Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів в розмірі 18695,00 грн.. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 09 березня 2016 року відповідач написав боргову розписку про зобов»язання повернути грошові кошти в розмірі 18695,00 грн. в строк до 25 березня 2016 року, в рахунок придбаного товару дошки дуба необрізного у кількості 1,246 м.куб., які просив стягнути посилаючись на положення ст. 1047 ЦК України. В подальшому представником позивача, до початку розгляду справи по суті, було змінено підставу позову, а саме представником позивача зазначалося, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, проте відповідач отримавши придбаний товар не здійснив його оплату, чим порушив майнові права та інтереси Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Укрлісекспорт», у зв»язку із чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала пред»явлений її довірителем позов та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] (у відповідності до ст.ст. 74 76 ЦПК України), не повідомив про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обовязковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду\~ переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обовязком суду),\~ тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України). Допитані в судовому засіданні свідки, працівники ДПзІІ «Укрлісекспорт» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що у березні 2016 року громадянин [PERSON] приїжджав на територію підприємста в с. Соколівське та йому було відвантажено близько 1 м.куб. дошки необрізного дуба. Також свідки позали, що громадянин [PERSON] раніше до березня 2016 року неодноразово приїздив на територію підприємства і купував деревину, проте з середини березня 2016 року він вже не приїжджає та не купує деревину. Згідно ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить\~\~ заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 березня 2016 року громадянин [PERSON] придбав товар у виді дошки дуба необрізного у кількості 1,246 м.куб., вартістю 18695,00 грн., який зобов»язався оплатити в строк до 25 березня 2016 року (а.с. 69). Як вбачається з Довідки ДПзІІ «Укрлісекспорт» № 05-1/25 від 05 липня 2016 року, станом на 06 липня 2016 року грошові кошти в розмірі 18695,00 грн. від громадянина [PERSON] не надходили (а.с. 36). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) . Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 2 ст. 640 ЦК України встановлює, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини купівлі-продажу товару, позивачем доведено, що відповідач придбавши товар у виді дошки дуба необрізного у кількості 1,246 м.куб. вартістю 18695,00 грн. не здійснив його оплату в обумовлений сторонами строк, у зв»язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 18695,00 грн., як несплачена ціна вартості за придбаний товар. Таким чином, позов є обрунтованим і підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.\~\~ Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 1378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved