Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» в якому просить стягнути 33697,58 гривень інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 7628,95 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 10.11.2011 року з СБК «Росія» на її користь стягнуто заборгованості по заробітній платі в розмірі 52100,22 грн. 21.02.2011 року по вищевказаному рішенню суду був виданий виконавчий лист, який був прийнятий до виконання 25.02.2011 року. 05.06.2014 року Відділом державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області на користь позивача було стягнуто 8509,30 грн. Станом на 31.08.2016 року даний виконавчий лист перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, заборгованість в розмірі 39364,85 грн. не погашена. З огляду на те, що відповідачем заборгованість по вищевказаному виконавчому документу не сплачена, СК «Росія» протягом тривалого періоду часу свої зобов'язання належним чином не виконує тому наявні підстави для стягнення інфляційних витрат за період часу з 25.02.2011 року по 31.08.2016 року. Так, з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 33697,58 грн., а також 3 % річних в сумі 7628,95 грн. Позивач в судове засідання не прибув, але надіслав заяву відповідно до якої наполягає на задоволенні позовних вимог в цілому, і просить суд справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з?явився, але надав заяву відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував та просив суд розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 10.11.2011 року з СБК «Росія» на користь позивача було стягнуто заборгованості по заробітній платі в розмірі 52100,22 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 21.02.2011 року по вищевказаному рішенню суду був виданий виконавчий лист, який був прийняти до виконання 25.02.2011 року. 05.06.2014 року Відділом державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області з відповідача на користь позивача було стягнуто 8509,30 грн. Станом на 31.08.2016 року вищевказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, заборгованість в розмірі 39364,85 грн. відповідачем не погашена. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованим (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11). Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 10.11.2011 року відповідачем не виконано, у зв'язку з чим наявні підстави для стягнення інфляційний них втрат та 3 % річних з відповідача. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума належних до стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат складає 33697,58 гривень, 3 % річних 7628,95 гривень. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи заяву, що надана представником відповідача по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачем по справі є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, що були понесені позивачем та документально підтверджені, належить стягнути з відповідача на користь [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., що підтверджено відповідною копією квитанції від 09.09.2016 року. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved