Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ( а.с. 14-16), після зміни предмету позовних вимог (а.с. 1-4т.2) просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 46-06-І/03 від 14.07.2006 року, який станом на 19.08.2014 відповідач має заборгованість 1 855 535,85 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,60 кв.м, жилою площею 29,70 кв.м. шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій дій; виселити без надання іншого житла відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового приміщення та стягнути судовий збір. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 14.07.2006 року між Банком Фінанси та кредит»» та [PERSON] укладений кредитний договір № 46-06-І/03, згідно якого відповідачу надано кредит у сумі 64 000,00 дол. США строком до 13.07.2021 року, зі сплатою 11,6% річних за користування кредитом. Станом на 19.08.2014 року відповідач свої зобов'язання не виконує та утворилась заборгованість у розмірі 1 855 535,85 грн., яка складається з: сума строкової заборгованості по кредиту - 386 099,79 грн., сума простроченої заборгованості по кредиту - 82 307,76 грн., сума строкової заборгованості по процентам - 4 225,98 грн., сума простроченої заборгованості по процентам - 252 826,82грн., сума простроченої заборгованості по комісії -33 774,00грн., 1 096 301,10грн.- пеня. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем укладений 14.07.2006 року іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] 13.06.2013 року відповідачу була надіслана вимога про добровільне виселення. Однак, [PERSON] вказану вимогу не виконав, у зв'язку з чим, позивач просить в рахунок погашення виниклої заборгованості по кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 33, 35, 41 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача в суді позов підтримала, при цьому зазначила, що на сьогоднішній день відповідачка заборгованість по договору не сплатила. Просила позов задовольнити в повному обсязі, звернути стягнення на іпотечне майно, при цьому зазначила, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою у відмові в задоволенні позову, а діє при виконанні судових рішень, як тимчасове обмеження. Відповідачі та їх представник в суді проти задоволення позовних вимог заперечили, суду зазначили, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» діє заборона на примусове звернення стягнення на нерухоме житлове майно, отже у задоволені позову слід відмовити. Представник третьої особи Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації заперечував проти виселення та зняття з реєстрації неповнолітніх осіб з даного житлового приміщення. Представники третіх осіб до суду надали заяви з проханням розглядати справу без їхньої участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, о мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язанні на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що між 14.07.2006 року між Банком Фінанси та кредит»» та [PERSON] укладений кредитний договір № 46-06-І/03, згідно якого відповідачу надано кредит у сумі 64 000,00 дол. США строком до 13.07.2021 року, зі сплатою 11,6% річних за користування кредитом (а.с.14-16) 14.07.2006 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого у випадку невиконання відповідачем зобов'язань встановлених кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу квартири, посвідченого [PERSON] нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.07.2006 року в реєстрі за № 1061. (а.с. 53-54) Згідно з розрахунком заборгованості по договору станом 19.08.2014 відповідач має заборгованість 1 855 535,85 грн., яка складається з: сума строкової заборгованості по кредиту - 386 099,79 грн., сума простроченої заборгованості по кредиту - 82 307,76 грн., сума строкової заборгованості по процентам - 4 225,98 грн., сума простроченої заборгованості по процентам - 252 826,82грн., сума простроченої заборгованості по комісії -33 774,00грн., 1 096 301,10грн.- пеня. 13.06.2013 року відповідачам була надіслана вимога про добровільне виселення з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки. Крім того, позивачем надавались роз'яснення яким чином слід погасити заборгованість по договору, що утворилась у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань. 26.10.2011 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позовні вимоги ПАТ « Банк Фінанси та кредит» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2012р. рішення Оболонського районного суду м. Києва залишено без змін. Згідно довідки форми №3 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані донька [PERSON],[INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON],[INFO]. На адресу органу опіки та піклування ОРДА в м. Києві направлено лист щодо надання на реалізацію даної квартири. Згідно витяг з протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини ОРДА в м. Києві від 07.02.2013р. згідно якого в наданні дозволу на реалізацію майна боржника відмовлено. Таким чином рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2011 року не виконане. Однак наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до положень ст.ст. 33, 35, 41 Закону України «Про іпотеки» в рахунок погашення зазначеної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,60 кв.м, жилою площею 29,70 кв.м. та належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами письмової вимоги про виселення. При цьому наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення та доказів її отримання є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення із іпотечного житла. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивач про виселення не підлягають задоволенню. При цьому суд приходить до висновку, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача, однак є підставою для відстрочення виконання даного рішення на час дії вказаного закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: partial