Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Харківміськгаз» » про поновлення порушеного права, зобов'язання здійснення перерахунку та стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що у 2009 році Червонозаводським районним судом міста Харкова було прийнято рішення, яким відповідача було зобов'язано здійснювати нарахування за спожитий позивачем газ із застосуванням 50% знижки відповідно до статті 44 ЗУ «Про статус суддів». Позивач зазначив, що рішення суду виконувалось відповідачем до 01.01.2011 року, а після цього нарахування здійснювалось 100 % плати без урахування знижки. Позивач вказує, що не дивлячись на те, що ЗУ «Про статус суддів» втратив чинність і діючим Законом не передбачена зазначена вище знижка, відповідач зобов'язаний виконувати рішення суду, яке є чинним і на сьогоднішній день, а також посилається на те, що хоча діючим ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено надання знижок суддям при оплаті комунальних послуг, його право на знижку, яке було встановлено попереднім Законом не може бути скасовано чи знижено (ст. 11 ЗУ «Про статус суддів»). Позивач вказує, що дії відповідача щодо не застосування 50 % знижки вважає протиправними, з даного приводу він неодноразово звертався до відповідача з відповідними листами, однак відповідач продовжує порушувати його права та здійснює 100 % нарахування за спожитий ним газ, що завдає йому моральних страждань і розцінюється як знущання відповідача з нього, насамперед як з судді. Посилаючись на дані обставини просив суд поновити його порушене право на отримання 50 % знижки по оплаті за газ, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок за спожитий газ з урахування 50 % знижки починаючи з 01.01.2011 року та стягнути з відповідача 50000,00 гривень моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила про обставини викладені вище та зазначила, що порушення прав позивача вбачає саме в тому, що відповідачем не виконується рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 25.03.2009 року в частині наданні 50 % знижки, а також зазначила, що відповідач не має права при наданні позивачу знижки застосовувати положення Постанови КМУ від 01.08.1996 року № 879 щодо застосування норм (спожитого газу) на які розповсюджуються знижки, а знижка позивачу, як судді, повинна застосовуватися на увесь обсяг спожитого газу. На питання суду зазначила, що рішення суду від 25.03.2009 року відповідачем до 01.01.2011 року виконувалось і 50 % знижка надавалась. Представник відповідача Кундіус Є.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що не дивлячись на те, що ЗУ «Про статус суддів» яким було встановлено 50 % знижку по оплаті комунальних послуг суддями, зокрема газу, на сьогоднішній день втратив свою чинність, відповідач продовжує виконувати рішення суду від 25.03.2009 року та надавати позивачу відповідну знижку, що підтверджується розрахунком Нарахувань та оплати за послуги газопостачання за адресою: місто Харків, вулиця Солоницівська, 30. Однак оскільки законодавством України не передбачено порядку та механізму надання саме судді 50 % знижки за спожитий газ, відповідач за для застосування вказаної знижки застосовує положення Постанови КМУ № 879 від 01.08.1996 року. Посилаючись на дані обставини представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки права позивача на 50 % знижку не порушені і зазначена у позові заборгованість в сумі 3736,01 гривня мала місце, відповідно до розрахунку ще до 01.01.2011 року. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що відповідно до рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 25.03.2009 року, яке набрало чинності, відповідача зобов'язано надати позивачу 50 % знижку по оплаті за споживання природного газу. Як вбачається з наданого відповідачем розрахунку нарахувань та оплати за послуги газопостачання за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON], за період з 01.01.2011 року по 01.01.2014 року при здійсненні нарахувань за спожитий природний газ відповідачем застосовується 50 % знижка. Зазначена у Розрахунку знижка застосовується відповідно до порядку та обсягів визначених Постановою КМУ № 879 від 01.08.1996 року. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку, заборгованість у сумі 3607,74 гривень утворилась до 01.01.2011 року - поза межами позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що у період зазначений у позові (01.01.2011 - 01.01.2014) відповідачем надавалася 50 % знижка по оплаті спожитого газу позивачу відповідно до рішення суду від 25.03.2009 року, а тому порушення прав позивача в частині невиконання рішення суду і не надання знижки, судом не встановлена. Судом також встановлено, що відповідач при наданні знижки позивачу правомірно застосовує положення Постанови КМУ № 879 від 01.08.1996 року, доказів, які б це спростовували і вказували на те, що знижка позивачу повинна надаватися на увесь спожитий газ без урахування встановлених законодавцем лімітів, представником позивача суду не надано. Таким чином, всупереч положень ст. 10 ЦПК України сторона позивача не надала суду доказів які б свідчили про те, що права позивача зазнають порушень з боку відповідача, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, в зв'язку із їх недоведеністю.

Outcome: dismissed