Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі та гідності. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 23 серпня 2016 року до начальника Рятувальної аварійно-водолазної служби Маріупольської міської ради надійшла скарга від відповідачів, за якими вбачається, що позивач нібито 20 серпня 2016 року висловлювався принизливо відносно них та погрожував застосуванням сили, а також приховував факт правопорушення з боку своїх підлеглих. Зазначав, що він працює начальником рятувальної станції № 2 Рятувальної аварійно-водолазної служби в м. Маріуполі, та за викликом підлеглого, [PERSON], прибув 20 серпня 2016 року до Рятувальної станції № 2 внаслідок приїзду наряду поліції, які зі слів [PERSON] прибули через розпивання спиртних напоїв поблизу рятувальної станції невідомими особами. При цьому поліція не виявила факту сп'яніння [PERSON] або протиправних дій з його боку. Також вказував, що того дня на станцію прибули відповідачі, які вели себе непристойно, лякали тим, що будуть скаржитись на працівників рятувальної станції, та вимагали гроші. На підставі переліченого, враховуючи, що жодними доказами викладені у скарзі відповідачів на дії позивача доводи не підтверджені, то [PERSON] вважав, що вказана у скаргах інформація є неправдивою та такою, що принижує його честь та гідність, що у свою чергу підірвало його авторитет у колективі та перед керівництвом. Оскільки розповсюджена відповідачами неправдива інформація завдала шкоди немайновим правам позивача, то просив суд зобов'язати [PERSON] та [PERSON] надати письмове спростування своїх скарг від 23 серпня 2016 року та принести вибачення позивачу. В судовому засіданні [PERSON], наполягаючи на задоволенні поданого позову, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовні заяві, просив суд задовольнити його вимоги повністю. При цьому додавав, що такі неправомірні дії з боку відповідачів обумовлені неприязними стосунками знайомих [PERSON] із рідними позивача. Тому усі твердження відповідачів щодо нього є неправдивими, тому зачіпають його честь та гідність. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні, заперечуючи проти вимог [PERSON], вказував, що з боку підлеглих позивача в ніч з 19 на 20 серпня 2016 року мало місце кримінальне правопорушення через спричинення тілесних ушкоджень його знайомим. При цьому, коли він звернувся разом із [PERSON] до [PERSON], як начальника рятувальної станції, працівники якої були причетні до побиття, то позивач не став його слухати, висловився нецензурно та пригрозив застосуванням сили. Оскільки керівник рятувальної станції не відреагував на його усне звернення, то він для захисту своїх прав та прав постраждалих осіб звернувся зі скаргою разом із [PERSON] до керівництва позивача, на підставі чого просив суд відмовити у позові. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні, заперечуючи проти вимог [PERSON], надав аналогічні пояснення поясненням [PERSON], та просив відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні, не визнаючи заявлені позовні вимоги, просив відмовити у їх задоволенні, вказуючи, що позов [PERSON] є безпідставним та таким, що не відповідає закону, бо подачею скарг на дії позивача та його підлеглих керівництву [PERSON] відповідачі фактично реалізовували надані ним Конституцією України права з метою захисту своїх інтересів від протиправних дій. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 297 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. На підставі ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні яких особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. В матеріалах справи мається копія скарг [PERSON] та [PERSON], поданих начальнику Рятувальної аварійно-водолазної служби Маріупольської міської ради на підставі Закону України «Про звернення громадян», де ними була викладені обставини, за якими скаржники вважають, що маються порушення законодавства як з боку працівників Рятувальної станції № 2 в місті Маріуполі, так й з боку начальника такої станції, [PERSON], з вимогою провести службове розслідування відносно викладених фактів (а. с. 6-8, 9). Про початок службового розслідування свідчить відповідь від 6 вересня 2016 року на звернення [PERSON] (а. с. 25). За заявою [PERSON] також були внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування з приводу завдання тілесних ушкоджень 20 серпня 2016 року (а. с. 26, 33). Також в матеріалах справи мається пояснювальна від [PERSON], адресована начальнику Рятувальної аварійно-водолазної служби Маріупольської міської ради, де він надав пояснення своєму керівникові на подану відповідачами скаргу, а також самостійно клопотав провести службове розслідування за такими фактами (а. с. 11-12, 14). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON], вказував, що в ніч з 19 на 20 серпня 2016 року стався конфлікт між [PERSON] та відповідачами, внаслідок чого зранку того ж дня відповідачі приїхали на підпитку до [PERSON], як керівника [PERSON], та вели себе непристойно, погрожували зверненням до правоохоронних органів та вимагали гроші за владнання конфлікту, а коли позивач їм відмовив, то вони написали скаргу на [PERSON], де виклали неправдиву інформацію. Суд при цьому зазначає, що на підставі ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. На підставі п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі за текстом - Постанова Пленуму) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. З огляду на перелічені норми суд відхиляє посилання [PERSON] на існування з боку відповідачів поширення недостовірної інформації, тобто такої, що була доведена до відома хоча б одній особі, оскільки інформація, що викладена у скаргах [PERSON] та [PERSON] начальнику Рятувальної аварійно-водолазної служби Маріупольської міської ради щодо ймовірно неправомірних дій працівників рятувальної станції № 2 для проведення службової перевірки, є фактичною реалізацією належних відповідачам конституційних прав захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Таким чином такі дії відповідачів з наданням інформації керівнику [PERSON], викладеної у їх скаргах від 23 серпня 2016 року, не можуть бути поширенням недостовірної інформації. Тому суд дійшов висновку, що подання скарг 23 серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON] начальнику Рятувальної аварійно-водолазної служби Маріупольської міської ради не може бути підставою для задоволення позову [PERSON] про захист честі та гідності, оскільки у таких скаргах відповідачів містяться лише відомості, що стосуються порушення на думку скаржників їх прав з боку працівників рятувальної станції. При цьому інших доводів на підтвердження поширення недостовірної інформації відносно [PERSON] з боку відповідачів позивачем не було суду надано. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] про спростування відповідачами інформації, викладеної у скаргах від 23 серпня 2016 року, та принесення позивачу вибачення відповідно не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed