Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 21140,63 грн., додатково понесені збитки - 4073,56 грн. та моральну шкоду у розмірі 4000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 24.05.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль «TOTOYA FORTUNER» р/н [NUMBER]. Даний факт підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18.06.2013 року по справі про адміністративне правопорушення № 496/2698/13-п, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] - власника автомобіля марки «ВАЗ 21061» р/н [NUMBER]. Відповідальність [PERSON] згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/17865570 застраховано в ПАТ СК «Інтер-поліс». 27.05.2013 року ним було подано до представництва страховика заяву про виплату страхового відшкодування та ряд інших необхідних документів, про що свідчить заява. Працівником страховика було проведено огляд та фотографування пошкоджень автомобіля, після чого вказаний працівник повідомив про те, що він направив зроблені ним фотографії до головного офісу страховика у м. Київ для визначення суми страхової компенсації, проте жодного повідомлення від страховика після цього він не отримав. Через бездіяльність страховика він був змушений звернутися до «Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз» для визначення розміру витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом його автомобіля. Згідно висновку експерта № 3517 від 14.08.2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 19934,60 грн. Вартість робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, складає 973,81 грн., а за відправлення телеграми ним сплачено 73,56 грн. Франшиза, встановлена полісом, складає 1000 грн. Проте, відповідно до ч.12.1 ст.12 Закону «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих, що складає 398,69 грн. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 вказаного Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов»язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Заява про виплату страхового відшкодування була подана ним страховику 27.05.2013 року, і останній не пізніше як до 27.08.2013 року зобов»язаний був прийняти рішення про здійснення сплати страхового відшкодування чи відмовити у виплаті. Цього страховиком зроблено не було, а тому вважає, що страховик повинен сплатити йому пеню за період прострочення виконання зобов'язання з 28.08.2013 року із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, а саме: за період з 28.08.2013 року по 30.09.2013 року у розмірі 232,22 грн. Через бездіяльність відповідача він змушений був понести додаткові витрати (реальні збитки) для відновлення свого порушеного права на отримання страхового відшкодування. Для захисту своїх законних прав та інтересів він поніс витрати у розмірі 4000 грн. на сплату послуг юриста, що підтверджується договором та квитанцією. Він спілкувався з працівниками страхової компанії по телефону, які повідомили його про те, що ніяких грошей від страхової компанії він не отримає, через таке ставлення він перебував у стані постійного хвилювання та нервової напруги, що відобразилося на стосунках у сім»ї. Вважає, що з боку відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 4000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на позовних вимогах наполягали. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, був допитаний судовим дорученням, подав заперечення на позов і просив відмовити у задоволенні прозову з підстав, викладених у запереченні, а також надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 24.05.2013 року о 14.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21061» р/н [NUMBER] в с. Кагарлик Біляївського району на перехресті вул. Садова-провулок, ведучий від вул. Садова (напроти буд. № 17), порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, а саме: на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі (з грунтовим покриттям), не надав перевагу у русі автомобілю «TOTOYA FORTUNER» р/н [NUMBER], що рухався по головній дорозі, під керуванням водія [PERSON], транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18.06.2013 року за № 496/2698/13-п [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн.(а.с.12). Власником автомобіля «TOTOYA FORTUNER» р/н [NUMBER] являється [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8). [PERSON], відповідно до полісу № АЕ/1786570 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.12.2012 року, як страхувальник застрахував у страховика - ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» свою цивільно-правову відповідальність, пов'язану із відшкодуванням шкоди, заподіяної третім особам під час ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21061» р/н [NUMBER], за яким ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 50 000 грн. (а.с.9). Згідно положень ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). 27.05.2013 року позивач подав до представника страховика заяву про виплату страхового відшкодування та ряд інших необхідних у такому випадку документів (а.с. 10-11), але станом на 30.09.2013 року, ані письмового повідомлення, ані страхового відшкодування він не отримав. 01.07.2013 року позивач звернувся до Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу з метою визначення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку № 3517 експертного автотоварознавчого дослідження, матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля «TOTOYA FORTUNER» р/н [NUMBER], пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді від 24.05.2013 року, на день складання висновку складає 19934,60 грн. (а.с.13-23). Розмір матеріальної шкоди, визначений згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 14.08.2013 року, відповідачем не оспорено. 19.09.2013 року ПАТ СК «Інтер-Поліс» надіслало [PERSON] листа про виплату страхового відшкодування стосовно страхової події, що сталася 24.05.2013 року в сумі 16085,30 грн., з урахуванням ПДВ (а.с.48), вказаного листа він отримав 30.09.2013 року. Оскільки водій автомобіля «ВАЗ 21061» р/н [NUMBER] [PERSON] має поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортною пригодою життю, здоров»ю, майну третьої особи. Страховиком в даному випадку є ПрАТ СК «Інтер-Поліс». Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого передбачені ст. 1192 ЦК України, у відповідності до якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зазначені норми щодо відшкодування шкоди у повному обсязі, грунтуються на нормах ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Нормативно - правовими актами не зазначено право ані страхової компанії, ані суду вираховувати з розміру збитків податки будь-якого виду, а тому матеріальна шкода має бути відшкодована без вирахування податків. Позивачем були понесені витрати на проведення дослідження у розмірі 973,81 грн., що підтверджуються квитанцією від 01.07.2013 року (а.с.40), які у відповідності до положень п.34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають стягненню із страховика. Згідно полісу № АЕ/1786570 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.12.2012 року франшиза становить 1000 грн. Але, відповідно до ч.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні майну потерпілих, не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якої відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих, що становить 398,69 грн. Відповідно до ч.36.2 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи, що заява про виплату страхового відшкодування була подана позивачем 27.05.2014 року, страховик не пізніше ніж 27.08.2013 року повинен був прийняти рішення про здійснення сплати, чи відмовити у виплаті. Цього зроблено не було, лише 30.09.2013 року позивач отримав листа від страховика з пропозицією подати заяву, а тому за період з 28.08.2013 року по 30.09.2013 року має бути стягнута пеня у розмірі 232,22 грн. = (19535,91 грн.)х(0,035%)х(34). При цьому доводи представника відповідача в тій частині, що страхове відшкодування не виплачено [PERSON], оскільки він не надав відповіді на лист № 987 від 19.09.2013 року, суд до уваги не приймає, оскільки протягом встановленого законом строку не було прийнято рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд вважає, що є підстави для стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 19934,60 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження - 973,81 грн., та пені 232,22 грн., а всього 21140,63 грн. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача додатково понесених збитків (реальних збитків) у розмірі 4073,56 грн., які складаються зі збитків за порушення відновленого права - 4000 грн. і 73,56 грн. за відправлення телеграми, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір № З-1/07/2013 про надання правової допомоги від 01.07.2013 року, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе обов'язок по наданню правової допомоги в об'ємах та на умовах, передбачених даним договором (а.с.42). Відповідно до умов договору вартість послуг замовника складає 4000 грн., які позивачем були сплачені фізичній особі - підприємцю [PERSON] 25.09.2013 року, згідно квитанції (а.с.41). У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З обґрунтування вказаних позовних вимог вбачається, що позивач відносить витрати на правову допомогу до витрат, які він змушений був зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Чинним законодавством України передбачений спеціальний механізм компенсації учаснику цивільної справи витрат, пов'язаних з оплатою вартості правової допомоги, проте жодний нормативно-правовий акт не відносить такі витрати до збитків в розумінні цивільного права. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, та є судовими витратами. Суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині. Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені позивачем у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України, а тому позовні вимоги в частині стягнення додатково понесених збитків (реальних збитків) задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, згідно п. 5 ППВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини. Оскільки суду не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту завдання позивачеві моральної шкоди, не доведено душевних та фізичних страждань, у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: partial