Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточненим в ході розгляду справи, про захист прав споживача щодо визнання недійсними кредитних договорів №050-2008-1754, №050-2008-1755 та №050-2008-1756 від 28.05.2008. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.05.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №050-2008-1754, за умовами якого позивач отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 58834 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,95% річних, понад встановлений строк - 29,85%. У той самий день 28.05.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №050-2008-1755, за умовами якого позивач отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 68525 швейцарських франків, та кредитний договір №050-2008-1756, за умовами якого позивач отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 105000 швейцарських франків. По обом кредитним договорам сплата відсотків за користування кредитом в становила 11,45% річних, понад встановлений строк - 34,35%. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами №050-2008-1754, №050-2008-1755 та №050-2008-1756 від 28.05.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір іпотеки, згідно якого позивачем передано в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 28.08.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткові угоди б/н по оспорюваним кредитним договорам, згідно яких встановлено процентну ставку на рівні 9,5% річних, понад встановлений строк - 17,5%. 28.08.2013 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду б/н по кредитному договору №050-2008-1754, згідно яких встановлено процентну ставку на рівні 9% річних, понад встановлений строк - 17%. Позивач вважає, що при укладанні вказаних кредитних договорів порушені його права як споживача, зокрема, уклавши три кредитних договори у той самий день та з тих самих підстав банк свідомо ввів в оману споживача з огляду на нечесну підприємницьку практику з метою укладення правочину, на який би споживач не погодився в іншому випадку. Крім того, вказав, що спірними кредитними договорами передбачена сплата додаткової плати в розмірі 7450,13 грн., яка стягується за ініціювання кредиту, що суперечить чинному законодавству. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсними кредитні договори №050-2008-1754, №050-2008-1755 та №050-2008-1756 від 28.05.2008 року з моменту їх укладення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2018 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (суддя Васалатій К.А.). У зв`язку із відстороненням судді Васалатія К.А від здійснення правосуддя, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019, було визначено головуючого суддю Дибу О.В. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав. Надав свої письмові пояснення зі змісту яких убачається, що позивач був обізнаний з усіма умовами оспорюваних правочинів, тривалий час їх виконував та не мав жодних претензій до їх змісту. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивача було введено в оману чи йому не було, в доступний спосіб роз`яснені усіх істотних умов договорів. Вказував на те, що при зверненні позивача до суду ним не було надано відповідних додаткових угод до оспорюваних договорів, якими сторони обумовлювали внесення відповідних змін до них. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається із матеріалів справи, що 28.05.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №050-2008-1754, за умовами якого позивач отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 58834 швейцарських франків зі строком кредитування по 10.05.2038 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,95% річних, понад встановлений строк - 29,85%. У той самий день 28.05.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №050-2008-1755, за умовами якого позивач отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 68525 швейцарських франків, та кредитний договір №050-2008-1756, за умовами якого позивач отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 105000 швейцарських франків. По обом кредитним договорам строк кредитування по 10.05.2028 та сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 11,45% річних, понад встановлений строк - 34,35%. Відповідно до п.2.1 кредитних договорів сторони погоджуються з тим, що зобов`язання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання усіх та кожної з наведених умов: укладення в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором відповідних договорів згідно п.3.1-3.2 цього договору; виконання всіх умов щодо страхування згідно п.3.3 цього договору; відкриття позичальником поточного рахунку у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту. Пунктом 3.2 кредитних договорів забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, є: іпотека нерухомого майна - будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до п.3.4 кредитних договорів виконання позичальником зобов`язань за даним договором забезпечується також всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. Згідно із п.п.5.3.1-5.3.3 кредитних договорів позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором, використовувати кредит на цілі, визначені в п.1.3 цього договору, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. Відповідно до п.8.5 кредитних договорів його підписанням позичальник засвідчив, що з умовами споживчого кредитування банку та орієнтовною сукупною вартістю кредиту ознайомлений до укладення ним цього договору в письмовій формі та зобов`язався виконувати. Пунктом 9.8 кредитного договору №050-2008-1754 визначено, що позичальник в день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту в розмірі 567,63 грн. Відповідно до п.9.8 кредитного договору №050-2008-1755 позичальник в день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту в розмірі 0 грн. Відповідно до п.9.8 кредитного договору №050-2008-1756 позичальник в день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту в розмірі 7450,13 грн. Згідно додатків №1 до кредитних договорів №050-2008-1754, №050-2008-1755 та №050-2008-1756 від 28.05.2008 (а.с.89-90,101-102,112-113) позивач ознайомлений з переліком та вартістю послуг, що йому надавались відповідно до укладених кредитних договорів та пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту. Судом встановлено, що зобов`язання банку з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами №050-2008-1754, №050-2008-1755 та №050-2008-1756 від 28.05.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір іпотеки, згідно якого позивачем передано в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 28.08.2008 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткові угоди б/н по оспорюваним кредитним договорам, згідно яких встановлено процентну ставку на рівні 9,5% річних, понад встановлений строк - 17,5% (а.с.150-181). 28.08.2013 між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду б/н по кредитному договору №050-2008-1754, згідно яких встановлено процентну ставку на рівні 9% річних, понад встановлений строк - 17% (а.с.134-149). Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач посилається на те, що положення договорів щодо сплати позивачем плату за ініціювання кредиту, є несправедливими, а отже мають бути визнані судом недійсними. В судовому засіданні сторона позивача вказувала на те, що вона не мала можливості ознайомитися зі змістом усіх трьох договорів, оскільки вони були укладені в один день. В той же час, сторона відповідача вказує на те, що всі умови договору завчасно були відомі позивачу, оскільки питання про укладення оспорюваних договорів почало вирішуватися ще в лютому 2008 року про що свідчать відповідні анкети - заявки позичальника на отримання кредиту від 22.02.2008 (а.с. 182 -193). У вказаних заявах позивач підтвердив отримання ним інформації (в письмовій формі) щодо кредитування та орієнтовної сукупності вартості кредиту у кредитора відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач невірно визначив правову природу вказаного платежу, оскільки відповідач діяв в межах п.2.4 Глави 2 Постанови НБУ №»255 від 18.06.2003 (в редакції на момент укладення оспорюваних правочинів) «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України». Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд зазначає, що виходячи з положень ст.217 ЦК України підстави для визнання недійсним кредитного договору в цілому з огляду на спірність окремих його положень відсутні. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис у кредитних договорах, а також у додатках №1 до кредитних договорів. Крім того, як вбачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивача було введено в оману щодо змісту оспорюваних договорів і вона не могла вчасно визначитися з правомірністю їх укладення, в тому числі і вартістю кредитних послуг. В той же час, матеріали справи місять відомості про те, що позивач обіймала посаду аудитора ТОВ «ЦВО», посаду головного бухгалтера ДП «Укрспецпостач», працювала в Державному резерві України та має спеціальність бухгалтер - аудитор. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання для визнання вказаних кредитних договорів недійсними. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доказів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed