overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Вимоги позову мотивує тим, що позивачу та [PERSON] з 2013 на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 30.01.2013 відповідача заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній вище квартирі. Між тим, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2014 [PERSON] в реєстрації місця проживання у спірній квартирі. Разом з цим, відповідач як і раніше, так і після ухвалення останнього рішення у квартирі не проживає, участі в її утриманні та інших витрат не приймає тощо. Позивач та члени його родини дій щодо перешкоджання відповідачу користуватися квартирою не чинили та не чинять. Діями відповідача позивачу чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженню власністю. У підготовчому засіданні відповідач звернувся до суду із заявою про визнання позову про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Позивач, його представник та представник відповідача не заперечували. Інші учасники в підготовче засідання не з`явились, будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Так, судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до правил ч.4 ст. 200 ЦПК України суд може ухвалити в підготовчому засіданні судове рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, що проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Із положень ч.4 ст. 206 ЦПК України вбачається, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою підлягають задоволенню. Далі, позивач просить зняти відповідача з реєстрації місця проживання по вказаній адреси. Між тим, суд відмовляє позивачу у задоволенні такої позовної вимоги, оскільки відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а тому позивач не позбавлений права звернутися із рішенням суду до відповідного компетентного органу з виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір суд покладає на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В підтвердження своїх доводів позивач зазначає, що є власником квартири [ADDRESS]. Донька дружини [PERSON] відповідач по справі, зареєстрована у вказаній квартирі з 07.08.2013, але фактично не проживає з 11.10.2013. Рішенням Московського районного суду м. Харкові від 07.07.2016 відповідача позбавлено батьківських прав стосовно дітей, опікуном яких є [PERSON] Відповідач виїхала до РФ у 2013, місце її знаходження невідомо. Наявність реєстрації відповідача у квартирі позивача, позбавляє останнього права щодо реалізації права власності. Позивач та третя особа надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутністю, позивач вимоги позову підтримує, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки або слухання справи за його відсутністю до суду не надав, тому суд зі згодою позивача розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 224 ЦПК України. Суд вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Такий факт підтверджено копією договору купівлі-продажу від 10.07.2013, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5,6). У спірній квартирі зареєстровані позивач разом із членами родини та з 08.08.2013 відповідач [PERSON], що вбачається із довідки КП «Жилкомсервіс» (а.с.4). Між тим [PERSON] у вказаному вище житловому приміщенні з жовтня 2013 не проживає по сьогоднішній час, про що свідчить акт про не проживання особи від 27.09.2016 (а.с.7). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до правил ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, аналізуючи вище встановлені обставини, реєстрація у вказаному житловому приміщенні відповідачів, порушує права позивача, як власника вказаної квартири. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якої ухвалено судове рішення , звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки ухвалою суду від 09.11.2016 позивач [PERSON] від оплати судового збору звільнено, то суд присуджує судові витрати з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати що [PERSON] не є батьком [PERSON], [INFO]; виключити з актового запису № 1948 від 26.11.2013р., вчиненого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ про народження [PERSON], [INFO], запис про [PERSON], як батька. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що з 10.08.2002р. по 23.03.2004р., а потім з 27.08.2007р. повторно з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від першого шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьківство яких позивач не оспорює. [INFO]. дружина народила доньку [PERSON] і спочатку у позивача ніяких сумнів щодо свого батьківства не було. Між тим, з відповідачем сумісне життя не виходить і період з лютого по квітень 2013р. остання фактично була відсутня дома. На початку січня 2014р. від подач повідомила, що в період своєї відсутності перебувала у близьких стосунках із іншим чоловіком, який є батьком [PERSON], тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Сторони надали суду заяви про слухання справи за їх відсутністю, при цьому, відповідач у своєї заяві зазначила, що з вимогами позову повністю згодна, позивач не є батьком доньки [PERSON], [INFO]. Просять вимоги позову задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, надавши заяву про слухання справи за відсутністю представника. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, приймаючи заняту позицію відповідача, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст.. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони з 27.08.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Із копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 26.11.2013р., актовий запис № 1948 вбачається, що батьком [PERSON], [INFO], вказано [PERSON]. На підставі вищенаведеного, куруючись ст..ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 213, 217 ЦПК України, ст.ст. 136 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 327 від 24.02.2015 відносно [PERSON] Серафіми Богданівни, [INFO], які внесені Московським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що з 25.11.2014 по 26.07.2018 з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 19.02.2015 відповідач народила доньку та 24.02.2015 зроблено запис з реєстрацією народження Московським відділом ДРАЦС і видано свідоцтво про народження, в якому зазначено батьком народженої дитини згідно ч.1 ст. 122 СК України позивача. Позивач з цим не згодний, оскільки в лютому 2014 познайомився із колишньою дружиною, стали зустрічатися та від останньої у червні дізнався про вагітність та не мав сумнівів, що дитини його, тому і одружився. Після народження дитини став звертати увагу, що дитина не схожа на батька, має не словянську зовнішність тощо. Згідно висновку експертизи встановлено, що позивач не є біологічним батьком дитини, після чого з матірю досягнута згода щодо виключення позивача із актового запису про народження дитини як її батька. 07.12.2018 до суду надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог із наданням нотаріально посвідченої заяви від 04.10.2018, зареєстрованої у реєстрі за № 4329 про визнання позову. В судове засідання сторони не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представник третьої особи надав заяву про відсутність заперечень та розгляду справи за його відсутністю. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, приймаючи заняту позицію відповідача, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Відповідно до правил ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії І-ВЛ № 396385 від 24.02.2015, актовий запис № 327, батьком [PERSON] Серафіми Богданівни, [INFO], зазначено [PERSON] (а.с.3). Із висновку експертизи № MG 18-45166/C1F1 від 19.04.2018 вбачається, що біологічне батьківство припустимого батька [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] Серафіми Богданівни виключається; вірогідність батьківства 0% (а.с.11-13). На підставі вищенаведеного, куруючись ст.ст.2, 4, 12, 7681, 83, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 136 Сімейного Кодексу України, суд, - \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб зареєстрований 27.11.2009 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1124. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 23.11.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 195), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через постійні сварки та непорозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери, між ними виникають постійні сварки. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання, яким підтримує свої позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала та просила справу розглянути за її відсутності. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем немає спору щодо місця проживання неповнолітньої доньки разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами немає. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь 1000грн. Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначив, що 02.06.2014р. його онук [PERSON] взяв у борг 1000грн., зобов'язавшись повернути гроші не пізніше 30.12.2014р., про що сторони склали розписку. На сьогоднішній час відповідач борг не повернув. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, підтримання вимог позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки до суду не надав, тому суд розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в розмірі 1000 грн., на підтвердження чого, [PERSON] надав особисту розписку, згідно якої останній зобов'язався повернути суму боргу не пізніше 30.12.2014р. Отже, між сторонами укладено простий письмовий договір позики. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошову суму, а позичальник зобов'язується повернути таку ж саме грошову суму (суму позики). Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із розписки відповідач брав на себе зобов'язання щодо повернення суми боргу. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач не тільки до встановленого у розписки терміну, але і до сьогоднішнього часу у повному обсязі не повернув суму позики, то з відповідача повинно бути стягнуто суму боргу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь 5000000грн. Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначає, що 30.03.2014 [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000000грн., зобовязавшись повернути гроші в строк до 01.04.2015, про що сторони склали розписку. На сьогоднішній час відповідач борг не повернув. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, підтримання вимог позову. З боку відповідача надійшла заява, якою просить розглянути справу за її відсутністю, проти позову не заперечує. Суд, вивчивши доводи позивача, позицію відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000000 грн., на підтвердження чого, [PERSON] надала особисту розписку, згідно якої остання зобовязалася повернути суму боргу 01.04.2015. Отже, між сторонами укладено простий письмовий договір позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошову суму, а позичальник зобовязується повернути таку ж саме грошову суму (суму позики). Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із розписки відповідач брав на себе зобовязання щодо повернення суми боргу. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач не тільки до встановленого у розписки терміну, але і до сьогоднішнього часу у повному обсязі не повернув суму позики, то з відповідача повинно бути стягнуто суму боргу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 104,36 грн. Обґрунтовуючи доводи, позивач зазначає, що 24.09.2006р. уклав з відповідачем кредитний договір і отримав 6470грн. У зв'язку із виниклою заборгованістю, відповідач звернувся до суду про видачу судового наказу, який винесено 11.06.2007р. Згідно судового наказу з позивача стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 8118,41грн. з судовими витратами. Судовий наказ позивачем отримано 10.07.2007р. та виконано 19.07.2007р. у повному обсязі. Рішенням суду від 10.07.2014р. кредитний договір припинений. Між тим, відповідач провів списання грошових коштів з поточного карткового рахунку позивача, а саме 06.04.2015року на суму 394 грн.69 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про день та час судового засідання був повідомлений належним чином. Про причини неявки до суду не повідомив. Зважаючи на заяву позивача, суд вважає за необхідне винести заочне рішення. Суд, вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст.\~60\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено, що 24.09.2006р. між сторонами укладено кредитний договір і [PERSON] отримав 6470грн. У зв'язку із виниклою заборгованістю, 11.06.2007р. Московським районним судом м. Харкова винесено судовий наказ, на підставі якого з [PERSON] стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 8118,41грн. з судовими витратами. 19.07.2007р. з боку позивача у повному обсязі сплачено суму заборгованості на підставі судового наказу. Такі обставини підтверджено рішеннями Московського районного суду міста Харкова які набрали чинності. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2014р. визнано кредитний договір від 24.09.2006р., укладений між сторонами припиненим з 19 липня 2007року. Рішення набуло чинності. Також встановлено, що відповідачем 06.04.2015р. списано 394 грн. 69 коп., тобто одноособово стягнуто з позивача, шляхом автоматичного списання з картки особистого рахунку позивача. Відповідно до ч.1 ст.\~598\~ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, суд на підставі вищезазначеного, прийшов до висновку, що з боку [PERSON] належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором, шляхом сплати заборгованості, кредитний договір від 24.09.2006 року припинений з 19.07.2007 року, а тому саме з цієї дати банк втратив право на договірне списання передбачене цим кредитним договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved