Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути на користь підприємства матеріальну шкоду в сумі 30 603,68 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378, 00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.12.2015 року на підставі розпорядження голови обласної ради «Про кадрові питання деяких комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» [PERSON] було прийнято на посаду виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства «Січ» Дніпропетровської області строком на три місяці. 29.02.2016 року наказом №0912/15-ок у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників, було звільнено [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Повного розрахунку з вказаними працівниками КП «Січ» ДОР не було зроблено. 05.07.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на користь [PERSON] було винесено рішення про стягнення з КП «Січ» ДОР заборгованості з виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 3364,56 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9933,64 грн. 05.07.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на користь [PERSON] було винесено рішення про стягнення з КП «Січ» ДОР заборгованості по вихідній допомозі в розмірі 1965,99 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2016 року по 31.05.2016 року в розмірі 5804,44 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 грн. 11.07.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на користь [PERSON] було винесено рішення про стягнення з КП «Січ» ДОР середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9762 грн. та вихідної допомоги при звільненні в сумі 3256,50 грн. Зазначили, що 15.08.2016 року КП «Січ» ДОР було виконано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська щодо заборгованості перед працівниками, а саме були проведені платіжні доручення на [PERSON] №58, [PERSON] №59, [PERSON] №60. Також було сплачено судовий збір з кожної судової справи. В той період обов'язки директора підприємства виконував виконуючий обов'язки директора КП «Січ» ДОР [PERSON] Саме він видав накази про звільнення працівників, та саме він повинен був контролювати процес звільнення та проведення повного розрахунку з працівниками на момент звільнення. [PERSON], як посадова особа не виконав вимоги законодавства України щодо проведення повного розрахунку з працівниками, внаслідок чого підприємство, що є бюджетною організацією, понесло збитки в розмірі 30 603,68 грн. З урахуванням вищевикладеного на підставі ст..1191 ЦПК України просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.12.2015 року на підставі розпорядження голови обласної ради «Про кадрові питання деяких комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» Удода Є. №66-КП 01.12.2015 року [PERSON] було призначено виконуючим обов'язки директора Комунального підприємства «Січ» Дніпропетровської області строком на три місяці. Наказом №0912/15-ок від 09.12.2015 року про скорочення чисельності і штату працівників КП «Січ» ДОР у зв'язку з ліквідацією відділу оборонної та мобілізаційної роботи і відсутності подальної потреби у фахівцях вказаного напрямку було звільнено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В пункті 5 вищезазначеного наказу головному бухгалтеру необхідно було виплатити звільненим працівникам вихідну допомогу у розмірі встановленому чинним законодавством та провести на дату звільнення працівників всі необхідні нарахування та виплати, а пункт 8 закріплює контроль за виконанням цього наказу за директором КП «Січ» ДОР [PERSON] Однак вихідну допомогу вказаним працівникам виплачено не було. 24.06.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було стягнуто з Комунального підприємства «Січ» Дніпропетровської обласної ради на користь [PERSON] заборгованість з виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 3364,56 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунків при звільненні в розмірі 9933,64 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн. 24.06.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було стягнуто з Комунального підприємства «Січ» Дніпропетровської обласної ради на користь [PERSON] по вихідній допомозі в сумі 1965,99 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунків при звільненні за період з 01.03.2016 року по 31.05.2016 року в сумі 5804,44 грн., компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1102,40 грн. 06.07.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було стягнуто з Комунального підприємства «Січ» Дніпропетровської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні - 9762,00 грн., вихідну допомогу при звільненні - 3256,50 грн. та судовий збір - 1450,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що КП «Січ» ДОР на виконання рішень суду виплатило звільненим працівникам заподіяну шкоду, що підтверджується платіжними дорученнями №58 від 15.08.2016 р. на суму 10407,04 грн., №59 від 15.08.2016 р. на суму 7865,19 грн. та №60 від 15.08.2016р. на суму 10705,05 грн., що загалом становить 30603,68 грн. Пунктом 9 статті 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству , установі, організації, у випадках, коли керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсації за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обов'язок по виплаті грошових коштів в розмірі понесених витрат покладений саме на [PERSON], у трудових відносинах з яким перебувало КП «Січ» ДОР» та на дату звільнення працівників виконував свої трудові обов'язки на посаді виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства «Січ» Дніпропетровської обласної ради . Відповідно до п.3 постанови Верховного суду України №14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог чт.15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вжити передбачених законом заходів щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входило до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому саме полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; майновий стан працівника. Згідно п.6 зазначеної постанови на підставі п.2 ст.133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням. До зайвих грошових витрат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв'язку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причини звільнення тощо. Зазначені службові особи в цих випадках несуть матеріальну відповідальність в межах свого середньомісячного заробітку за ту частину шкоди, що не відшкодована безпосередніми заподіяювачами її. При цьому загальна сума, що підлягає стягненню, не повинна перевищувати заподіяну шкоду. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі заподіяної матеріальної шкоди в сумі 30603,68 грн. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми сплаченого судового збору 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved