Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги[ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2007 року він є власником вказаної квартири. [PERSON], яка є дружиною його сина, у вказаній квартирі зареєстрована, однак ніколи в ній не проживала. Вона не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири. Її речей у квартирі немає, жодних претензій щодо проживання у вказаній квартирі відповідачка не предявляла. Позивач вказує, що він має намір реалізувати належну йому квартиру, а реєстрація відповідачки в ній перешкоджає йому у здійсненні його права на вільне володіння та користування власністю, у звязку з чим він змушений був звернутися до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка у судове засідання не зявилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності чи відзиву не надіслала. Через неявку відповідачки у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2007 року [PERSON] є власником квартири за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги[ADDRESS], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.6-7), а також копією витягу КП «МБТІ» від 18.08.2007 року «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» (а.с.8). Згідно наданої до матеріалів справи довідки Відділу реєстрації Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 6166 від 23.11.2017 року, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO], пр. 50-річчя Перемоги[ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається з наданої копії довідки старшої по будинку від 12.11.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], пр. 50-річчя Перемоги[ADDRESS], однак фактично у вказаній квартирі ніколи не проживала (а.с.9). Судом встановлено, що у звязку з реєстрацією відповідачки у належній позивачу квартирі, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved