Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Іларіонівської селищної ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 грудня 1996 року [PERSON] через свого брата - [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 50000,00 грн. (розписка від 30.01.1997 року ) в якості авансу повної вартості за продаж їй 1/2 частки домоволодіння, що розташовано за адресою: Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Садовова 31 і належало їй на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 1965 року. Під час складання зазначеної розписки та попереднього договору купівлі-продажу від 20.12.1996 року [PERSON] зобов'язувалась укласти з нею та нотаріально оформити договір купівлі-продажу вказаної частини домоволодіння після отримання необхідних документів у строк до 20 грудня 1997 року. На підтвердження та забезпечення своїх зобов'язань [PERSON] одразу передала їй технічний паспорт на частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. А в подальшому і договір купівлі-продажу на 1/2 частину зазначеного домоволодіння від 04.05.1965 р., що зареєстрований в Синельниківському МБТІ. Відтоді [PERSON] передала їй у володіння і розпорядження вказану 1/2 частину домоволодіння, а саме: А-1 жилий будинок площею - 32,7 кв.м., 1-1 сіни, 1-2 кухня, 1-3 кімната, уборна, колодязь, огорожа, що розташоване на земельній ділянці 700 кв.м.., повністю домовившись з нею за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами, а також укладеною між ними угодою. Однак [PERSON] не виконала своїх зобов'язань, і на її неодноразові звернення і прохання щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу від виконання цього зобов'язання ухилявся. Спроби вирішити і домовитися з [PERSON] результатів ніяких не дали . Незважаючи на її неодноразові звернення до [PERSON] з проханням належно оформити договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння він не виконав, а в подальшому 10 березня 1997 року померла. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] від 20 грудня 1996 року. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що складається: А-1 жилий будинок площею - 32,7 кв.м., 1-1 сіни, 1-2 кухня, 1-3 кімната, уборна, колодязь, огорожа, що розташоване на земельній ділянці 700 кв.м. Позивач до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач до початку відкритого судового засідання надала суду заяву якою просить суд розглянути справу без її участі, просить вирішити позов згідно діючого законодавства. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 грудня 1996 року [PERSON] продала [PERSON] 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що складається: А-1 жилий будинок площею - 32,7 кв.м., 1-1 сіни, 1-2 кухня, 1-3 кімната, уборна, колодязь, огорожа, що розташоване на земельній ділянці 700 кв.м. та зобов'язалася в строк до 20 грудня 1997 року підготувати всі необхідні документи для подальшого нотаріального оформлення продажу зазначеного домоволодіння, за що отримала гроші в сумі 50000,00 грн. Крім того, факт отримання [PERSON] грошей від [PERSON] в розмірі 50000,00 грн. в якості авансу за продаж 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] підтверджується розпискою від 30 січня 1997 року. 1/2 частина домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 1965 року. Отже, вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений між позивачем та [PERSON] 20 грудня 1996 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України 1963 року. У відповідності до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із цього випливає, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений та фактично виконаний сторонами 20 березня 1996 року, після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року нових цивільних правовідносин між сторонами не виникало, у зв'язку з чим до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України 1963 року. Згідно ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Отже, недійсним визнається такий договір при умові недодержання вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а у разі такого посвідчення, такий договір є дійсним. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом було встановлено, що фактично договір купівлі-продажу між позивачем та [PERSON] був укладений та виконаний, [PERSON] отримала обумовлену грошову суму та передала позивачу правовстановлюючі документи на будинок, зобов'язавшись оформити документи на будинок та укласти договір в нотаріальному порядку, однак ухилилася від взятих на себе зобов'язань в частині нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим суд вважає можливим визнати зазначений договір дійсним. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року зазначено, що правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений 20 грудня 1996 року, а ЦК України набув чинності з 01 січня 2004 року, то до цих правовідносин застосовуються правила цього Кодексу про позовну давність. Як зазначено у ч.4 ст.267 ЦК України 2004 року сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову, однак згідно ч.3 зазначеної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У даній справі жодна сторона про застосування позовної давності не заявила, у зв'язку з чим її пропущення не є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved