Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], яку він придбав у відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року. Після продажу квартири в ній залишився зареєстрований відповідач, як попередній власник квартири. За умовами договору купівлі-продажу позивачу було гарантовано, що відповідач знімиться з реєстрації протягом трьох днів з моменту нотаріального посвідчення даного договору. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та дату повідомлений оголошенням у газеті «Вісті Придніпров'я», причину неявки суду не повідомив. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивачу на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2016 року, укладеного між позивачем та відповідачем. У квартирі за вказаною адресою зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім'ї від 16.09.2016 р. № 653. У відповідності до п.4 договору купівлі-продажу квартири, укладеного 27 серпня 2016 року, позивачу було гарантовано продавцем [PERSON], що протягом трьох днів з моменту нотаріального посвідчення даного договору, буде знято з реєстрації проживання власника квартири та усіх інших зареєстрованих осіб. Відповідно до акту від 16.09.2016 року, складеного комісією КП «Павлограджитлосервіс» ЖС-2 встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте не мешкає за вказаною адресою з моменту реєстрації, тобто з 15.02.2011 року, квартиру продав. Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником житлового приміщення яких-небудь договорів щодо неї чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належній позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», втрата права користування житловим приміщенням колишнього власника є наслідком припинення його права власності на це приміщення (ст. 346 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом задоволення його позовних вимог та визнання відповідача такою особою, що втратила право користування належною позивачу квартирою. Викладене приводить суд до висновку про те,що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved