Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ПАТ «УкрСиббанк» наполегливо вимагає від нього сплатити борг за [PERSON], посилаючись на Договір поруки №24-7ZX/06-2006Н від 20.06.06 р., укладений з ПАТ «УкрСиббанк» за яким у 2006 році він виступив поручителем по споживчому кредиту, що одержаний позичальником у ПАТ «УкрСиббанк». Зазначає, що в кредитних відносинах, він поручився за виконання кредитного договору № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.06 р., укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк». Згідно кредитного договору, основне (кредитне) зобов'язання, мало виконуватись рівними частинами, у строки, що встановлені Графіком погашення починаючи з 20.06.2006 року (п.п.1.2.2. Договору). Посилається на те, що за даними банку, позичальник починаючи з 19.11.2008 р., прострочує платежі (заборгованість рахується Банком з дати здійснення останнього платежу, в сумі 801 доларів США, після чого кошти більше не вносились і на сьогодні сформувалась значна заборгованість по кредиту. Звертає увагу суду на те, що строк дії договору поруки №24-7ZX/06-2006Н, у договорі взагалі не визначено, отже з врахуванням п.1.1. договору поруки та графіку погашення кредиту, вимоги кредитора до поручителя мали б бути заявлені негайно, але не більше 6 місяців, після прострочення платежу. Зазначає, що кредитор мав пред'явити вимогу до поручителя, у випадку невиконання зобов'язань позичальником (п.п.1.1., 1.2. договору поруки). Оскільки зобов'язання не виконується кредитором з 19.11.2008 року граничний строк заявлення вимог до поручителя з врахуванням положень ч.4. ст. 559 ЦК України, повинен бути встановлений 19.05.2009 року, але кредитором своєчасно не направлено такої вимоги до нього, а відтак вимога банку є простроченою. Відповідач (кредитор), зволікаючи із вимогами до поручителя, суб'єктивно сприяв збільшенню обсягу та розміру його відповідальності (нарахуванню додаткових платежів по відсотках, пені та неустойки). Так пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, нарахована кредитором за 2 роки - по 19.11.2011 р. і склала вже 90642,56 грн., в той час , як за умови дотримання вимог ст. 559 ЦК України, поручитель мав би відповідати по вимогам зі сплати неустойки не більш, як за півроку. Вважає, що з врахуванням терміну невиконання кредитних обов'язків позичальником та згідно ст.ст. 559, 598 ЦК України, його поручительство по договору поруки № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. припинилось. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги позивача у зв'язку з тим, що в процесі збирання доказів на підтвердження своєї правової позиції йому стало відомо, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, відповідно до якого Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти Права Вимоги. Обсяг Прав Вимоги станом на дату укладення цього Договору визначена у Додатку №1 до цього Договору. Звертає увагу суду на те, що ПАТ «УкрСиббанк» не виконав умови Договору факторингу №1, а саме: відповідно п.3.5. Договору факторингу передбачено, що ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язується за власний рахунок повідомити кожного боржника та гаранта про переуступлення права вимоги за формою згідно з п.3 цього Договору. Враховуючи вищевикладене, просить суд, зважаючи на неотримання [PERSON] та [PERSON] жодних документів, що стосуються: 1) підтвердження заміни боржника за кредитним договором та відповідно до договору поруки від ПАТ; 2) повідомлення відступлення права вимоги за договором факторингу від ПАТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «Кей-Колект», та у зв'язку із тим, що поручительство позивача за договором поруки припинилось в зв'язку із урахуванням терміну невиконання кредитних обов'язків [PERSON] та згідно ст.ст. 559, 598 ЦК України, визнати припиненим договір поруки № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позивача заперечує, мотивуючи тим, що права вимоги до позивача були відступлені ПАТ «УкрСиббанк» ТОВ «Кей - Колект» на підставі Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначає, що зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України та ст. 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому, боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Посилається на те, що ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» вищевказаний Договір факторингу не оспорюють. Вважає, що Вичерпний перелік підстав припинення поруки імперативно визначений статтею 559 ЦК України, для встановлення наявності/відсутності таких підстав щодо Договору поруки, укладеного з позивачем, відсутня необхідність досліджувати передумови укладення Договору факторингу. Звертає увагу суду на те, що п.п. 9.11, 9.12, та 9.13 Кредитного договору №24-7ZX/06-2006 Н від 20.06.2006 р., Позичальник надає згоду передавати права і обов'язки за вказаним кредитним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди. У відповідності до п. 1.2. Договору поруки № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. поручитель ознайомлений та погоджується з усіма умовами кредитного договору. Зазначає, що розрахунки заборгованості по кредитному договору № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006р. та вимог кредитора, були направлені на адресу Позичальника та Поручителя. На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити в задоволенні позову позивача в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримує позовні вимоги позивача, обґрунтувавши поясненнями, просить суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24-7ZX/06-2006Н. Як вбачається зі змісту умов вищезазначеного Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 100000 доларів США 00 центів під 13% річних строком до 20.06.2016 року, а Позичальник в свою чергу зобов'язався повернути кредитні кошти та сплати відсотки за їх користування в порядку та строки визначені Договором та Додатком № 1 до нього (т.1 а.с.11-21). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.06.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки № 24-7ZX/06-2006Н, предметом якого є надання поруки [PERSON] перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. Відповідно до умов зазначеного договору поруки, поручитель [PERSON] взяв на себе обов'язок солідарно відповідати перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи повернення кредиту та сплату процентів, тобто в повному обсязі боргових зобов'язань, які витікають з кредитного договору № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р., укладеного між кредитором та боржником (т. 1 а.с.9-10). Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] було отримано кредитні кошти у встановленому в Кредитному Договорі розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1, згідно умов якого Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Обсяг (сума) Прав Вимоги станом на дату укладення цього Договору визначений у Додатку №1 до цього Договору. Права Вимоги переходять від Клієнта до Фактора у Дату Відступлення, після чого Фактор одержує право вимагати від Боржників і Гарантів виконання всіх зобов'язань за Первинними Договорами (т.1 а.с. 96-103). Згідно наданого суду Додатку № 1 Перелік Первинних Договорів до Договору Факторингу №1 від 12.12.2011 р., Клієнт передав Фактору право вимоги за Кредитним договором №24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договором поруки №24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (т.1. а.с. 104). Статті 512, 513, 514 ЦК України визначають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що по Кредитному договору №24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] та Договору поруки №24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006р., дійсно відбулася заміна кредитора на ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Стаття 598 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 своє Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2009 р. банком було направлено вимогу боржнику [PERSON] листом за №135-21-40-36/1190 від 15.07.2009 р., про те, що Позичальник не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованим по ньому процентам, чим порушує прийняті на себе договірні зобов'язання. Станом на 15.07.2009р. розмір заборгованості Позичальника по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить: прострочена заборгованість 14842 долари США, залишок по основному боргу 75832 долари США та банк вимагає сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку (т.1 а.с. 151). Судом встановлено, що в договорі поруки № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р., укладеному між банком та [PERSON], не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки, а саме п. 3.2. порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по кредитному договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Тобто, договір поруки діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, але суд вважає, що це не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно із цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Суд приходить до висновку, що оскільки кредитним договором від 20 червня 2006 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] визначено, що строк дії основного зобов'язання встановлено кредитним договором та визначений до 20 червня 2016 року, то посилання позивача на сплив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя щодо повернення боргу (ч. 4 ст. 559 ЦК України), як на підставу припинення поруки, є невірним. Як вже зазначалося вище позивач звертаючись з даним позовом до суду обґрунтовує його тим, що ПАТ «УкрСиббанк» не направив на його адресу та адресу [PERSON] копії всіх документів, що стосуються підтвердження заміни кредитора за кредитним договором та договором поруки та взагалі не були обізнані щодо укладення Договору факторингу №1, що є підставою для припинення Договору поруки №24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006р. Однак з такими твердженнями суд не може погодитись виходячи з наступних підстав. Так відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що Договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» ніким не оспорено, не визнано недійсним ні повністю ні частково. Відповідно до п.п. 9.11, 9.12, та 9.13 Кредитного договору № 24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. Позичальник надає згоду передавати права і обов'язки за вказаним кредитним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди. У відповідності до п. 1.2. Договору поруки N24-7ZX/06-2006Н від 20.06.2006 р. поручитель ознайомлений та погоджується з усіма умовами кредитного договору. Крім того, рішення про припинення договору поруки може ухвалюватись лише з підстав, вичерпний перелік яких визначений в статті 559 ЦК України і який розширеному тлумаченню не підлягає, а тому твердження позивача про те, що документи, що стосуються відступлення права вимоги за договором факторингу від ПАТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «Кей-Колект», а також те, що позивач та [PERSON] не були обізнані про договір факторингу не приймаються судом до уваги та спростовуються наданими відповідачем доказами, зокрема, повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» про відступлення прав вимог за кредитним договором або про відкриття та використання картрахунку № 12-22/26983 від 15.12.2011 р. на ім'я [PERSON] (т.2 а.с. 107), список № 039150800702 згрупованих рекомендованих відправлень від 23.12.2011 року (т.2 а.с. 108-109), повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» про відступлення прав вимог за кредитним договором або про відкриття та використання картрахунку №12-22/26984 від 15.12.2011 р. на ім'я [PERSON] (т.2 а.с. 110), список №039150801074 згрупованих рекомендованих відправлень від 24.12.2011 року (т.2 а.с. 111-112). Посилання ТОВ «Кей-Колект» на обставини, що встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва суду від 21.12.2011 р. по справі N2-3549, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до листа № 2609875812 (№2-1213) Солом'янського районного суду м. Києва від 02.12.2013 року вбачається, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.04.2012 року провадження по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було зупинено до вирішення справи в Подільському районному суді м. Києва за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: [PERSON] про припинення договору поруки (т.2 а.с. 7). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення його вимог, як це передбачено ст. 60 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 251, 252, 512, 513, 514, 516, 526, 527, 530, 553, 554, 559, 598 ЦК України, з врахуванням роз'яснень наданих в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed