Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», який уточнив в ході судового розгляду, просить зобов»язати виплатити йому недоплачені кошти заробітної плати в розмірі 6652 грн. 60 коп., недоплачені кошти заробітної плати у зв»язку зі суміщенням посад в розмірі 4714 грн. 99 коп. та грошову компенсацію за ненадання щорічної оплачуваної додаткової відпустки за особливий характер праці за шість днів в розмірі 1285 грн., 71 коп. В обґрунтування позову зазначено наступне. 02 липня 2012 року згідно наказу № 560-К [PERSON] був прийнятий на роботу спеціалістом по організації медичного сервісу управління Криворізького відділення Української акціонерної страхової компанії АСКА з грошовим окладом 3000 грн. В березні 2013 року йому під розпис було доведено до відома наказ від 26.03.2013 року № 311 «Про введення в дію з 01.06.2013 року порядку нарахування працівника ПАТ УАСК АСКА особистих місячних надбавок до окладу в poзмірі 25% від розміру окладу. Проте, в серпні 2013 року позивач отримавши зарплатню фактично дізнався, що його зарплатню фактично зменшено, зокрема, йому не було нараховано надбавку в розмірі 25%. За період з 01 червня 2013 по дату звільнення позивачеві не було жодного разу виплачено передбачену наказом надбавку. Таким чином, за період з 01.06.2013 року до 13.01.2014 та враховуючи вихідну допомогу позивачеві недоплачували по 750 грн. на місяць, що станом на 13.01.2014 року враховуючи вихідну допомогу, за розрахунком позивача, становить 6465 грн. 61 коп. Крім того, у вказаний період відбулись істотні зміни умов праці позивача. Так, з десяти працівників медичного супроводу, які працювали на день працевлаштування позивача станом на 01.05.2013 року залишилось тільки чотири працівники, а об'єми роботи залишилися незмінними. Кількістьсть лікарів - експертів диспечерського центру Страховщика згідно пункту 2.7 договору по медичному страхуванню - не менше трьох лікарів - експертів працюючих з 8.00 до 16.30 заробітня плата яких входить в страховий платіж. Станом на 01.05.2013 року залишилось тільки двоє працівників при колишньому обсязі роботи. У зв»язку зі збільшенням навантаження позивач звернувся із заявою про доплату йому 25 % від посадового окладу за суміщення посад, проте його заяви було проігноровано. Позивач вважає таку фактичну відмову необґрунтованою, та просить стягнути відповідну компенсацію, яка за період з 28.08.2013 року по 13.01.2014 становить за його розрахунком 4714 гривень 99 коп. 01липня 2013 року позивач подав також заяву про надання йому додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці, який на його думку полягав тому, що останній працював з 08 години до 16 години 30 хвилин на персональному комп'ютері за дисплеєм, проте відпустка йому надана не була. Всього за період роботи станом на 13.01.2014 року ненадана додаткова відпустка становить шість днів. Позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за ненадану відпустку в розмірі 1285 гривень 71 копійку. Відповідач с позовом не погодився, та надав суду заперечення в яких вказав наступне. Так, відповідачем насправді було постановлено наказ № 311 від 26.03.2013 року про введення в дію надбавок до окладу, проте, п.п. 1, 2 додатку до цього наказу передбачають особливу процедуру нарахування вказаних надбавок, а саме вказана премія є індивідуальною та виплачується за наказам генерального директора ПрАТ «УАСК АСКА». При цьому, відповідач зазначив, що прикладена позивачем копія додатку - не відповідає дійсності, натомість надав свою копію, текст якої і містить вимоги, щодо виплати кожної надбавки за індивідуальним наказам генерального директора. Приймаючи до уваги, що жодного наказу про премійювання позивача генеральним директором не постановлювалось, відповідач вважає позовні вимоги в цій частині необгрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач також не погодився і з другою вимогою позивача, зазначивши, що суміщення посад здійснюється за наказом по підприємству, який видано не було, у зв»язку з чим просить позивачу відмовити в задоволенні цієї вимоги. Крім того, відповідач зазначив, що встановлення додаткових відпусток за особливий характер праці встановлюється відповідно до вимог закону за дні, коли працівник був фактично задіяний на роботах з особливим характером праці не менше половини тривалості робочого дня. При цьому, згідного колективного договору на підприємстві такими особами є виключно оператори ЕВМ та програмісти, яким, відповідно і встановлено додаткову відпустку. Відповідач вважає, що посада позивача не відноситься до посад які працюють на електронно-обчислювальних машинах не менше половини тривалості робочого дня, а тому його вимога про надання йому щорічної додаткової відпустки є безпідставною та просить в цій частині відмовити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, підтвердивши зміст позовної заяви. Зазначив, що працював у відповідача спеціалістом по організації медичного сервісу, йому було встановлено оклад 3 тис. грн.. 26.03.2013 року вийшов наказ, яким з 1.06.2013 року вводились надбавка до окладу в розмірі 25% окладу, але ця надбавка не платилась, за час з 1.06.2013 року по час його звільнення 13.01.2014 року надбавка мала складати 6652 грн.60 коп (в врахуванням оплати фактично відпрацьовано часу), яку він просить стягнути з відповідача. Також просить 25% окладу за суміщення посад з 28.08.2013 року , коли він звернувся із заявою по час звільнення 13.01.2014 року. Його заяву біло проігноровано. Фактично на цей час усі працівники за штатним розкладом працювали, роботу тимчасово відсутніх працівників він не виконував, було фактично скорочено штат. Також позивач просить стягнути компенсацію за 6 днів додаткової відпустки, яку як він вважає мали йому надати у зв'язку зі шкідливими умовами праці - постійна робота з електронно-обчислюваною технікою, але довести те, що його спеціальність відносить до професій в шкідливих умовах, він не може. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, суду надав заяву в якій просив справу слухати за його відсутності прийнявши до уваги заперечення проти позову. Суд, оцінюючі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. Згідно з копії Виписки з наказу № 560 -К від 02 липня 2012 року (а.с. 9) [PERSON] був прийнятий на посаду спеціаліста з організації медичного сервісу управління по медичному супроводу Криворізького відділення управління по організації медичного сервісу по трудовому договору строком на шість місяців. Згідно копії трудової книжки 01.03.2014 року [PERSON] було переведено на посаду фахівця Криворізького відділення управління з організації медичного сервісу (східний регіон) дирекції з організації медичного сервісу. 13.01.2014 року позивача було звільнено у зв»язку зі скороченням чисельності працівників. 23 березня 2013 року відповідачем було постановлено Наказ № 311 «Про введення в дію з 01.06.2013 року «Порядку нарахування співробітникам ПАТ «УАСК АСКА» індивідуальних щомісячних надбавок до окладів» (копія наказу а.с. 8) До наказу також було затверджено додаток № 1 від 26.03.2013 року. Факт постановлення наказу було визнано сторонами по справі. Проте, тексти додатку № 1 до вказаного наказу наданого позивачем (а.с. 9) та відповідачем (а.с. 78) різняться. Згідно тексту додатку наданого позивачем вказана надбавка передбачена для оплати всім працівникам, та не передбачає будь-якої спеціальної процедури для нарахування надбавки. Натомість, текст наданий відповідачем містить п.п. 1. та 2. згідно яких, щомісячні надбавки нараховуються виключно на підставі окремого наказу Генерального директора, який в свою чергу, постановлюється на підставі службової записки керівника відповідного підрозділу. Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини справи суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Так, суд приймає до уваги копію додатку № 1 до наказу наданого позивачем по справі та не приймає до уваги копію наказу наданого відповідачем. Так, наданий відповідачем наказ не посвідчений належним чином, а саме, не вказано прізвище особи, яка посвідчує наказ та відповідає за його відповідність оригіналу. При цьому, додаток № 1 до наказу наданий відповідачем візуально сильно різниться від тексту самого наказу, який не оспорює відповідач, а саме, додаток виконаний іншим шрифтом, присутня відмінності у підписі особи, що його затвердила. Крім того, суд також приймає до уваги, що представник відповідача до судового зсідання не з»явився жодного разу, починаючи з 13 жовтня 2013 року до червня 2014 року та не надав оригіналу наказу та додатку № 1 до нього, або його належним чином посвідчену копію з розпискою позивача [PERSON] про ознайомлення саме з версією додатку № 1 відповідача. У зв»язку з викладеним, суд не може прийняти в якості належного доказу копію Додатку № 1 до наказу № 311 наданого відповідачем (а.с. 78), та відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача особистих місячних надбавок до окладу в poзмірі 25% від розміру заробітної плати який за період з 01.06.2013 року до 13.01.2014 року становить 6652 грн.60 коп. Щодо інших позовних вимог відповідача, суд доходить до виноску про необхідність відмовити в позові. Так, позивач вказує, що в нього значно збільшилось навантаження та він фактично виконував обов»язки за сумісництвом. При цьому, позивач не надає жодних доказів зазначених обставини, а саме ні доказів виконання обов»язків не передбачених його посадовою інструкцією, ні доказів звернення до працедавця із відповідною заявою, та прямо зазначає, що відповідачем не було постановлено наказу про суміщення ним посад. Наявність копії заяви відповідного змісту позивача в матеріалах справи (а.с. 4) не доводить факту отримання її керівними органами відповідача. Не підлягають також задоволенню вимоги позивача про надання йому додаткової відпустки у зв»язку з особливим характером праці. Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 17.11.1997 року № 1290 для працівників, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах встановлене право на отримання додаткової щорічної відпустки максимальною тривалістю до 4 календарних днів. Відповідно до п. 7 Порядку застосування Списку виробництв, робіт, професій, і посад працівників, робота яких пов»язана з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням … що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.01.1998 року № 16 (№ реєстру в Мінюсті 58/2498) встановлено, що в розрахунок часу, що дає право працівнику на додаткову відпустку зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах з особливим характером праці не менше половини тривалості робочого дня. При цьому, позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував факт його роботи з ЕВМ постійно, протягом часу не менше половини тривалості робочого дня. Натомість, відповідно до копії Колективного договору, який діє на підприємстві (а.с. 82 - 90) такими особами вважаються лише оператори ЕВМ та програмісти, яким і встановлено додаткові щорічні відпустки. На підставі викладеного і

Outcome: partial