими доказами, вислухавши пояснення сторін, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач по справі користується автомобілем марки [PERSON], 1996 року випуску, державний номер [NUMBER] на підставі нотаріально посвідченої довіреності. 18.05.2013 року близько 12 години 45 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки Фольксваген, державний номер АМ 2659АТ в м. Одесі по вул. Балківській, рухаючись в середній смузі, при перестроюванні в праву смугу не надав дорогу автомобілю позивача, який рухався в правій смузі руху в попутному напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення, після чого автомобіль Фольксваген відкинуло на світлофор, а автомобіль [PERSON] ( позивача) на припаркований Дача логан, в результаті чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.07.2013 року по справі № 484/2942/13п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., що підтверджується копією постанови наявною в матеріалах справи (а.с.7). На момент ДТП у [PERSON] був діючий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8580576 від 22.08.2012 року, строком дії до 21.08.2013 року, виданий ПрАТ «Лафорт» ( а.с. 45). З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2013 року [PERSON] звернувся до ПрАТ « СК « Лафорт» з заявою про ДТП, який в своїй заяві зазначив, що з його вини відбулась дорожньо-транспорта пригода, внаслідок якої його транспортний засіб та автомобіль позивача отримали механічні пошкодження ( а.с. 46). Позивачем по справі, надано до суду звіт № 05-022 з оцінки розміру матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [PERSON], де зазначено, що розмір шкоди становить 18 341, 92 грн. (а.с. 12-14). Відповідно до ст..15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспарювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобовязані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Представником позивача в судовому засіданні було пояснено, що із заявою про виплату суми страхового відшкодування до страхової компанії позивач не звертався. Судом приймається до уваги той факт, що відповідач, відповідно до положень ст.. 33 Закону України « Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів у встановлений триденний термін- 20.05.2013 року подав до ПрАТ « СК «Лафорт» заяву-повідомлення, встановленого МТСБУ зразка про настання страхового випадку. Як зазначено в п.16 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судоми законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до ст..21 Закону « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно п.13.1 ст. 13 Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку із цим предявлення позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію ( страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до ст.. 3 Закону обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/ або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею, передбаченого ст.. 33 Закону обовязку щодо письмового надання страхувику, з яким укладено відповідний договір ( у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.. 33 Закону обовязку зясовується судом першої інстанції, у звязку з чим до участі у справі можу бути залучений страховик. Судом ставилось на обговорення питання про можливість залучення в якості співвідповідача ПАТ «СК « Лафорт», представник позивача заперечував, пояснив, що вважає, що відповідачем повинен бути [PERSON] і він повинен відповідати за шкоду. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладно договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. З наваденого вище, враховуючи той факт, що відповідачем було у встановлений законом строк подано заяву з повідомленням про настання страхового відшкодування, а також те, що позивач до страхової компанії з заявою про відшкодування шкоди, що було підтверджено його представником в судовому засіданні, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити. Позивач в своєму позові просить стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового звязку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем [PERSON] моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. Приймаючи до уваги той факт, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, встановлено, що діями відповідача права позивача порушено не було, суд вважає за необхідне в частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн. та судовий збір у розмірі 263, 86 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі судові витрати, які поніс позивач не підлягають стягненню з відповідача на його користь. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed