Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державного казначейства України, Чернівецької митниці міндоходів, Державної митної служби України про відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що 02.08.2013 року працівниками міліції було зупинено його транспортний засіб марки «Huyndai» номерний знак [NUMBER] кузов [NUMBER] Він пред'явив працівникам міліції усі необхідні документи, однак його було супроводжено на територію Чернівецької митниці міндоходів до пункту пропуску «Порубне». Того ж дня працівниками митниці, незважаючи на його заперечення та пояснення щодо законності ввезення на територію України транспортного засобу, без складання будь-яких документів було вилучено його автомобіль, ключі від нього та документи. 05.08.2013 року він поїхав на митницю, щоб забрати свій автомобіль, однак йому було відмовлено, будь-яких документів про вилучення транспортного засобу не складено. В подальшому, 09.08.2013 року його викликали на митницю, де відносно нього було складено протокол про порушення митних правил №1180/40802/13. Із складеного протоколу вбачалося, що Митниця вважає, що ним було вчинено порушення митних правил, передбачене ст.484 МК України, тобто вчинення дій, направлених на зберігання, ввезення, придбання чи використання товарів, ввезених на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю. Він свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що у 2008 році законно ввіз на територію України через Львівську митницю транспортний засіб шляхом декларування ввезення автомобіля. Однак, працівники митниці його пояснення до уваги не прийняли та не перевірили його доводів. Позивач також зазначив, що постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.09.2013 року його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил та накладено адміністративне стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу. Проте, постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 04.11.2013 року постанову суду першої інстанції було скасовано та встановлено, що він законно ввіз на територію України транспортний засіб марки «Huyndai» номерний знак [NUMBER] кузов [NUMBER].Свій автомобіль він зміг забрати зі складу митниці лише 25.11.2013 року на підставі накладної (вимоги) №603 від 08.11.2013 року. Таким чином, його транспортний засіб безпідставно перебував на митниці з 02.08.2013 року по 25.11.2013 року, тобто на протязі 85 діб він був позбавлений можливості мирно володіти своїм майном. Вказував на те, що такими неправомірними діями митниці йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, завданих душевними переживаннями у зв'язку з безпідставним вилученням транспортного засобу та незаконним притягненням його адміністративної відповідальності; погіршенням стану здоров'я у зв'язку з перенесеними хвилюваннями; позбавленням можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, внаслідок неправомірної бездіяльності митниці він змушений був неодноразово їздити з м.Вижниця до Чернівців, щоб довести свою невинуватість. Просив стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 25000 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали та підтвердили, викладені в ній обставини. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Чернівецької митниці міндоходів позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Державного казначейства України у судовому засіданні також позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях. Прокурор у судовому засіданні підтримав думку представників відповідача. Представник відповідача Державної митної служби України у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Підстави та умови відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст.23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 09 серпня 2013 року відносно [PERSON] було складено протокол про порушення митних правил №1180/40802/13 за ст. 484 МК України, з приводу незаконного зберігання та використання транспортного засобу марки «Huyndai» номерний знак [NUMBER] кузов [NUMBER] ввезеного на територію України з порушенням митного законодавства (5-6). Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.09.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.484 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу (а.с.7-8). В подальшому, постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 04.11.2013 року постанову суду першої інстанції було скасовано та встановлено, що зазначений автомобіль [PERSON] було ввезено на підставі митної декларації від 29.06.2008 року через Львівську митницю, провадження по справі було закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого ст.484 МК України (а.с.9-10). В якості підстави для відшкодування моральної шкоди позивач посилався на ст.1173 ЦК України, що, на думку суду, є обґрунтованим. Так, за змістом ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. До суб'єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України та правових актів Верховної ради України, Президента, Кабінету Міністрів органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління. Враховуючи те, що Чернівецька митниця міндоходів була створена на підставі постанови Кабінету міністрів України №229 від 20.03.2013 року як територіальний орган Міністерства доходів і зборів, який на даний час реорганізовано в Державну митну службу України, а тому суд вважає, що митниця є суб'єктом відповідальності за даною статтею. Сферою застосування положень ст.1173 ЦК України є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. При цьому законодавство не містить переліку незаконних діянь, передбачених ст.1173 ЦК України. Незаконні дії цих органів чи осіб можуть здійснюватися як у формі активних дій, так і у формі бездіяльності (невиконання тих дій, які вони зобов'язані були виконати на підставі покладених на них обов'язків. Зокрема, відповідно до ст.ст.486, 509 МК України, завданням у справі про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону. У справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: складення протоколу про порушення митних правил; опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил. Разом з тим, суду не було надано доказів вчинення необхідних дій посадовими особами Митниці з метою встановлення усіх обставин справи про порушення митних правил та правильного вирішення справи. Крім того, неправомірність складення протоколу про порушення митних правил відносно [PERSON] та вилучення його транспортного засобу підтверджується висновком апеляційної інстанції про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.484 МК України. Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача про недоведеність позовних вимог про завдання моральної шкоди [PERSON] та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Так, згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На підставі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як було встановлено судом, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, яких він зазнав у зв'язку із протиправним притягненням до адміністративної відповідальності, неможливості користування власним автомобілем тривалий час, позивач відчував несправедливість, яка була вчинена відносно нього та був змушений доводити у різних судових інстанціях свою невинуватість. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 25000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 500 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. На підставі наведенного та

Outcome: partial