Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2016 року було розірвано їх шлюб з [PERSON] та стягнуто з нього аліменти на користь останньої на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час ухвалення даного рішення суду він та [PERSON] проживали однією сім`єю у м. Охтирка Сумської області, мали спільні права, обов`язки та спільний сімейний бюджет. Після розлучення вони також продовжували проживати разом, спільно виховували доньку аж до листопада 2018 року. Увесь цей час він належним чином виконував свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини. 07.11.2018 року відповідачка поїхала працювати за кордон, а вони з донькою переїхали до м. Лебедин Сумської області. З того часу дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. 20.11.2019 року [PERSON] звернулася до відділу ДВС з заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дочки. На підставі цього державним виконавцем Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та нараховано заборгованість зі сплати ним аліментів на користь [PERSON] , яка станом на 27.11.2019 року склала 65082,86 грн. Зазначені дії [PERSON] позивач вважає такими, що не ґрунтуються на законі і він має право на звільнення від подальшої сплати аліментів та заборгованості по аліментах, оскільки з часу ухвалення рішення суду змінились обставини, а саме донька стала постійно проживати з ним та перебуває на його повному утриманні. Тому [PERSON] просив ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів та заборгованості по аліментах, стягнутих з нього на користь [PERSON] за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2016 року. Крім цього, вважає, що наведені обставини є підставою стягнення аліментів з матері, а тому просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі у розмірі 6500 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, виходячи з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. [PERSON] заяви про слухання справи у її відсутності суду не надала. Її представник в день слухання справи звернулася до суду з клопотанням, в якому вказала, що [INFO] в мережі інтернет на веб сторінці Лебединського райсуду вона випадково виявила інформацію про те, що засідання по справі призначене на 12.08.2020 року і з цих підстав вважає, що сторона неналежно повідомлена про слухання справи. При цьому, зазначає, що [PERSON] має намір особисто брати участь у судовому розгляді, але станом на 12.08.2020 року судової повістки або виклику не отримувала. Також представник зазначає про те, що на даний час на всій території Україні діє карантин, який відповідною постановою КМУ продовжено до 31.08.2020 року, а тому є доцільним утримуватися від відвідування закритих установ із значним скупченням людей, в яких фізично не можливо забезпечити соціально безпечну відстань між людьми. На підставі викладеного просить судове засідання відкласти. Суд не може погодиться з таким клопотанням представника відповідачки, розцінює наведені доводи як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що є неприпустимим та вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки та її представника, виходячи з наступного. Судові виклики [PERSON] та її представника в судове засідання на 12.08.2020 року були здійснені відповідними судовими повістками, що вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (Т. 2 а.с. 86, 87). З огляду на це, суд не може прийняти до уваги доводи представника про те, що вона та [PERSON] не були завчасно повідомлені про слухання справи та, що представник випадково дізналася про судове засідання лише 12.08.2020 року з мережі Інтернет. Крім цього, є безпідставним відкладення судового розгляду у зв`язку з тим, що [PERSON] має намір особисто брати участь у справі, оскільки всі її виклики в судові засідання по справі направлялися на адресу місця проживання відповідачки. Однак, за час розгляду справи (починаючи з 08.10.2019 року) вона жодного разу в судове засідання не з`явилася, не направила до суду клопотання про відкладення справи та про її бажання особисто брати участь у судовому розгляді. При цьому суд звертає свою увагу на те, що участь у справі Волинець І.С. бере через свого представника, який згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Відмовляючи у відкладенні розгляду справи, суд також виходить з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Постановою КМУ від 04.05.2020 року № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою КМУ від 20.05.2020 року № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні. Наведене свідчить про усунення перешкод, пов`язаних з впровадженням карантину, у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. В той же час одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи. Кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Тому, враховуючи неодноразові відкладення судових засідань, приймаючи до уваги відсутність поважних причин неявки відповідачки та її представника в судове засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності [PERSON] та її представника - адвоката Нежевело В.В. По суті заявлених позовних вимог сторона відповідачки відзиву не надала, але з матеріалів справи та зустрічного позову, у об`єднанні якого з первісним позовом [PERSON] відповідачці було відмовлено, вбачається, що [PERSON] проти вимог про звільнення [PERSON] від сплати аліментів, звільнення сплати заборгованості по аліментах, стягнутих відповідно до рішення суду, та стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини заперечує у повному обсязі. Вислухавши представників позивача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом було встановлено, що 21.10.2016 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області ухвалено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 11-12). Цим же рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 20.11.2020 року [PERSON] звернулася до Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області з заявою про примусове виконання зазначеного судового рішення в частині стягнення аліментів (т. 1 а.с. 67-68) до якої додала виконавчий лист № 583/2495/16, виданий 04.11.2016 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області (т. 1 а.с. 65). 27.11.2019 року державним виконавцем зазначеного відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т. 1 а.с. 66 на звороті) щодо примусового стягнення з [PERSON] присуджених аліментів на утримання дитини. В ході виконавчого провадження виконавцем проведено розрахунок заборгованості по даному виконавчому листу № 583/2495/16 від 04.11.2016 року (т. 1 а.с. 69), згідно якої за період з 05.08.2016 року по 27.11.2019 року позивачеві нарахована заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] у розмірі 65082,86 грн. Не погодившись з такими діями відповідачки, [PERSON] звернувся до суду з вимогами про звільнення його від подальшої сплати аліментів, заборгованості по аліментах та про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , посилаючись на те, що з часу ухвалення рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2016 року змінились обставини, а саме донька постійно проживала з ним і він увесь цей час бере участь у її матеріальному забезпеченні, а тому відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості по аліментах, бо він факти виконав свій обов`язок щодо утримання дитини, покладений на нього рішенням суду. Суд вважає, що обставини, на які посилається [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Так, судом встановлено, що з вересня 2016 року по листопад 2018 року позивач проживав в м. Охтирка разом з донькою та колишньою дружиною [PERSON] , що вбачається з довідок ОСББ «Сімейний 171» (т. 1 а.с. 71) та Приватного підприємства «СІБ» (т. 1 а.с. 72). Довідкою (т. 1 а.с. 74) стверджується, що з 12.08.2016 року по 02.11.2018 року [PERSON] відвідувала Охтирський дошкільний начальний заклад (ясла-садок) «Сонечко» Охтирської міської ради Сумської області, групу «Чебурашка». Її вихованням займався батько [PERSON] (щоденно приводив та забирав дитину з закладу, відвідував батьківські збори, свята, виставки). Мати дитини [PERSON] з`являлася у дошкільному навчальному закладі декілька разів. Крім цього, в цей час дитина відвідувала заняття в Охтирській дитячій художній школі ім. Т.Шевченка (з 1 вересня по 1 листопада 2018 року) і за період навчання в закладі батько регулярно приводив та забирав дитину зі школи, необхідними матеріалами для навчання дитина була забезпечена, що стверджується довідкою (т. 1 а.с. 73) З листопада 2018 року [PERSON] зареєстрована і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком (т. 1 а.с. 88). Згідно довідки (т. 1 а.с. 86) у період з 05.11.2018 року по 13.08.2019 року дитина відвідувала Лебединський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Калинка». Її вихованням займався батько. Мати дитини з`являлася у дошкільному навчальному закладі декілька разів. З 02.09.2019 року дитина навчається в Лебединській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1. За час навчання мати участі у вихованні дитини не брала, на батьківські збори не приходила. [PERSON] бере активну участь у вихованні дитини. Кожного дня приводить та забирає її зі школи. Постійно відвідує батьківські збори, свята. 17.09.2019 року [PERSON] склала нотаріально засвідчену заяву, якою надала згоду на визначення місця проживання дитини за постійним місцем реєстрації та проживання батька дитини - [PERSON] (т. 1 а.с. 89). Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради № 267 від 23.10.2019 року (т. 1 а.с. 90) визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що з часу розірвання шлюбу дитина спочатку проживала разом з матір`ю та батьком до листопада 2018 року. З листопада 2018 року [PERSON] проживає у м. Лебедині виключно з батьком, який приймає активну участь у її вихованні та утриманні. Окрім цього, на даний час у встановленому законом порядку вирішено питання про визначення місця проживання дитини разом з позивачем - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд знаходить обґрунтованими та погоджується з доводами [PERSON] , оскільки вони об`єктивно стверджуються наявними доказами у справі, дослідженими в ході судового розгляду. Разом з цим сторона відповідачки не надала суду жодних доказів на спростування даних фактів. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої дитини з батьком і перебування на його утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів, і має тягнути за собою звільнення позивача від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, стягнутих відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2016 року на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалюючи рішення, суд також виходить з положень ст. 180 СК України, якою визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки відповідачка є матір`ю дитини, вона має працездатний вік та на даний час працює і має можливість сплачувати аліменти, а донька сторін перебуває на утриманні батька, суд вважає необхідним стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому суд враховує те, що [PERSON] не надала суду заперечень проти сплати аліментів з тих підстав, що має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, яких би вона утримувала і докази на підтвердження цього у справі відсутні. Визначаючи розмір стягуваних коштів, суд також виходить з того, що згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні не було спростовано того факту, що відповідачка не має постійно заробітку в України, але весь час працює за кордоном в Республіці Польща. У зв`язку з роботою за кордоном неможливо отримати відомості про доходи [PERSON] та визначити розмір аліментів у частці від її заробітку, а тому аліменти слід визначити в твердій грошовій сумі. Сторона позивача зазначає, що за даними польського Центрального статистичного управління, середня зарплата в Польщі в першому кварталі 2019 році склала 4839,24 злотих в місяць, що за офіційним курсом Національного банку України опублікованому на офіційному інтернет сайті Міністерства фінансів України становить 29635,51 грн. (4839,24 злотих х 6,124 (курс НБУ) - 29635,51 грн.), а тому розмір аліментів в твердій грошовій сумі 6500 грн. забезпечить рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Наведені доводи сторони позивача не спростовуються відповідачкою чи її представником, а тому суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] і в цій частині. Ухвалюючи рішення, суд також вважає необхідним вирішити долю судових витрат, а саме стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1536,80 грн. згідно квитанцій (т. 1 а.с. 168, 192), щодо відшкодування іншої частини даних витрат позивачеві слід відмовити, оскільки вони сплачені ним у надлишковому розмірі. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved