Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Дніпропетровська регіональна дирекція» про визнання недійсним кредитного договору, зазначивши що 08.08.2008р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №R521.8/11-80, відповідно до якого з метою придбання автомобіля NISSANTIIDA, банк надав Позичальнику кредит в сумі 18\~450 доларів США строком на сім років. За умовами п.п. 1.1 Кредитного договору Відповідач надав Позивачу грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума та валюти кредиту 18450,00 (вісімнадцять тисяч чотириста пятдесят) доларів США; проценти за користування кредитом 13,5% (тринадцять цілих пять десятих відсотків) річних. Строк кредитування 7 (сім) років до 07.08.2015року включно. Позивач вважає кредитний договір від 08.08.2008р. недійсним в порядку\~ст.230 ЦК України, оскільки всупереч ч.2 ст.11\~ЗУ «Про захист прав споживачів»\~перед укладанням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача в письмовий або усній формі щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, з обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позивач має право, відомості про те, від кого позивач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В кредитному договорі не вказано детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача; не попереджено позивача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за ним несе споживач, що в розумінні ст.19\~ЗУ «Про захист прав споживачів» є також введенням позичальника в оману. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Оскільки укладаючи кредитний договір позичальник не був ознайомлений з усією необхідною інформацією (в тому числі з вини Банку), яка зазвичай потрібна для прийняття свідомого і обміркованого рішення щодо укладення кредитного договору, скориставшись своїми перевагами та довірою з боку позичальника Банк, не надавши йому необхідної інформації про договір, що укладається, спонукав його до укладення договору на невигідних умовах. У відповідності до п.4 ч.1 ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що був порушений принцип рівності сторін у договорі, тому у відповідності до ст.215 ЦК України, вважає укладений кредитний договір, в зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.1 ч.3,ч.5,ч.6 ст. 203 ЦК України\~недійсним, та просить суд визнати його таким. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України). Відповідно до положення ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Так, 08.08.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № К521.8/11-80 відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 18 450,00 дол. США, строком користування до 07.08.2015 р. сплатою 13,5 % річних, цільове використання (мета кредиту) - купівля автомобіля Nissan Tiida. Пунктом 2.3 Кредитного договору встановлено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження Банку, про його кредитні умови та умови договору застави, що запропоновані Банком, а також про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави та страхування та інші фінансові зобов'язання. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами. Пунктом 10.6 Кредитного договору передбачено, що кредитний договір укладено в двох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу, по одному примірнику для кожної із сторін. Оригінал цього Кредитного договору позичальник отримав в день його підписання. В пункті 10.7 Кредитного договору зазначено, що невід'ємною частиною кредитного договору є Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг. Окрім того, в матеріалах справи знаходиться копія кредитного договору з додатками до нього, зокрема Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг підписаний позивачем, що є підтвердженням безпідставності вимог позивача. У відповідності до ст.168 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представників сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. За умовами п.п. 1.1 Кредитного договору Відповідач надав Позивачу грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума та валюти кредиту 18450,00 (вісімнадцять тисяч чотириста пятдесят) доларів США;Проценти за користування кредитом 13,5% (тринадцять цілих пять десятих відсотків) річних. Строк кредитування 7 (сім) років до07.08.2015року включно. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначені ст.203 ЦК України. Підстави визнання недійними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст.215,216 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей. Так відповідно до п.п. 2.3. підписаного між сторонами кредитного договору позивальник позивач підтверджує, що він перед укладанням договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження банку, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значені та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), повязаних з одержанням кредиту, укладанням договору та оформленням договорів застави та страхування. Позичальник\~позивач цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами. Відповідно до п.п.6.1. Кредитного договору позичальник-позивач, має право: відмовитись від одержання кредиту у повному обсязі до дня надання кредиту; звертатися до банку з письмовим клопотанням про зміну та/або доповнення умов цього договору, в т.ч. про зменшення плати за кредит. Позивач не скористався своїм правом протягом шести років і подав до суду позовну заяву про визнання кредитного договору тільки тепер. Відповідно до умов договору в день підписання кредитного договору №R521.8/11-80 від 08.08.2008р. позивачем було підписано два оригінальних примірника договору, кожен з яких має однаковому юридичну силу, по одному примірнику для кожної із сторін. Оригінал кредитного договору позивач отримав в день його підписання. В пункті 10.7 Кредитного договору зазначено, що невід'ємною частиною кредитного договору є Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг. Окрім того, в матеріалах справи знаходиться копія кредитного договору з додатками до нього, зокрема Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг підписаний позивачем, що є підтвердженням безпідставності вимог позивача. Згідно з п. 20 постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт введення в оману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Згідно з ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів на підтвердження введення в оману позивач не надав. Згідно із ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з ч.1. ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає їх суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. З огляду на викладене, у зв'язку із недоведеністю позовних вимог, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed