Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, з 2005 року по 2008 рік позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] року у них народилась дитина [PERSON] Шлюбні відносини були припинені з 2008 року, з цього часу проживають окремо. З 2011 року дитина [PERSON] проживає з позивачем, спорів щодо місця проживання дитини не було, відповідач не заперечувала проти того, щоб дитина проживала з батьком. Весь цей час мати життям дитини не цікавилась, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу. На сьогодні дитині вже 12 років і таке відношення негативно позначається на самоствердженні дитини, як молодої особистості та спричиняє їй душевні переживання. [PERSON] з дитиною та його матір'ю (бабусею дитини) [PERSON] проживають в квартирі де [PERSON] забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ними і дитиною склались усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина навчається в Слобожанській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів та характеризується позитивно. Враховуючи те, що мати дитини жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування дитини, а збоку позивача ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з нею та прийманні участі матері в вихованні, вищевикладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно піклування щодо позбавлення батьківських прав подавала саме відповідач. Позивач вважає, що нехтування батьківськими обов'язками з боку матері дитини, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. На засіданні органу опіки та піклування Кегичівської РДА від 19 вересня 2017 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до її дитини. Встановлено, що мати дитини її долею, станом здоровя не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з дитиною не спілкується. Враховуючи інтереси дитини комісія зроби висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні дитини [PERSON]. Учасники справи у судове засідання не з'явились. Позивач [PERSON] подав заяву про підтримання позову в повному обсязі, судове засідання просить проводити без його участі та звукозапису, всі судові витрати покласти на нього. Відповідач [PERSON] подала заяву, згідно з якою просить позовну заяву про позбавлення її батьківських прав задовольнити, визнає її в повному обсязі. Судове засідання проводити без її участі та звукозапису. Представник третьої особи органу опіки і піклування Кегичівської районної державної адміністрації, Березка В.А., та представник третьої особи Кегичівської селищної ради Харківської області, Лагоржевська Н.А. подали заяви про те, що заперечень проти задоволення позовних вимог не мають, справу просять розглядати без їх участі та без фіксування процесу. Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відповідно до ухвали суду від 05 грудня 2018 року. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта [PERSON] (а.с.4); копія паспорта [PERSON] (а.с.5); копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] року, батьками якої є [PERSON], [PERSON] (а.с.6); копія рішення органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради від 11 вересня 2017 року про визнання за доцільне звернутися до служби у справах дітей з проханням розглянути питання, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дитини [PERSON] (а.с.7); копія довідки Слобожанської ЗОШ про те, що [PERSON] дійсно навчається в цій школі (а.с.8); характеристика [PERSON], видана Слобожанською ЗОШ, згідно з якою дитина характеризується позитивно, виховується батьком, який приділяє належну увагу її вихованню. Мати дитини з нею не проживає, зустрічається дуже рідко, матеріальної допомоги дитині не надає. Всім необхідним для навчання дитину забезпечує батько (а.с.9); копія акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], згідно з висновком якого, [PERSON] займається вихованням дитини, утримує її, створює умови для розвитку дитини (а.с.10); довідка про те, що [PERSON] працює слюсарем по ремонту рухомого складу (а.с.11); позитивна характеристика [PERSON] з місця роботи (а.с.12); копія заяви [PERSON] від 21 листопада 2014 року про визнання позову про позбавлення її батьківських прав щодо дитини [PERSON] (а.с.13); висновок органу опіки та піклування Кегичівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини [PERSON] (а.с.15-16); заява [PERSON] від 04 листопада 2017 року про визнання позову про позбавлення її батьківських прав стосовно дитини [PERSON], позов просить слухати без її участі в судові засідання не викликати (а.с.30) та інші документи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Правовідносини у справі регулюються ст. 150 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.3, ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР №789- ХІІ від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Визнано, на підставі досліджених доказів та безпосереднім визнанням позову відповідачем, доведеним, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню дитини, що унеможливлює її нормальний розвиток та життєдіяльність. Таке втручання у життя дитини є необхідним, виправданим та таким, що повністю відповідає її інтересам. Згідно з ч.4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд, у разі позбавлення батьків батьківських прав, одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей. Про стягнення аліментів не заявлено. Позивачем [PERSON] заявлено про залишення за ним судових витрат, за таких обставин, виходячи з принципу диспозитивності, суд підстав для їх розподілу не вбачає.

Outcome: approved