Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на ту обставину, що 03.04.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 332-53, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37494 франків Швейцарії з розрахунку 8,99 % річних на строк з 04.04.2006 року до 04.04.2012 року. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № 332-53 від 03.04.2006 року, реєстраційний номер договору було змінено на № 10603064000. 08.12.2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 371451,69 грн., з яких тіло кредиту 191809,65 грн., відсотки 179642,04 грн. Представник позивача в останнє судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмові заперечення та доповнення до них, в яких зазначив, що до позову не надано доказів на підтвердження повноважень позивача щодо наявності права вимоги від первісного кредитодавця, належних доказів про отримання кредитних коштів позичальником, належного розрахунку заборгованості за кредитом, доказів на підтвердження того, що він повідомлявся про зміну кредитора і отримав на підтвердження і вказаному докази про таке. Також зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено у термін з 04.04.2006 року по 04.04.2012 року, а позивач звернувся до суду із позовом лише у вересні 2015 року Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 03.04.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 332-53, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37494 франків Швейцарії з розрахунку 8,99 % річних на строк з 04.04.2006 року до 04.04.2012 року. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № 332-53 від 03.04.2006 року, реєстраційний номер договору було змінено на № 10603064000. 08.12.2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. З акту прийому-передачі документації від 02.03.2012 року вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржників, а саме [PERSON], за кредитним договором № 10603064000. Відповідно до ст.256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). Відповідно до ст.253ЦК України перебіг строку починається з дня наступного після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спила і до додаткової вимоги. Така правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах (№6-134цс14 від 01.10.2014року, 6-738цс15 від 24.06.2015р., 6-249цс15 від 02.12.2015 року), яка є обов'язковою при застосуванні норми матеріального права у подібних правовідносинах. Отже, матеріалами справи підтверджено, що до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» 02.03.2012 року, після передачі за актом приймання передачі від ПАТ «УкрСиббанк» перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язані не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. ПАТ «Дельта Банк» 01.09.2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №332-53, термін виконання, якого сплив 04.04.2012 року, тобто поза межами строку позовної давності. За таких обставин, суд враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного, ст. ст. 253, 256, 257, 261, 266 ЦК України,

Outcome: dismissed