Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї частину коштів за утримання будинку та прибудинкової території, комунальних послуг в розмірі 6582,64 грн. При цьому посилався на те, що вони з відповідачкою являються власниками в рівних долях квартири [ADDRESS]. З відповідачкою вони перебували в зареєстрованому шлюбі. 24.11.2009 року, перебуваючи у шлюбі вони уклали договір про надання житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкової території. Виконуючи свій обов'язок як власника, позивач за період з 2011 року сплатив комунальні платежі на суму всього 13165,29 грн. Оскільки відповідачка також являється співвласником квартири та несе відповідні обов'язки як власника, він просив стягнути з неї половину вказаної суми. В судовому засіданні позивач, представник відповідача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Крім того, позивач додатково пояснив, що з відповідачкою вони шлюб розірвали, після чого вона з квартири [ADDRESS] виїхала та в квартирі не проживає. Відповідачка в судовому засіданні та її представник проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що з позивачем вони перебували у шлюбі з 25.04.2009 року по 14.12.2010 року. 24.06.2009 року її батько передав їм право вимоги на майнові права на [ADDRESS]. З грудня 2010 року вона в квартирі не проживає та фактично не має змоги проживати в ній, оскільки відповідач чинить їй перешкоди в цьому, а отже і не має змоги користуватись комунальними послугами про які говорить позивач. Вона намагалась вселитись в спірну квартиру, та позивач її не впускав навіть на поріг, в зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ. Так як вона не проживає в квартирі, не користується комунальними послугами, вважає, що відповідно до ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» не повинна сплачувати частину вартості вказаних в позові послуг, отже просила в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому зсіданні встановлено та це підтверджується Свідоцтвом про право власності від 09.12.2009 року (а.с.6), що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] - в рівних частках. 24.11.2009 року між сторонами по справі та ТОВ «Компас» був укладений договір №83/24-А про надання житлово-комунальних та послуг з утримання будинків і споруд та прибуткових територій, на підставі якого споживачі, а саме сторони по справі, зобов'язались забезпечувати своєчасну оплату житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкової території за квартиру [ADDRESS](а.с.51-56). Судом достовірно встановлено, що сторони по справі з грудня 2010 року спільно не проживають внаслідок розірвання між ними шлюбу. В спірній квартирі залишився проживати позивач, та продовжував оплачувати житлово-комунальні послуги, що підтверджується наданими до матеріалів справи квитанціями (а.с.7-50). З наданих рахунків встановлено, що позивачем за період з березня 2011 року по липень 2014 року за утримання будинку та прибудинкової території та опалення сплачено 13165,29 грн. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 68 Житлового Кодексу України, наймач (власник) квартири зобов'язаний своєчасно вносити квартплату та сплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів родини, мають право розпоряджатися цією власністю. В своїх запереченнях на позов в судовому засіданні відповідач та її представник посилались на те, що відповідачка не зобов'язана сплачувати комунальні послуги, користуючись своїм правом тимчасової відсутності в житловому приміщенні, що передбачено ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» Згідно п.6 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні. Як вбачається з відповіді ОСББ «Ахматової -24» від 04.12.2014 року №112, наданої на запит суду (а.с.117), ОСББ «Ахматової-24» фактично є правонаступником ТОВ «Компас» по будинку [ADDRESS] з 07.03.2013 року та веде самостійну фінансову-господарську діяльність. 04.04.2013 року між ОСББ «Ахматової-24» та [PERSON] був укладений договір «Про участь власника квартири у витратах на утримання житлового комплексу». (а.с.119). Відповідачка [PERSON] з будь якими заявами щодо її участі у витратах на утримання житлового комплексу не зверталась. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання відповідачки та її представника, та додані до матеріалів справи заяви відповідачки (а.с.81,82) про те, що вона зверталась до керівництва ОСББ «Ахматової-24» з приводу надання інформації про осіб, які проживають в даний час в квартирі [ADDRESS] та про відключення електроенергії у вказаній квартирі в зв'язку з неможливістю її проживання в даному приміщенні не можуть бути взяті судом до уваги як доказ належного звернення до обслуговуючої організації з приводу ненарахування комунальних послуг в зв'язку з її тимчасовою відсутністю, як це передбачено ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». В своїх поясненнях в судовому засіданні позивач наголошував на тому, що він просить стягнути з відповідачки частину оплачених послуг саме за утримання будинку та прибудинкової території та опалення. Послуги з надання електроенергії, водопостачання, якими відповідачка фактично не користується компенсувати він не просив. Посилання відповідачки на те, що позивач чинить їй перешкоди у проживанні в спірній квартирі та надані в зв'язку з цим до матеріалів справи звернення до органів внутрішніх справ (а.с.72-80) не може розцінюватись як належний та допустимий доказ заперечення відповідачки проти оплати частини вартості комунальних послуг, оскільки можливе перешкоджання позивачем відповідачці у проживанні в [ADDRESS] не є предметом даного спору. Будь-яких рішень з приводу усунення перешкод у здійсненні відповідачкою її права розпоряджатись, володіти та користуватись належною їй власністю, якою являється ? частина квартири [ADDRESS], в судовому засіданні надано не було. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Так як відповідачка, будучи власником ? частини квартири зобов'язана утримувати належним чином майно яке їй належить на праві власності. Наявності підстав для звільнення її від такого обов'язку відповідачкою в судовому засіданні належним чином не доведено.

Outcome: approved