Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив визнати протиправними дії Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут» та зобов`язати відповідача: нарахувати та виплатити [PERSON] середню заробітну плату із врахуванням коефіцієнтів підвищення посадового окладів відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п.п. 2, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, за весь час затримки виконання рішення суду щодо поновлення на посаді з 13 серпня 2019 по 22 грудня 2020 року; нарахувати та виплати [PERSON] грошову компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки тривалістю за період з 29.08.2018 по 10.04.2020 відповідно до положення ст.ст. 82, 83 КзПП України, ст. 24 Закону України «Про відпустку», ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100; нарахувати та виплати [PERSON] щорічну грошову винагороду в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за 2018-2020 роки відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту». Позов мотивує тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 12.08.2019 року у справі №464/5458/18 було скасовано наказ директора Департаменту освіти та науки Львівської обласної державної адміністрації (надалі - Департамент) №03-12/70 від 29.08.2018 року «Про звільнення [PERSON] », цією ж постановою поновлено позивача на посаді директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут» (надалі - Ліцей) з 29 серпня 2018 року та стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут» на користь позивача 137604.46 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 29.08.2018 по 12.08.2019. Протягом вересня 2019 - грудня 2020 років [PERSON] неодноразово звертався до службових осіб Львівської обласної ради, Львівської обласної державної адміністрації та Департаменту щодо виконання рішення суду про його поновлення на посаді. Проте звернення залишались без задоволення. Враховуючи викладені обставини, позивач отримав виконавчий лист та звернувся до Відділу примусового виконання рішень суду Міністерства юстиції України, проте, незважаючи на накладені штрафи за невиконання рішення суду, постанова Львівського апеляційного суду від 12.08.2019 так і залишалась не виконаною, виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі зверненням до правоохоронних органів. 22 грудня 2020 року поштою позивач отримав копію наказу директора департаменту від 16.12.2020 № 03-12/63 «Про поновлення на роботі [PERSON] », відповідно до якого було скасовано наказ Департаменту від 29.08.2018 №03-12/70 «Про звільнення [PERSON] », начальнику Ліцею Гусару Ю.В. наказано нарахувати [PERSON] належні йому виплати відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 12.08.2019. Відтак, позивач має право на отримання середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду за період з 13.08.2019 до 22.12.2020. 22 грудня 2020 року позивач звернувся до Ліцею та Департаменту з проханням: забезпечити виплату йому заробітної плати за весь час затримки виконання рішення суду за період з 13 серпня 2019 по день фактичного поновлення на посаді із врахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п.п. 2, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100; забезпечити нарахування та виплату відповідно до положення ст.ст. 82, 83 КзпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустку», ст 27 Закону України «Про оплату праці», п. 10 Порядку обчислення середньої іпзобітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки тривалістю 56 днів за період з 29.08.2018 по 22.12.2020; забезпечити нарахування та виплату відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за 2018-2020 роки. Згідно з листом Департаменту від 18.01.2021 року № 03-10/91 у зв`язку з перебуванням позивача в трудових відносинах з Ліцеєм з питанням щодо виплати слід звертатися до начальника Ліцею [PERSON] та бухгалтерської служби. Відповідно до листа начальника Ліцею від 05.01.2021 року з метою забезпечення виплати позивачу заробітної плати за весь час затримки виконання рішення суду за період з 13 серпня 2019 по день фактичного поновлення на посаді, а також грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за належний період скеровано звернення до Департаменту про виділення коштів на дані виплати. Разом з тим, начальник Ліцею відмовився забезпечувати позивача щорічною грошовою винагородою в розмірі до одного посадового окладу ставки (заробітної плати) за 2018-2020 роки у зв`язку з тим, що така винагорода виплачується особам за сумлінну та зразкову виконувану роботу, а у зв`язку з тим, що позивач у 2018-2020 роках перебував у вимушеному прогулі, така виплата не може бути нарахована та виплачена. Вважає такі дії начальника Ліцею протиправними, такими, що порушують права та інтереси позивача, і є незаконними, так як суперечать вимогам законодавства. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким позов визнано частково, зазначивши щодо позовної вимоги про визнання протиправним дій Ліцею, що відповідно до змісту позову вбачається, що позивач чітко вказує на неправомірність дій з боку начальника Ліцею [PERSON] , а не Ліцею. Неправомірність дій Ліцею в тексті позовної заяви взагалі не описується. Тому не зрозуміло, з яких підстав і які саме дії позивач хоче визнати неправомірними. Крім цього, в тексті позовної заяви мова йде про особу, що не залучена до участі у справі. Щодо вимоги про стягнення середньої заробітної плати із врахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», п. п. 2, 5, 8,10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, за весь час затримки виконання рішення суду щодо поновлення на посаді з 13 серпня 2019 року по 22 грудня 2020 року, то така є законною, однак Ліцей фінансується з обласного бюджету, і виплата даних коштів позивачу, насамперед, залежить від виділення даних коштів розпорядником для їх виплати. Ліцей звертався до розпорядника коштів з листом щодо виділення коштів для виплати позивачу середньої заробітної плати, однак станом на сьогодні кошти не виділені, і винних дій з боку Ліцею не вбачається. Щодо вимоги про зобов`язання Ліцею нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки тривалістю 56 днів за період з 29.08.2018 по 10.04.2020 відповідно до положення ст. 82, 83 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «про відпустку», ст. 27 «Про оплату праці», п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, то така є законною, однак з причин наведених вище станом на сьогоднішній день Ліцей не в змозі її виконати. Щодо вимоги про стягнення з Ліцею щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за 2018-2020 року відповідно до ст. 57 ЗУ «Про освіту», то відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту» вбачається, що держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам виплату щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків. Як вбачається зі змісту позову, ні позивач ні його представник не заперечують, що [PERSON] не працював в період 2018-2020 р.р. В обгрунтування даної вимоги посилаються на те, що позивач не з власної вини не міг працювати та сумлінно і зразково виконувати покладені на нього обов`язки. Однак, по-перше, в період 2018-2020 р.р. позивач перебував у вимушеному прогулі (не працював), по-друге, у вказаний період на нього ніхто жодних обов`язків не покладав і відповідно щось виконувати сумлінно чи зразково позивач не міг. Тому, враховуючи зміст ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту», де зазначено, що така винагорода виплачується виключно за сумлінну і зразкову роботу, дана вимога [PERSON] задоволенню не підлягає. Представник третьої особи подав письмові пояснення на позов, в яких при вирішення спору поклався на розсуд суду, зазначивши, що Ліцей є у спільній власності територіальних громад Львівської області. Засновником ліцею є Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, яке діє від імені власника - Львівської обласної ради. Ліцей підпорядковується Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, який здійснює керівництво функціонуванням ліцею, визначає форму контролю за станом навчально-виховного процесу, здійснює матеріально-технічне забезпечення. На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 12.08.2019 у справі №464/5428/18 відповідно до наказу департаменту освіти і науки облдержадміністрації від 27.08.2019 № 03-12/38 [PERSON] поновлено на посаді директора комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут», що підтверджується Наказом № 03-12/63 від 16.12.2020 та виплачено 137604,46 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати належать інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі належить до компенсаційних виплат, а тому входить до структури заробітної плати. Позовна заява надійшла до суду м. Львова 26.02.2021. Ухвалою суду від 03.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву 22.04.2021, представником третьої особи - письмові пояснення 21.04.2021. Наявні у справі докази подані позивачем, учасники справи до суду будь-яких клопотань, в тому числі про витребування (долучення) доказів, не подавали. З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що підтверджується копіями відповідних документів, що постановою Львівського апеляційного суду від 12.08.2019 року у справі №464/5458/18 було скасовано наказ директора Департаменту освіти та науки Львівської обласної державної адміністрації (надалі - Департамент) №03-12/70 від 29.08.2018 року «Про звільнення [PERSON] », цією ж постановою поновлено позивача на посаді директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут» (надалі - Ліцей) з 29 серпня 2018 року та стягнуто з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут» на користь позивача 137604.46 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2018 по 12.08.2019. Протягом вересня 2019 - грудня 2020 років [PERSON] неодноразово звертався до службових осіб Львівської обласної ради, Львівської обласної державної адміністрації та Департаменту про виконання рішення суду щодо поновлення його на посаді. У зв`язку з відсутністю добровільного виконання рішення суду позивач отримав виконавчий лист та звернувся до Відділу примусового виконання рішень суду Міністерства юстиції України, проте, незважаючи на накладені штрафи за невиконання рішення суду, постанова Львівського апеляційного суду від 12.08.2019 тривалий час залишалась не виконаною, виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі зверненням до правоохоронних органів. 22 грудня 2020 року поштою позивач отримав копію наказу директора департаменту від 16.12.2020 № 03-12/63 «Про поновлення на роботі [PERSON] », відповідно до якого було скасовано наказ Департаменту від 29.08.2018 №03-12/70 «Про звільнення [PERSON] », начальнику Ліцею Гусару Ю.В. наказано нарахувати [PERSON] належні йому виплати відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 12.08.2019. Відтак, позивачем заявлено позов про зобов`язання виплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, тобто за період з 13.08.2019 по 22.12.2020. Згідно з листом Департаменту від 18.01.2021 року № 03-10/91 у зв`язку з перебуванням позивача в трудових відносинах з Ліцеєм з питанням щодо виплати слід звертатися до начальника Ліцею [PERSON] та бухгалтерської служби. Відповідно до листа начальника Ліцею від 05.01.2021 року з метою забезпечення виплати позивачу заробітної плати за весь час затримки виконання рішення суду за період з 13 серпня 2019 по день фактичного поновлення на посаді, а також грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за належний період скеровано звернення до Департаменту про виділення коштів на дані виплати. Із відзиву вбачається, що стороною відповідача визнається законність позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу: середню заробітну плату із врахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п.п. 2, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, за весь час затримки виконання рішення суду щодо поновлення на посаді з 13 серпня 2019 по 22 грудня 2020 року; компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки тривалістю 56 днів за період з 29.08.2018 року по 10.04.2020 відповідно до положення ст.ст. 82, 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустку», ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100. Оскільки зазначені позовні вимоги фактично визнаються відповідачем, не суперечать закону та не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. При цьому доводи щодо відсутності виділених коштів для виплати [PERSON] середньої заробітної плати та компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки не може бути підставою для відмови у позову, оскільки, як неодноразово вказував у своїх рішеннях Верховний Суд України, відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21-44а10). Крім того, позивачем заявлено вимогу про зобов`язання нарахувати і виплатити, а не про стягнення відповідних коштів. Спірною, такою, що не визнається відповідачем, позовною вимогою, є вимога про зобов`язання нарахувати та виплати позивачу щорічну грошову винагороду в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за 2018-2020 роки відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту». Згідно з ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту» держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам виплату щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків. На думку суду, зміст зазначеної норми закону тлумачиться виключно у взаємозв`язку з результатами фактичного виконання працівником покладених на нього обов`язків й не поширюється на випадки, коли працівник з певних причин, в тому числі об`єктивних, що не залежали від його волі, не міг виконувати покладені на нього обов`язки. Позивач в період 2018-2020 р.р., перебуваючи у вимушеному прогулі, фактично не виконував жодних обов`язків, а тому не вправі вимагати виплати йому грошової винагороди в розмірі посадового окладу, оскільки така винагорода виплачується виключно за сумлінну і зразкову роботу. Таким чином, позов у цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки в задоволенні позову у цій частині відмовлено, а тому не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача, яка, як вбачається зі змісту позовної заяви, стосується саме відмови у нарахуванні і виплати щорічної грошової винагороди в розмірі посадового окладу. При цьому в позовній заяві (прохальній частині) не конкретизовано, які саме дії відповідача позивач вимагає визнати неправомірними. Крім того, в позовній заяві зазначається про неправомірність дій начальника Ліцею Гусара Ю.В., якого до участі у справі позивачем не залучено. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню (задоволено дві з чотирьох позовних вимог немайнового характеру), а тому судовий збір в частині задоволених позовних вимог (2х908 грн.) підлягає стягненню із відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial