Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно: гараж літ. «Б», загальною площею 31 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10 вересня 2007 року нею, [PERSON] (позивачка) придбано квартиру № 2 за адресою: [ADDRESS]. Також нею набуто капітальний гараж, який було встановлено попереднім власником квартири. 5 лютого 2009 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради (відповідач) видано розпорядження № 54 «Про демонтаж самовільно спорудженого цегляного гаража на [ADDRESS]», однак 15 листопада 2011 року Франківським районним судом м. Львова винесено постанову, якою дане розпорядження скасовано. Вказане судове рішення набуло законної сили, не скасоване та є чинним до нині. Представник позивача у судове засідання подав заяву, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, слухати справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання подав заяву, просить слухати справу за його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 червня 1997 року Франківською районною адміністрацією виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів видано розпорядження № 604, яким гр. [PERSON] (мешканка-співвласниця квартири № 2 за адресою: [ADDRESS]) дозволено за власні кошти встановити металевий гараж в подвір'ї будинків [ADDRESS].В подальшому, вказана громадянка замінила металевий гараж на капітальний. 10 вересня 2007 року [PERSON] (позивачка) придбала квартиру № 2 за адресою: [ADDRESS]. Також позивачкою було набуто і відповідний капітальний гараж, про який згадувалось вище (означене поміж іншого підтверджується доповідною запискою від 10.11.2008 року № 571). 5 лютого 2009 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради (відповідач) видано розпорядження № 54 «Про демонтаж самовільно спорудженого цегляного гаража на [ADDRESS]». Зобов'язання по демонтажу, що випливали із розпорядження відповідача, останній покладав на [PERSON] 29 жовтня 2009 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» складено технічний паспорт, з якого вбачається, що належним позивачці об'єктом нерухомого майна виступає гараж літ. «Б» загальною площею 31,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], вартістю 64 046,00 грн. 15 листопада 2011 року Франківським районним судом м. Львова винесено постанову, якою розпорядження відповідача від 05.02.2009 року № 54 скасовано. Вказане судове рішення набуло законної сили, не скасоване та є чинним до нині. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу (ЦК) України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до п.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), суд встановив, що права та законні інтереси позивача підлягають захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved