Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом ПАТ «Дельта банк» про визнання правочину щодо готівкового переказу грошових коштів з карткового рахунку, що відкритий відповідачем, на картковий рахунок позивача в іншому банку недійсним, посилаючись на те, що відповідачем безпідставно не було перераховано грошові кошти позивача на його картковий рахунок в іншому банку. В ході розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсними правичини від 23.12.2014 щодо видачі позивачу з його карткового рахунку в ПАТ «Дельта банк» готівки на суму 12949,85 грн.; щодо внесення ним готівки в касу ПАТ «Дельта банк» в сумі 12821,63 для переказу на картковий рахунок позивача в ПАТ «КБ «Приватбанк»; щодо сплати позивачем готівкою послуг ПАТ «Дельта банк» у розмірі 128,22 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем, 02.09.2008 було укладено договір № 002-28979-020908д про відкриття депозитного рахунку № [NUMBER] «Чарівний гаманець». 23.12.2014 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути його кошти через касу банку. Для цього позивач подав заяву з вимогою перерахувати кошти з його карткового рахунку на його картковий рахунок в ПАТ «КБ «Приватбанк», яка була зареєстрована за №2712114. Крім того, позивачем було подано заяву про видачу готівки № 43427464, на яку отримано квитанцію № 0238 про видачу готівки у сумі 12971,63 грн. Поруч з наведеним, позивачем було надано квитанцію № ПН 1213346 про переказ готівки у сумі 12821,63 грн. на картковий рахунок позивача в ПАТ «КБ «Приватбанк» та квитанцію № ПК 1213346 про оплату послуг відповідача у сумі 128,22 грн. Разом з тим, слід зазначити, що згідно виписки по рахунку приватного клієнта № 841774-2015/2016 отримувач [PERSON], 23.12.2014 відбулася операція по зняттю готівки в касі банку у розмірі 12971,63 грн. та 100,00 грн. (а.с. 42) Будь-яких інших операцій 23.12.2014 в ПАТ «Дельта банк» за участю [PERSON], в тому числі про оплату послуг, не відбувалося. (а.с. 42) Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] в ПАТ «КБ «Приватбанк» [NUMBER], ні 23.12.2014, ні пізніше, грошові кошти у розмірі 12971,63 грн. з ПАТ «Дельтабанк» не надходили. (а.с.58-29) Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу втрат майнового характеру діями відповідача, позивачем не було доведено наявність протиправності діяння відповідача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Окремо слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження позиція позивача щодо підстав задоволення позову, дану позицію суд оцінює хибною з юридичної точки зору, та такою, що повністю та беззаперечно спростовується матеріалами справи та встановленими в ході розгляду справи обставинами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed