Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком № 15 по провулку Дьошина у місті Чернігові, судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що він є власником вище зазначеного будинку. Відповідач по справі є його рідним сином та зареєстрований у спірному будинку з 09.10.1999 по теперішній час, однак з 01.08.2015 там не проживає. Посилаючись на ст.ст. 316, 317, 319, 212, 328 , 383, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України просить задовольнити його позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного рішення по справі. Пояснив, що відповідач зареєстрований в його будинку, однак не проживає там з серпня 2015 року. У звязку з реєстрацією сина, він позбавлений оформити субсидію. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Рекомендований лист на імя повернувся на адресу суду не врученим через не запит. Відповідно до ст. ст. 223, 280-282 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності відповідача, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 15 по провулку Дьошина у місті Черніговіна підставі договору купівлі-продажу від 28.04.1992 ( а.с. 5-6). Відповідно до відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 20.02.2018, а також копій з домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] ( а.с.7, 12). За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частинами 1, 4 ст.156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст..405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (колишній член сім'ї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Позивач доводить, що відповідач не проживає у його будинку з серпня 2015 року. Відповідно до акту від 20.12.2017 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], але не проживає з 01.08.2015 по теперішній час, у звязку з постійним проживанням у іншій країні (а.с. 8). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивачу. Відповідач більше двох років в будинку батька не проживає, оскільки поїхав на заробітки та проживає в іншій країні. Свідок [PERSON] дав пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON] Аналізуючи досліджені докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність відповідача за місцем реєстрації в будинку № 15 по провулку Дьошина у місті Чернігові понад рік без поважних причин, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved