Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання право власності в порядку спадкування та просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. А-1, що складається з житлових кімнат: 1-2 площею 16,40 кв.м., 1-3 площею 11,20 кв.м., 1-4 площею 9,90 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, гараж Г, вбиральня Д, сарай Е, льох еп, навіс гж, вигрібна яма 3, огорожа № 3, №5, №6, ворота № 4, колодязь К, без урахування самочинних прибудов до житлового будинку літ. А1-1, А2-1 та веранди літ. А, на садибі [ADDRESS] в порядку спадкування після батька - [PERSON], смерть якого наступила [INFO] року та матері - [PERSON], смерть якої наступила [INFO] року. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] року помер його батько [PERSON], а [INFO] року померла його мати [PERSON]. На час їх смерті він постійно зареєстрований та жив у їхньому житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок було побудовано його батьками відповідно до договору на право забудови та безтермінового користування земельною ділянкою, який було укладено його батьком з комунальним відділом виконкому Пісочинської селищної ради 01 березня 1950 року на підставі рішення виконкому від 23 листопада 1949 року за № 26. 09 вересня 1975 року збудований будинок було введено в експлуатацію. Позивач посилається на те, що після смерті батьків він залишився проживати в їхньому будинку, належним чином утримував його, проводив в ньому поточні ремонти, доглядав присадибну ділянку, сплачував всі необхідні платежі, а з 1992 по 1998 роки він добудував до житлового будинку дві прибудови, що було пов'язано з необхідністю газифікації будинку. З метою оформлення своїх прав на спадкове майно він звернувся до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року та [PERSON], померлої [INFO] року, але йому було відмовлено в зв'язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Крім нього спадкоємцями за законом є мої сестри - відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON], які з заявами про прийняття спадщини після смерті батьків до нотаріальної контори не звертались, та не заперечують проти прийняття ним спадщини одноособово. Посилаючись на те, що житловий будинок був побудований його батьками відповідно до вимог чинного на той час законодавства, на підставі договору на забудову, на виділеній земельній ділянці та введений в експлуатацію, був зареєстрований в КП «ХРБТІ», позивач просить суд задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача в позовній заяві до суду, дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], а [INFO] року - мати - [PERSON], що підтверджується ксерокопією про свідоцтва народження позивача (а.с. 10) та ксерокопіями свідоцтв про смерть (а.с. 8, 9). На момент смерті спадкодавців позивач був постійно зареєстрований та жив у їхньому житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка Пісочинського селищного голови (а.с. 36). Вказаний будинок був зведений батьками позивача відповідно до договору на право забудови та безтермінового користування земельною ділянкою, який було укладено спадкодавцем [PERSON] з комунальним відділом виконкому Пісочинської селищної ради 01 березня 1950 року на підставі рішення виконкому від 23 листопада 1949 року за № 26 (а.с. 15) 09 вересня 1975 року збудований будинок було введено в експлуатацію, що підтверджується актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, який було затверджено рішенням виконкому від 13.10.1977 року за № 20 та зареєстровано в КП «ХРБТІ» (а.с. 24). З 1992 по 1998 роки позивач добудував до житлового будинку дві прибудови, що було пов'язано з необхідністю газифікації будинку та, з метою оформлення своїх прав на спадкове майно, звернувся до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року та мати [PERSON], померлої [INFO] року. Але, позивачу було відмовлено в зв'язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 червня 2014 року (а.с. 11). Крім позивача, спадкоємцями за законом є його сестри - відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON], які з заявами про прийняття спадщини після смерті батьків до нотаріальної контори не звертались, та не заперечують проти прийняття позивачем спадщини одноособово. Відповідно до довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 21.07.2013 року за № 471 з матеріалів інвентарної справи БТІ встановлено, що на земельній ділянці в [ADDRESS], розміром 1044,6 кв.м. в 1975 році було збудовано житловий будинок, який згідно акту про закінчення будівництва прийнято до експлуатації на імя [PERSON], але право власності не було оформлено в зв'язку з відсутністю заяви власника. При подальшій інвентаризації зазначеного житлового будинку було виявлено самочинне будівництво прибудов літ. «А1-1» (1992 року) загальною площею 6,80 кв.м., літ. «А2-1» (1998 року) загальною площею 2,70 кв.м. та веранди літ. «а» (1992 року) загальною площею 4,20 кв.м. Загальна вартість майна станом на 30.07.2013 рік в цінах на 01.01.2013 рік становить 126550 грн., в тому числі вартість самочинно збудованого становить 28022 грн. (а.с. 5). Станом на 1977 рік (момент введення в експлуатацію спадкового житлового будинку) діючими нормативними актами передбачалась державна реєстрація будівель, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України та ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки житловий будинок був побудований батьками позивача відповідно до вимог чинного на той час законодавства, на підставі договору на забудову, на виділеній земельній ділянці та введений в експлуатацію, що відповідає вимогам Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, був зареєстрований в КП «ХРБТІ», суд знаходить, що батьки позивача набули право власності на будинок, а тому, позивач має право просити суд визнати за ним право власності на спадкове майно. Відповідно до п.4 Заключних і перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2004 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2007 року» у п.1 зазначено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР від 18.06.1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За таких обставин, суд робить висновок, що позивач та її мати [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а після смерті [PERSON] [INFO] року позивач прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може подати позов до суду про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, чи у разі втрати ним документу, що посвідчує його право власності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. На основі наведеного, та

Outcome: approved