Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], які були стяг6нуті на користь відповідача [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів закону щомісячно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 вересня 2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова розірвано шлюбі між ним та відповідачем. Від цього шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], 02 вересня 2007, який після розлучення залишився мешкати разом із відповідачкою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме до [INFO]. На момент ухвалення рішення він обіймав посаду військовослужбовця Харківського університету повітряних сил ім.. Івана Кожедуба. Його грошове забезпечення складало 5700грн., тому позовні вимоги він визнав і з нього стягувалося 1425 грн. щомісячно. Але на теперішній час, незважаючи на те, що він продовжує обіймати вказану посаду, розмір його заробітної плати практично не змінився, однак починаючи з 2014 року з нього на підставі постанови державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з нього стягується заборгованість по аліментам та вказані аліменти, що складає 50% заробітної плати - близько 2800грн. Крім того, на даний час у нього виникли обставини, які не були враховані під час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Так, у 2012 році він тяжко захворів, йому був встановлений діагноз цукровий діабет першого типу, кетонурія, прекома, міопія слабкого ступеню обох очей, ангіопатія сітківки обох очей, антено-невротичний синдром, соматогенно обумовлений. Виявлена хвороба повністю позбавила його можливості нормального існування. Кожні шість місяців він проходить курс стаціонарного лікування та обстеження, а також проходить щоденний курс лікування в домашній умовах. З січня 2014 року його стан здоров'я значно погіршився. З урахуванням підвищення цін на ліки, він витрачає щомісячно близько 2128 грн. Крім того, як вважає позивач, на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, які потребують постійної матеріальної допомоги. Усі перелічені вище обставини змусило його звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягнених аліментів на утримання малолітньої дитини з 1/4 на 1/8 частину. Представник позивача у судове засідання з`явилася, надала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання з'явилися, проти позову заперечували, надали суду письмові заперечення, в яких посилалися на те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для зменшення розміру аліментів, не є новими та мали місце на час постановлення рішення Жовтневого районного суду від 18 листопада 2013 року про стягнення аліментів, з яким [PERSON] погодився та не оскаржував протягом встановленого законом строку. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] має постійне місце роботи, обіймає посаду військовослужбовця Харківського університету повітряних сил ім.. Івана Кожедуба, отримує регулярно заробітну плату у розмірі 5700грн., які не змінилися з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів. При ухваленні рішення про стягнення аліментів позивач повністю визнав вимоги [PERSON], звернувшись до суду з відповідною заявою, що знайшло своє відображення у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова, на яке він посилається. Але судом встановлено, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для зменшення розміру аліментів, не є новими та мали місце на час постановлення рішення Жовтневого районного суду від 18 листопада 2013 року про стягнення аліментів, з яким [PERSON] погодився та не оскаржував протягом встановленого законом строку. Оскільки, як вбачається із наданих позивачем у якості доказу медичних довідок щодо стану його здоров'я, захворювання цукровим діабетом було діагностовано ще у 2012 році, тобто на час прийняття рішення про стягнення аліментів на користь відповідача у заявленому розмірі позивач мав повну інформацію щодо стану свого здоров'я, та пов'язаного із хворобою лікування, але поряд з цим він проти позову не заперечував та рішення суду не оскаржив. Крім того суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що він зобов'язаний утримувати своїх непрацездатних батьків, які на його думку потребують постійної матеріальної допомоги. Як вбачається із наданих до суду письмових доказів, ці обставини також були відомі на час прийняття судового рішення про стягнення аліментів, у цьому судовому засіданні ніяких документів, які б підтверджували матеріальний стан його батьків, необхідність їх забезпечення, суду позивачем не надано. Також суд не може погодитися із доводами, що на даний час позивач сплачує заборгованість по аліментам, оскільки ця заборгованість виникла з його вини, крім того ця заборгованість на даний час позивачем майже сплачена. Фактично позивач намагається переглянути рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року, яке ним не оскаржувалося та набрало законної сили. Таким чином, позивачем не надано доказів, у відповідності до ст.ст.57,60 ЦПК України, які б підтверджували виникнення обставин, передбаченихст.192 СК України, що унеможливили сплату ним аліментів у частці визначеною рішеннями суду. Враховуючи викладене, а насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання сина не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення, не має також законних підстав звільнити від сплати заборгованості по ним, а тому у задоволенні заявленого позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed