Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованності за кредитним договором посилаючись на те, що в 2006 році між ЗАТ КБ Приват Банк та відповідачем по справі було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого, Банк надав Позичальнику відповідачу по справі, кредитні кошти у розмірі 2015,20 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав умови договору. Відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги не визнали, просили суд застосувати строк позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 26 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № K2H0RX04870031 «Розстрочка», відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2015,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приват Банк» на ПАТ КБ «Приват Банк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Позивач звернувся до суду з даним позовом та зазначає в ньому, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 28.09.2015 року за нею рахується заборгованість у розмірі 28236,80 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 295,18 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 10020,35 грн., 326,52 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 15773,95 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1320,80 грн. штраф (процентна складова). В судовому засіданні відповідач та її представник наполягали на застосуванню строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). У ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно ч.1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, яку надав позивач до позовної заяви не вбачається можливості визначити час винекнення заборгованності, а також при огляді копії кредитної справи, яка була надіслана на запит суду, також відсутні будь-які документи про сплату кредитних коштів, їх рух, відсутні повідомлення відповідача про існуючу заборгованність і т.д. Позивачем було проігноровано вимогу суду забезпечити в судове засідання представника для надання пояснень та надання оригіналів документів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що позивачем не виконані вимоги суду про надання належних доказів, при прийнятті рішення судом враховано, що кредитний договір було укладено 26 жовтня 2006 року і в заяві позичальника зазначено, що договір укладено на 12 місяців по 26.10.2007 року. Таким чином, у даному випадку перебіг позовної давності починається з 27.10.2007 року, оскільки в строк до 26.10.2007 року відповідач, як позичальник свої зобовязання не виконала, борг не сплатила, а закінчується 27.10.2010 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом 09.11.2015 року, отже на час звернення строк позовної давності сплив. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Позивачем було надіслано до суду копію меморіального ордеру від 23.07.2014 року і стверджується про те, що це остання проплата відповідачем коштів за кредитним договором але суд згідно до ст.58 ЦПК України, визнає даний документ не належним доказом так, як належним чином не завірений. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Банк з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не звертався та на поважні причини пропуску строку не посилався. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed