Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого змінювалися під час судового розгляду, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов [NUMBER], рік випуску 2013, який укладено між [PERSON] та [PERSON], та звернути стягнення на вказаний автомобіль шляхом його вилучення та користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі ТОВ «Порше Мобіліті»), та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу від 14 жовтня 2013 року №50040729; стягнути з [PERSON] основну суму заборгованості за кредитним договором від 7 жовтня 2013 року №50010729 в сумі 383214 грн. 57 коп., збитки у розмірі 18211 грн. 68 коп., штраф в сумі 54445 грн. 75 коп., пеню в розмірі 872 грн. 73 коп., 3% річних в сумі 467 грн. 37 коп.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати включно з витратами на правову допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 7 жовтня 2013 року ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] уклали кредитний договір №50010729 відповідно до умов якого, ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язалося надати позичальникові кредит у сумі 261078,14 грн., що на дату укладення договору становило еквівалент 31866 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов [NUMBER], рік випуску 2013, а останній зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі. Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником в рахунок повернення кредиту, визначено в гривні на день укладання договору, в графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. В подальшому [PERSON] мав сплачувати платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного вкредитному договорі. В п.2.1. договору вказано, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування відповідач сплачує позивачу проценти за процентною ставкою визначеною в договорі. За п.2.4. договору, нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом « 30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів), на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення. Відповідно до п.3.2.1. договору, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або плати за користування кредитом на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, позивач мав право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. Починаючи з листопада 2013 року, в порушення вимог чинного законодавства та умов договору, позичальник перестав виконувати свої зобов'язання за договором, взагалі не сплативши кредитні платежі за листопад 2013 року, грудень 2013 року, січень - березень 2014 року. Тобто, порушив свої зобов'язання за договором не здійснивши взагалі наступні платежі: несплата щомісячного платежу за листопад 2013 року на суму 7148 грн. 03 коп. відповідно до рахунку №00131869 від 4 листопада 2013 року, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 листопада 2013 року; несплата щомісячного платежу за грудень 2013 року на суму 7197 грн. 31 коп. відповідно до рахунку №00139300 від 3 грудня 2013 року, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 грудня 2013 року; несплата щомісячного платежу за січень 2014 року на суму 7247 грн. 90 коп. відповідно до рахунку №00146135 від 2 січня 2014 року, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 січня 2014 року; несплата щомісячного платежу за лютий 2014 року на суму 7588 грн. 05 коп. відповідно до рахунку №00153118 від 3 лютого 2014, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 лютого 2014 року; несплата щомісячного платежу за березень 2014 року на суму 9332 грн. 43 коп. відповідно до рахунку № 00159954 від 3 березня 2014, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 березня 2014 року. Таким чином, станом на 10 квітня 2014 року у [PERSON] виникла заборгованість перед позивачем за несплаченими платежами за договором на загальну суму 38 513 грн. 72 коп. У зв'язку з систематичним невиконанням умов договору 4 березня 2014 року ТОВ «Порше мобіліті» [PERSON] направлялась вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. В п.3.3. договору позивачем та відповідачем погоджено, що термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит таким що підлягає поверненню, на п'ятий календарний день з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги позичальнику. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі) останній зобов'язаний повернути позивачеві в повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, які підлягають застосуванню (сума повернення розраховується позивачем і вказується у повідомлені). У вимозі позивачем встановлено строк в 30 календарних днів з моменту направлення вимоги для повернення суми кредиту, плати за користування кредитом та сплати штрафних санкцій, які підлягають застосуванню за договором. Таким чином, терміном повернення кредиту відповідно є 3 квітня 2013 року. Відповідач жодного разу не погашав основну суму кредиту. Станом на момент подання позовної заяви сума кредиту за договором, за виключенням заборгованості за період з листопада 2013 року по березень 2014 року, яка підлягала поверненню складає 344126 грн.17 коп., а плата за користування кредиту склала 574 грн. 68 коп. Отже, загальна сума основного боргу [PERSON] за кредитним договором на дату складання позовної заяви складає 383214 грн. 57 коп. Кредитним договором передбачені штрафні санкції у вигляді фіксованих штрафів у випадку неповідомлення позивача про несплату платежів за договором у встановлений строк відно до п.8.3., а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банкуУкраїни від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення. Так, відповідно до п.8.3. договору, за кожен випадок порушення позичальником вимог п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 договору відповідач сплачує позивачеві штраф у еквіваленті: еквівалент 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу). Позивачем на адресу [PERSON] направлялися листи щодо сплати заборгованості від 4 грудня 2013 року, 16 грудня 2013 року, 3 січня 2014 року, 16 січня 2014 року, 5 лютого 2014 року, від 17 лютого 2014 року, 4 березня 2014 року. Отже, за порушення своїх зобов'язань відповідач зобов'язаний сплатити штрафні санкції у розмірі 2230 грн.12 коп. Крім того, відповідно до п.8.2. договору, у випадку порушення терміну повернення визначеного в пункті 3.3. (до тридцятого календарного дня з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги відповідачу, останній сплачує штраф у розмірі 20% від суми кредиту. Виходячи з суми кредиту 261078,14 грн., розмір штрафних санкцій розраховується наступним чином та становить: 261078 261078,14 грн.*20%=52215,63 грн. Таким чином, загальна сума штрафних санкцій за кредитним договором становить 54445 грн. 75 коп. Відповідно до п.8.1 договору, у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожне прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний сплатити пеню, загальна сума якої, через невиконання відповідачем грошових зобов'язань складає 872 грн. 73 коп. За невиконання взятих на себе зобов'язань відповідач повинен сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми, загальний розмір якої за кредитним договором складає 467 грн. 37 коп. З огляду на вищевикладене, загальна сума заборгованості [PERSON], що складається з основної суми заборгованості, збитків, штрафу, пені, 3% складає 457212 грн. 11 коп. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «Порше мобіліті» та [PERSON] 14 жовтня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу №50040729, за яким відповідачем було передано у заставу: автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов [NUMBER], рік випуску 2013 заставною вартістю 348104 грн. 18 коп. Проте, [PERSON] заставлений автомобіль без згоди банку, реалізував співвідповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу, що суперечить умовам договору застави (п.1.6) та вимогам закону. Отже, укладений між останніми договір купівлі-продажу автомобіля VW, модель Tiguan, кузов [NUMBER], рік випуску 2013, є недійсним. Крім того, враховуючи зазначене та у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору на предмет застави має бути звернуто стягнення шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше мобіліті» та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах визначених в договорі застави. Крім того, для захисту свої прав позивач звернувся до спеціалізованої організації, а саме ТОВ «ЮФ «Вернер» для представництва його інтересів в суді, підготовки процесуальних документів у зв'язку із порушенням умов договору з боку відповідача. Вартість послуг за надання правової допомоги складає 18211 грн. 68 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, заперечуючи проти позову вказав, що він законно придбав автомобіль у [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що [PERSON] вказаний автомобіль придбав у [PERSON] у встановленому законом порядку 11 грудня 2013 року за довідкою - рахунком серії ВІА №002748, а потім у встановленому порядку поставив на облік, як власник транспортного засобу, у відповідних органах Державтоінспекції, про що йому видано технічний паспорт на автомобіль. Про те, що даний автомобіль перебуває під будь-якою забороною чи на нього заявляють свої права треті особи він не знав. Автомобіль Знам'янським МРЕВ ДАІ УМВС України в Кіровоградській області 26 листопада 2013 року знято з обліку для реалізації, а тому ніяких заборон у тому числі і на відчуження автомобіля на момент його зняття з обліку не було. Не було таких заборон і на момент купівлі-продажу автомобіля і поставлення його на облік на ім'я [PERSON] До того ж, при купівлі автомобіля та його реєстрації, його перевіряли відповідні служби Державтоінспекції та проводились експертні оцінки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача і його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, інші докази, встановив наступне. ТОВ «Порше Мобіліті», є юридичною особою, яка належним чином уповноважена надавати фінансові послуги (а.с.16-39 т.2). Між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] 7 жовтня 2013 року укладено кредитний договір №50010729, відповідно до умов якого, ТОВ «Порше мобіліті» зобов'язалося надати позичальникові кредит у сумі 261078 грн. 14 коп., що на дату укладення договору становило еквівалент 31866 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов [NUMBER], рік випуску 2013, а останній зобов'язався використати його за цільовим призначенням, згідно зі встановленим строком, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (проценти за ставкою у розмірі 9,90% та комісії: разова комісія за надання (розміщення кредиту - 2,50% від суми кредиту, а також повернути відповідачу кредит своєчасно та у повному обсязі. Спосіб надання кредиту: перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Атлантик». Невід'ємною частиною договору є загальні умови кредитування, додаткова угода до договору від 7 жовтня 2013 року та графік погашення кредиту (а.с.12, 13-20, 21, 22-24 т.2). Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником в рахунок повернення кредиту, визначено в гривні на день укладання договору в графіку погашення кредиту. В подальшому [PERSON] мав сплачувати платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в кредитному договорі. В п.2.1. договору вказано, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування відповідач сплачує позивачу проценти за процентною ставкою визначеною в договорі. За п.2.4. договору нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом « 30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів), на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення. Відповідно до п.3.2.1. договору, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або плати за користування кредитом на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. В п.3.3. договору сторонами погоджено, що термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит таким, що підлягає поверненню, на п'ятий календарний день з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги позичальнику. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі) останній зобов'язаний повернути позивачеві в повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, які підлягають застосуванню (сума повернення розраховується позивачем і вказується у повідомлені). Відповідно до п.8.3. договору, за кожен випадок порушення позичальником вимог п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 договору відповідач сплачує позивачеві штраф у еквіваленті: еквівалент 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу). Крім того, відповідно до п.8.2. договору, у випадку порушення терміну повернення визначеного в пункті 3.3. (до тридцятого календарного дня з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги відповідачу, останній сплачує штраф у розмірі 20% від суми кредиту. Пунктом 8.1 договору визначено, що у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожне прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. У разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожне прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно (п.8.1 договору). Перед укладенням кредитного договору [PERSON] власноруч було заповнено анкету фізичної особи з особистими даними та надано для приєднання до кредитної справи копію паспорта, копію трудової книжки, довідку про доходи (а.с. 2-4, 5-6, 8, 9, 10-12 т.2). ТОВ «Порше мобіліті» свої зобов'язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідно до платіжного доручення №50004815 від 15 жовтня 2013 року на рахунок ТОВ «Атлантик» грошові кошти в сумі 261078 грн. 14 коп., для оплати за авто згідно КД №50010729 від 7 жовтня 2013 року [PERSON] (а.с.15 т.2). На виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» 14 жовтня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу №50040729 (а.с.26-30 т.1). Умовами вказаного договору визначено, що на забезпечення виконання зобов'язань позичальник заставляє автомобіль з наступними характеристиками: автомобіль марки VW, модель VOLKSWAGEN Tiguan, номер кузова [NUMBER], рік виробництва 2013, об'єм двигуна 1968, реєстраційний номер - [NUMBER], тип ТЗ - універсал - В, бєжевого кольору. За домовленістю сторін заставна вартість заставленого автомобіля становить 348104 грн. 13 коп. Заставою за цим договором забезпечуються всі вимоги фінансової установи щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 1.6. договору застави визначено, що наступні застави майна, яке є предметом застави за цим договором, передача його в оренду, найм, позику, лізинг, інше користування, тощо, дозволяється лише за попереднім письмовим дозволом заставодержателя. В таких договорах обов'язково повинно бути зазначено, що вони втрачають чинність у разі переходу права власності на предмет застави до заставодержателя або, у разі звернення стягнення на предмет застави, з моменту вчинення виконавчого напису чи пред'явлення позову. У разі порушення заставодавцем своїх обов'язків, зокрема передачі заставодавцем предмета застави іншій особі без попередньої згоди заставодержателя згідно з порядком, зазначеним у п.1.7, п.4 заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення звернути стягнення на предмет застави. Згідно з п.5.1 договору застави, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у випадку не виконання (або часткового не виконання) заставодавцем своїх зобов'язаньт перед заставодавцем за кредитним договором та в інших випадках передбачених договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Право застави виникає з моменту підписання договору та його нотаріального посвідчення. На адресу [PERSON] 4 листопада 2013 року, 3, 4, 16 грудня 2013 року, 2, 3, 16 січня 2014 року, 3, 5, 17 лютого 2014 року, 3, 4 березня 2014 року надсилались рахунки -фактури для сплати кредитних коштів на загальну суму 40742 грн. 84 коп. (а.с.59-70 т.1). Також, йому 4, 16 грудня 2013 року, 3, 16 січня 2014 року, 5, 17 лютого 2014 року, 4 березня 2014 року направлялись листи щодо сплати заборгованості на загальну суму 117687 грн. 63 коп. (а.с.52-58 т.1). Крім того, 4 березня 2014 року на адресу [PERSON] була надіслана вимога щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що разом на поточну дату становило 432883 грн. 46 коп. (а.с.25 т.1). Згідно з розрахунком заборгованості від 10 квітня 2014 року, пеня за прострочення виконання грошових зобов'язань становить 872 грн. 73 коп., 3% річних - 467 грн. 37 коп. (а.с.71 т.1). Відповідно до довідки про прийняття і реєстрацію заяви вбачається, що [PERSON] до Знам'янського МВ УМВС України була подана заява про кримінальне правопорушення, зокрема, що в період часу з 2 січня 2013 року по 15 листопада 2013 року невстановлені особи, перебуваючи [ADDRESS], викрали видані на його ім'я паспорт громадянина України, трудову книжку та військовий квиток. Вказана заява прийнята та зареєстрована 16 листопада 2013 року, розпочате досудове розслідування (а.с.199 т.1). Згідно з наявними в базі даних ЦБДР та АС при МВС України відомостями, станом на 1 липня 2014 року автомобіль Volkswagen Tiguan, 2013 року випуску, кузов [NUMBER], зареєстрований в Черкаському МРЕВ 11 грудня 2013 року на [PERSON], [INFO]. Серія свідоцтва про реєстрацію [NUMBER]. Реєстрацію проведено у зв'язку з придбанням у торгівельній організації (а.с.157 т.1). Довідка - рахунок серії ВІА №002748 ФОП [PERSON] від 11 грудня 2013 року свідчить про те, що [PERSON] передано автомобіль марки VOLKSWAGEN Tiguan кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) [NUMBER] (а.с.187 т.1). Облікова картка №31015395 від 26 листопада 2013 року та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] свідчать про те, що автомобіль марки VOLKSWAGEN Tiguan, кузов [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с.188, 189 т.1). З реєстраційної картки транспортного засобу вбачається, що 11 грудня 2013 року вказаний транспортний засіб зареєстровано за [PERSON], підстава реєстрації: довідка -рахунок серії ВІА №002748. Попереднє СпР ТЗ [NUMBER] (а.с.209 т.1). У матеріалах справи також міститься висновок експертного автотоварознавчого дослідження №7424 від 11 грудня 2013 року, згідно з яким ринкова вартість заставного транспортного засобу на момент оцінки становила 128000 грн. (а.с.211 - 214 т.1). Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна свідчить про те, що легковий автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов [NUMBER], рік випуску 2013 з 4 листопада 2013 року перебуває у заставі позивача. Підстава обтяження - договір застави зареєстрований за №664 14 жовтня 2013 року, обтяжувач ТОВ «Порше Мобіліті», боржник [PERSON] (а.с.224-225 т.1). З відповіді начальника слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області від 4 листопада 2014 року вбачається, що за заявою відповідача [PERSON] щодо порушення працівниками Знам'янського ВРЕВ ДАІ УМВС України в Кіровоградській області порядку обліку та реєстрації транспортних засобів, призначено проведення відповідного службового розслідування, організацію якого доручено відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області ДВБ МВС України (а.с.40, 41, 70 т.2). За інформацією начальника Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Знам'янка Знам'янського та Олександрівського районів при УМВС України в Кіровоградській області, спірний автомобіль при знятті з обліку 26 листопада 2013 року у розшуку, під заставою та арешті не перебував (а.с.64-68 т.2). Відповідачем [PERSON] доказів на підтвердження своїх пояснень наданих в попередніх судових засіданнях щодо викрадення у нього паспорту, трудової книжки та укладення від його імені сторонніми особами кредитного договору, суду не надано. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] в грудні 2013 року купив автомобіль VW, модель VOLKSWAGEN Tiguan, реєстраційний номер - [NUMBER] у [PERSON] за 40000 доларів США, а потім поставив на облік у Державтоінспекції. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.526, 530, 610 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, дане зобов'язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язання. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до змісту ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором. За нормами ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зорбов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у нього виникла заборгованість в сумі 457212 грн. 11 коп., яка підлягає стягненню з нього в повному обсязі. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно зі ст.589, ч.1 та 2 ст.590, ч.1 ст.591 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань, забезпеченого заставою у разі передання заставодавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання згоди було необхідним. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань забезпеченого заставою, якщо вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Згідно ч.1, 4 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. За змістом ч.2 ст.586 ЦК України, ст.17 Закону України «Про заставу», заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-64цс12. Відповідно до п.2.3.4 договору застави заставодавець не має права без попередньої письмової згоди заставодержателя здійснювати дії пов'язані зі зміною права власності на предмет застави, а також передавати предмет застави третім особам. Всупереч вказаним положенням матеріального права й договору застави [PERSON] відчужив автомобіль, який перебував в заставі фінансової установи і обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди. Закон прямо покладає на заставодавця обов'язок запитати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов'язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше невстановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За положеннями ст.9 Закону предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувана на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. З урахуванням викладеного, заставодержатель може вимагати визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає, що позовна вимога позивача про звернення стягнення на автомобіль є передчасною, оскільки суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому звернення стягнення на заставне майно може здійснюватись лише в разі подальшого невиконання даного рішення суду. Викладене випливає зі змісту п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що одночасне заявлення вимог про дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, можливе у разі, якщо позичальник є відмінною від особи заставодавця особою. В даному випадку відповідач [PERSON] є одночасно і позичальником і заставодавцем. Тому одночасне задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет застави виключається, зважаючи також на те, що при виконанні спочатку звертається стягнення на грошові кошти особи, і лише в разі їх відсутності - на інше майно. Це не позбавляє права позивача в подальшому пред'явити позов про звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом. До того ж, заборгованість за даним кредитним договором перевищує вартість заставленого майна на 109107 грн. 92 коп. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовна вимога щодо звернення стягнення на предмет застави задоволенню не підлягає. Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг ТОВ «ЮФ «Вернер» №24/2010 від 15 жовтня 2010 року (а.с.31-36 т.1), додаткові угоди №25 від 29 листопада 2013 року, №28 від 27 грудня 2010 року, №34 від 3 квітня 2014 року (а.с.37-38, 39-40, 45-47 т.1), рахунки - фактури №56 від 3 березня 2014 року та №57 від 3 березня 2014 року (а.с.41,43 т.1), акти приймання - передачі №56, №57 від 3 березня 2014 року, №103 від 9 квітня 2014 року (а.с.42, 44, 51 т.1), платіжними дорученнями (а.с.48, 49 т.1). При цьому, доказів з яких можливо встановити суму витрат на правову допомогу відповідно до положень вищевказаного закону (розрахунок погодинної участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, про що необхідно визначити у відповідному судовому рішенні) позивачем не надано. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача понесених ним витрат на правову допомогу, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, Законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: partial