Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі продажу дійсним, вказуючи, що укладений 21.03.1997 року між ним та відповідачем договір купівлі продажу № 679/Б в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі не був нотаріально засвідчений, що спричиняє його недійсність, у зв'язку з чим порушуються його майнові права, що змушує позивача звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, згідно заяви позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання на зявилися, про час і місце засідання був повідомлені належним чином, судова повістка повернута до суду з відміткою за зазначеню адресою не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Третя особа - Одеська товарна біржа у судове засідання не зявились, про день слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,\~ у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21 березня 1997 року між позивачем та відповідачем [PERSON] в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі був укладений договір купівлі-продажу № 679/Б нерухомого майна, згідно якого відповідач продав, а позивач купив 2/5 частини будинку під номером вісім по провулку Залізничників в м. Білгород-Дністровський Одеської області, розташованого на земельній ділянці площею 866 кв.м, загальною площею 46,7 кв.м, житловою площею 25,6 кв.м, у складі житлової кімнати літ. 3-3, житлової кімнати літ. 3-4, веранди літ. 3-1, веранди літ. 3-2, кухні літ. 3-5, а також літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «Г», сараю літ. «В», сараю літ. «Д», сараю літ. «М», підвалу літ. «Ж», вбиральні літ. «Е», споруд № 1-4, які належали відповідачу на підставі договору дарування від 18.03.1994 року. Згідно п. 5 вищезазначеного укладеного договору позивачем була виплачена повна вартість придбаного ним спірного нерухомого майна, тобто виконана одна з істотних умов договору. Однак даний договір був укладений у порушення ст.ст. 209, 657 ЦК України, а саме: не був нотаріально засвідчений, що стало надалі перешкодою для позивачу в оформленні його майнових прав. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і виникло повне або часткове виконання договору, однак одна зі сторін ухиляється від його нотаріального виконання, суд може визнати такий договір дійсним. Після укладення договору, позивачем була повністю прийнята у своє володіння та розпорядження придбана частина будинку. Прийняття до свого володіння та розпорядження позивачем частини будинку являється складовою права власності, на яке позивач має право як субєкт права приватної власності відповідно до ст. ст. 317, 318, 325 ЦК України. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи вищевикладене, що сторонами були виконані усі істотні умови угоди, що підтверджується письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу № 679/Б, 2/5 частини будинку під номером вісім по провулку Залізничників в м. Білгород-Дністровський Одеської області, розташованого на земельній ділянці площею 866 кв.м, загальною площею 46,7 кв.м, житловою площею 25,6 кв.м, у складі житлової кімнати літ. 3-3, житлової кімнати літ. 3-4, веранди літ. 3-1, веранди літ. 3-2, кухні літ. 3-5, а також літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «Г», сараю літ. «В», сараю літ. «Д», сараю літ. «М», підвалу літ. «Ж», вбиральні літ. «Е», споруд № 1-4, укладений 21.03.1997 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, визнавши за останнім право власності на зазначену частину будинку.

Outcome: approved