Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив зняти арешт з всього нерухомого майна [PERSON], який накладено постановою про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 07.09.2012 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в рамках виконавчого провадження ВП №33783547. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.08.2012 року державним виконавцем Артамоновим О.І. ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33783547 з примусового виконання постанови №144486, виданої 23.06.2012 року ВДАІ Солом'янського району про стягнення з нього штрафу на користь держави в сумі 510,00 грн. [PERSON] вказаний штраф було оплачено, у зв'язку з чим 29.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Згодом, позивачу стало відомо, що в рамках зазначеного провадження державною виконавчою службою було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить позивачу. З інформаційної довідки №80077201 від 10.02.2017 року вбачається, що арешт був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження ВП №33783547, виданої 07.09.2012 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Зазначив, що йому на праві власності належить 1/3 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], однак на даний момент можливість вільно розпоряджатись нерухомим майном у позивача відсутня у зв'язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про обтяження. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги просила задовольнити та справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Також просила у разі задоволення позову не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач Солом'янський районний відділ Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 53 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14.08.2003 року, реєстраційним посвідченням КМБТІ від 22.08.2003 року. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві перебувала постанова №144486, видана 23.06.2012 року ВДАІ Солом'янського району про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 510,00 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №33783547 від 10.08.2012 року. [PERSON] казаний штраф було оплачено, у зв'язку з чим 29.12.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №33783547 на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується інформаційною довідкою про виконавче провадження. Проте, з інформаційної довідки №80077201 від 10.02.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно наявні записи про обтяження: 12839219 та 12839195. Арешт на нерухоме майно було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження ВП №33783547, виданої 07.09.2012 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві. У зв'язку з вказаними обставинами, [PERSON] було подано до Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про зняття арешту з майна. Згідно відповіді Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 19.12.2016 року №ДВ/29, виконавче провадження ВП №33783547 з примусового виконання постанови №144486, виданої 23.06.2012 року ВДАІ Солом'янського району про стягнення з позивача штрафу на користь держави у розмірі 510,00 грн., є знищеним. Також у листі зазначено, що виконавче провадження було завершено у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення, боржником в рамках виконавчого провадження було сплачено в рахунок погашення штрафу 510,00 грн., виконавчого збору в сумі 51,00 грн. та витрат на проведення виконавчих дій 116,85 грн. Таким чином, судом достовірно встановлено, що після закінчення виконавчого провадження ВП №33783547, арешт майна боржника залишився чинним. Позивач просив зняти арешт з всього нерухомого майна [PERSON], який накладено постановою арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 07.09.2012 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в рамках виконавчого провадження ВП №33783547, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, наявність арешту будинку порушує права позивача, як власника 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на власний розсуд розпоряджатися та користуватися своїм майном. З урахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що позивач є законним власником будинку, та враховуючи, що виконавче провадження закінчено, суд приходить до висновку про задоволення позову та зняття арешту з всього нерухомого майна [PERSON], який накладено постановою арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 07.09.2012 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в рамках виконавчого провадження ВП №33783547. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: approved