Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: 28009, [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить кімната, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На сьогоднішній день в його кімнаті зареєстровано місце проживання колишнього власника кімнати [PERSON], про що свідчить довідка КП «Житлогосп» №56 від 10.09.2018 року, який в квартирі не проживає з січня 2018 року, що підтверджується актом-розпорядження №533 від 10.09.2018 року. Згідно п. 10 договору купівлі-продажу кімнати в гуртожитку від 19.01.2018р., сторони домовились, що продавець вирішить питання про зняття з реєстраційного обліку місця проживання до 02 лютого 2018р.. Свої письмові обіцянки не виконав, місце фактичного проживання відповідача йому невідомо, так як вони не спілкуються. У звязку з тим, що відповідач зареєстрований у його кімнаті, він не може повноцінно користуватись та розпоряджатись ним. Позивач та представник позивача в судове засіданні не зявилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі , проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання вдруге не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, до суду повернулися конверти з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обовязок, щодо пересилання поштового відправлення, не проживає», тому враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають\~задоволенню з таких підстав.\~ Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4\~ст.9 ЖК УРСР). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником кімнати №701 по вулиці Садова, 56А в м. Олександрії Кіровоградської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.01.2018 року, який зареєстровано в реєстрі за №162. З довідки КП «Житлогосп» від 10.09.2018 року №56 вбачається, що [PERSON] як колишній власник зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно з актом-розпорядженням №533 від 10.09.2018 року складеного майстром дільниці, паспортистом в присутності сусідів [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] в кімнаті №701 по вулиці Садова, 56А не проживає з січня 2018 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не є власником зазначеного житлового приміщення, а також не є членом родини позивача. Відповідно до правової позиції, викладеної ВСУ у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають з ним і ведуть з ним і ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права у будь-який час. Враховуючи\~ встановлені обставини, з метою захисту порушеного права власника нерухомого майна, суд вважає, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив\~право на користування житловим приміщенням. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує на користь\~ позивача\~ сплачений судовий збір з відповідача, в розмірі 704 грн.80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved