Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ними права власності на майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що під час паювання колишнього КСП, групі співвласників-відповідачам, колишніх членів КСП «Заріччя» у якості частини майнового паю було виділено в натурі майно: ремонтна майстерня, рік побудови 1972, загальною площею 444,7 кв.м.; критий тік, рік побудови 1978, загальною площею 639,8 кв.м.; майданчик для с/г машин - асфальтне покриття, рік побудови 1972, загальною площею 9309 кв.м., охоронницька - загальною площею 13.7 кв.м., підстанція - загальною площею 10,9 кв.м.; автомобіль САЗ-3507 № [NUMBER] ВГП, рік випуску 1987; автомобіль САЗ-3507 № [NUMBER] , рік випуску 1984; трактор Т-150К, № [NUMBER] , рік випуску 1992; борони БЗС-1 - 14 шт., культиватор КПС-4 - 2 шт.; глибинний насос ЕЦВ-6-10-110, подача 10 куб.м/ч, напор 110 м, потужність 5,5 кВт - 2 шт. Оскільки відповідачі не бажали володіти даним майном, нести витрати з його утримання та ремонту, то співвласники на загальних зборах колишніх членів КСП «Заріччя» прийняли рішення про продаж вищевказаного майна ПрАТ СВФ «Агротон» за ціну та на умовах обумовлених даним рішенням зборів. Серед співвласників було обрано Уповноважену особу, якій було надано повноваження щодо представництва інтересів відповідачів, співвласників та розпорядження майном, у тому числі з приводу підписання договору купівлі-продажу та представництва інтересів співвласників у судових інстанціях та будь-яких інших органах. На підтвердження намірів про розпорядження майном, співвласники, відповідачі по справі, уклали із позивачем ПрАТ СВФ «Агротон», договір купівлі-продажу майна у колективу власників. Даний Договір кожний із відповідачів особисто підписав, а також фактично передав дане майно, про що свідчать акти приймання-передачі майна, також підписані співвласниками особисто. Відповідно до домовленості із відповідачами, колишніми членами КСП «Заріччя», вартість проданого майна складає 311302 грн. Після укладення договору купівлі-продажу фактично ПрАТ СВФ «Агротон» повністю сплатило відповідачам обумовлені грошові кошти за продане майно шляхом перерахування коштів на карткові рахунки відповідачів. Крім того відповідно до норм діючого законодавства України, Податкового кодексу України, при нарахуванні та фактичній виплаті грошових коштів за пайове майно колишнього КСП «Заріччя», з відповідачів було утримано та фактично перераховано до бюджету податок з доходів фізичної особи та військовий збір. Після сплати грошових коштів за вищевказане майно, позивач з метою приведення документів у відповідність до законодавчих актів України та переоформлення права власності на вищевказане майно на своє ім`я звернувся до відповідачів. Відповідачі через уповноважену особу повідомили позивача, що у нотаріуса договір купівлі-продажу майна оформлювати не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вищевказане майно за співвласниками, колишніми членам КСП «Заріччя». З огляду на це відповідачі фактично безповоротно ухилилися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки не мають правовстановлюючих документів на вищевказане майно КСП «Заріччя». Позивач зазначив, що разом із відповідачами домовився щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується наданими ним до суду письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але оскільки відповідачі, як одна із сторін, безповоротно ухилилися від його нотаріального посвідчення, та позивачем втрачено можливість з причин відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідачів посвідчити правочин. Це і спонукало позивача звернутися до суду з позовом, в якому він просить визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на майно. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні (т.1, а.с. 9-10). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували (т.12, а.с.2-182). Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що під час паювання колишнього КСП «Заріччя» Білокуракинського району, групі співвласників, колишніх членів КСП «Заріччя» у якості частини майнового паю було виділено в натурі майно: ремонтну майстерню - цегляна споруда, рік побудови 1972, покрівля залізобетонні плити, перекриття шиферне, розміром 15,7*24,5 м, загальною площею 444,7 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]; критий тік - залізобетонна конструкція, рік побудови 1978, покрівля залізобетонні плити, перекриття шиферне, розміром 61*11 м, загальною площею 639,8 кв.м., який розташовано за адресою [ADDRESS] ; майданчик для с/г машин - асфальтне покриття, рік побудови 1972, розміром 1) 35.5м*122,5 м=4349 кв.м, 2) 80 м * 62 м=4960 кв. м, загальною площею 9309 кв.м, охоронницька - загальною площею 13.7 кв.м., підстанція - загальною площею 10,9 кв.м., який розташовано за адресою [ADDRESS] ; автомобіль САЗ-3507 № [NUMBER] , двигун V=4250 куб.см., № шасі [NUMBER] , рік випуску 1987; автомобіль САЗ-3507 № [NUMBER] , двигун V=4250 куб.см., № шасі [NUMBER] , рік випуску 1984; трактор Т-150К, № [NUMBER] , двигун ЯМЗ-236, V=11150 куб.см., заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , рік випуску 1992; борони БЗС-1 - 14 шт.; культиватор КПС-4 - 2 шт.; глибинний насос ЕЦВ-6-10-110, подача 10 куб.м/ч, напор 110 м, потужність 5,5 кВт - 2 шт. Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон № 2114) із змінами та доповненнями визначено правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ст. 7 Закону № 2114 майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства (п. 2 ст. 7 Закону № 2114). Згідно з п. 2 ст. 9 Закону № 2114 пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства у підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Термін «майновий пай» визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань по забезпеченню захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» із змінами та доповненнями - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена в грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Майновий пай члена підприємства документально підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства (майновим сертифікатом). Пунктом 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62 (далі-Порядок №62), встановлено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Відповідачі на загальних зборах колишніх членів КСП «Заріччя» Білокуракинського району 04.12.2018р. (а.с.38-57) прийняли рішення про продаж вищевказаного майна ПрАТ СВФ «Агротон» за ціну та на умовах обумовлених даним рішенням зборів. Серед співвласників було обрано Уповноважену особу [PERSON] , [INFO] , зареєстрований [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , якому було надано повноваження щодо представництва інтересів відповідачів та розпорядження майном, у тому числі з приводу підписання договору купівлі-продажу та представництва інтересів співвласників у судових інстанціях та будь-яких інших органах. Із дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу від 07.12.2018р. (т.1 а.с.58-90), вбачається, що між сторонами був укладений у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу майна, а саме: ремонтна майстерня - цегляна споруда, рік побудови 1972, покрівля залізобетонні плити, перекриття шиферне, розміром 15,7*24,5 м, загальною площею 444,7 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS]; критий тік - залізобетонна конструкція, рік побудови 1978, покрівля залізобетонні плити, перекриття шиферне, розміром 61*11 м, загальною площею 639,8 кв.м., який розташовано за адресою [ADDRESS] ; майданчик для с/г машин - асфальтне покриття, рік побудови 1972, розміром 1) 35.5м*122,5 м=4349 кв.м., 2) 80 м * 62 м=4960 кв. м, загальною площею 9309 кв.м., охоронницька - загальною площею 13.7 кв.м., підстанція - загальною площею 10,9 кв.м., який розташовано за адресою [ADDRESS] ; автомобіль САЗ-3507 № [NUMBER] , двигун V=4250 куб.см., № шасі [NUMBER] , рік випуску 1987; автомобіль САЗ-3507 № [NUMBER] , двигун V=4250 куб.см., № шасі [NUMBER] , рік випуску 1984; трактор Т-150К, № [NUMBER] , двигун ЯМЗ-236, V=11150 куб.см., заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , рік випуску 1992; борони БЗС-1 - 14 шт.; культиватор КПС-4 - 2 шт.; глибинний насос ЕЦВ-6-10-110, подача 10 куб.м/ч, напор 110 м, потужність 5,5 кВт - 2 шт, згідно з яким відповідачами було продано вищевказане майно та отримано від позивача кошти за цим договором в сумі 311302 грн.., а також взято на себе зобов`язання у зазначений строк посвідчити договір нотаріально та здійснити у відповідних органах правовий перехід права власності. Даний Договір кожний із відповідачів підписав особисто та фактично передав продане ними майно у власність позивача. Таким чином, позивач та відповідачі виконали свої обов`язки відповідно до ст.655 ЦК України. Із досліджених в судовому засіданні платіжних доручень (т.1 а.с.91-103) вбачається, що позивачем, відповідно до норм діючого законодавства України, Податкового кодексу України, при нарахуванні та фактичній виплаті грошових коштів за пайове майно колишнього КСП «Заріччя» було перераховано до бюджету військовий збір та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з купівлі-продажу майна. Експертна вартість майна, зазначеного у договорі купівлі-продажу згідно звіту суб`єкту оціночної діяльності (т 2 а.с.187-258) складає 400000 грн. Відповідачі на звернення позивача з метою приведення документів у відповідність до законодавчих актів України та переоформлення права власності на вищевказане майно через уповноважену особу повідомили, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майна та зареєструвати перехід права власності не має можливості, через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вищевказане майно за співвласниками, колишніми членами КСП «Заріччя», відповідачами по справі. Через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане майно КСП «Заріччя», відповідачі, які під час фактичного укладення договору з позивачем та сплати коштів не повідомили про ці обставини, тим самим фактично й безповоротно ухилилися від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, а позивачем остаточно втрачена можливість з вищевказаних причин нотаріально посвідчити правочин та здійснити реєстрацію права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що позивачем виконано усі умови, які він обумовлював із відповідачами, сплачено кошти та перераховано податки, але відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення купівлі-продажу майна, оскільки не мають правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме та рухоме майно. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу майна. Відповідно до вказаної домовленості позивач передав відповідачам 311302 грн. в рахунок вартості майна, а відповідачі відповідно нерухоме та рухоме майно та обіцяли посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально. Але, не виконуючи тривалий час взятий на себе обов`язок по нотаріальному посвідченню договору, відповідачі безповоротно ухилилися від подальшого його посвідчення та натепер остаточно втрачена можливість посвідчення договору нотаріально, оскільки відповідачі не мають оригіналів правовстановлюючих документів на майно, внаслідок чого порушуються права позивача, а тому є всі підстави для визнання договору купівлі дійсним. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову. Судом встановлено, що позивач при обрахуванні суми судового збору для сплати до бюджету, виходив не із суми вартості майна, зазначеного у договорі купівлі-продажу, а із більшої вартості, встановленої висновком суб`єкту оціночної діяльності щодо вартості майна у розмірі, визначеному Законом України «Про державне мито» та Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної Державної податкової інспекції України. При вирішенні справи по суті суд надає відповідну правову оцінку наданим платіжним дорученням (т.1 а.с.11) про сплату позивачем до бюджету відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України військового збору у розмірі 1,5 % та до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1%. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що позивач письмовими доказами по справі довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог, а отже, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved