Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. В позові зазначає, що між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю у неї належного їй на праві приватної власності житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження своїх намірів за вимогою відповідачки позивачем було передано грошові кошти в розмірі 500 доларів США та 6 000грн., про що остання написала розписки. При цьому відповідач зазначила, що починаю оформлювати документи для здійснення договору купівлі-продажу. До грудня 2014 року відповідачем не було зроблено жодних дій для укладення договору купівлі-продажу. Крім того, позивачу стало відомо, що у відповідача мається заборгованість за кредитом за рішенням суду та вищезазначений будинок знаходиться під арештом. Тривалий час позивач чекала від відповідача будь-яких дій, але все було марно. Тому, 06.01.2015 року вона направила відповідачу листа, який вона отримала 15.01.2015 року, з проханням прибути до нотаріуса 21.01.2015 року з готовими для продажу будинку правовстановлюючими документами та з підтвердженням зняття арешту з будинку. 21.01.2015 року рівно о 15 годині 00 хвилин позивач з'явилася до зазначеного у листі нотаріуса, але відповідачка не з'явилася, у зв'язку з чим позивач була змушена витрачати кошти для того, щоб нотаріус зафіксував її перебування в нотаріальній конторі. На даний час грошові кошти позивачу не повернуті, договір купівлі-продажу не укладений, з чого позивач зробила висновок, що відповідач ввів її в оману. У зв'язку з цим позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів у розмірі 6 000 грн. та 500 доларів США, що станом на 28.01.2015 року в еквіваленті до національної валюти складає (500 доларів США х 15,87= 7 935грн.), а всього на суму 13 935грн. та сплачений судовий збір в розмірі 243грн. Позовні вимоги підтверджує наступними доказами: копіями розписок про отримання відповідачем грошових коштів (а.с. 4,6), листом-вимогою від 06.01.2015 року (а.с. 6,7), листом -відповіддю від 16.01.2015 року (а.с. 8), свідоцтвом приватного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіної В.В. (а.с. 9). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що в липні 2014 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] 500 доларів США та 6 000грн. завдатку за майбутню купівлю будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], про що були надані відповідні розписки (а.с. 4,5). За ст. 570 ч. 2 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. При цьому, сама по собі ст. 570 ЦК України, на яку посилається позивач, не встановлює правових підстав стягнення будь-якого авансового платежу. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно зі ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ст. 220 ч. 1 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами договору вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. За положеннями глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, зокрема, ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно. Судом встановлено, що сторони усно домовились про укладення між ними договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу позивач [PERSON] передала, а [PERSON] отримала 500 доларів США та 6 000грн., що підтверджується зазначеними у рішенні розписками відповідача від 23.08.2014 року та 22.07.2014 року. З позовної заяви вбачається, що оскільки документи на будинок, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу будинку, не оформлені, то у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу на будинок між сторонами не укладено. Аналізуючи вище наведені у рішенні норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що вищевказані правові положення з урахуванням встановлених судом обставин справи виключають наявність між сторонами оформлених у встановленому законом нотаріальному порядку попереднього договору щодо купівлі-продажу вказаного будинку та договору купівлі-продажу цього будинку. Отже, права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах щодо грошових коштів у даному випадку мають визначатися відповідно до глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, в тому числі ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач [PERSON] зберігає передані їй позивачем в рахунок купівлі будинку кошти в розмірі 13 935грн. без достатньої правової підстави. У зв'язку з цим з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 13 935грн. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судового збору, який було сплачено позивачем у зв'язку з розглядом даної цивільної справи у розмірі 243 грн. 60коп., що відповідає вимогам ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved