Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 20000грн. та моральну шкоду в розмірі 100000грн. Вимоги позову мотивує тим, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2017 [PERSON] визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України відносно потерпілого [PERSON] та призначено обвинуваченому покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі із іспитовим строком на 1 рік. Не погоджуючись із вказаними вироком суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою. Вироком апеляційного суду Харківській області від 03.09.2018 вирок Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2017 скасовано та постановлено вирок, яким [PERSON] призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. В результаті злочинних дій [PERSON] позивач перебував на стаціонарному лікуванні в міському центрі щелепне-лицевої та реконструктивної хірургії з 09.06.2016 по 21.06.2016 з приводу двостороннього перелому нижньої щелепи на рівні 42,43.38 зубів, переніс дві операції. 09.06.2016 видалено три зуба, проведене двощелепне шинування, 14.06.2016 двосторонній МОС нижньої щелепи. В подальшому позивач продовжував довготривале лікування у стоматолога-хірурга за місцем проживання. В результаті проведеного лікування позивач відчував фізичний біль, у позивача порушений прикус, мова, вираз обличчя, порушено шлунково-кишкове травлення тощо. Позивачу вчинено матеріальну шкоду на суму більше 20000грн. за придбання ліків, придбання трьох титанових пластин, витрати на аналізи, проїзд на таксі, вартість операції. Крім того, позивач зазначає, що продовжує лікуватися. Позивач також вказує, що від дій [PERSON] завдав і моральної шкоди, яку оцінює у 100000грн., оскільки внаслідок тривалого та подальшого продовження лікування, отримав душевні страждання, порушено нормальні життєві зв`язки та стосунки з оточуючими тощо. В судовому засіданні позивач підтримав викладені обставини та вимоги позову, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні з вимогами позову не погодився повністю, вважаючи, що дійсно через вчинення кримінального правопорушення відносно [PERSON] , останній від його дій завдав матеріальну шкоду, однак не в розмірі, визначеним позивачем. За скоєння кримінального правопорушення [PERSON] відбув призначене покарання. Вчинення позивачу моральної шкоди не визнає. Просить у задоволені вимог позову відмовити. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. Так, судом встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, що мало місця 08.06.2016 відносно потерпілого [PERSON] . Вироком апеляційного суду Харківській області від 03.09.2018 [PERSON] призначене покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 року обмеження волі, звільненого 30.04.2019 за відбуттям строку покарання. Такі обставини підтверджено вироком апеляційного суду Харківській області від 03.09.2018, довідкою ДУ «Хролівський виправний центр №140» від 06.05.2019 (а.с.6,7, 44). Із наданої позивачем копії виписки із медичної карти №17174 стаціонарного хворого Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у міському центрі щелепне-лицевої реконструктивної хірургії з 09.06.2016 по 21.06.2016 з діагнозом: двосторонній перелом нижньої щелепи: агнулярний зліва і тіла на рівні 42,43 зубів. 09.06.2016 Операція: двощелепне шинування, видалення 42,43,38 зубів; 14.06.2016 Операція: двосторонній МОС нижньої щелепи (а.с.8). Із змісту вироку суду вбачається, що в результаті злочинних дій [PERSON] потеплілому [PERSON] заподіяно травму нижньої щелепи у вигляді перелому тіла на рівні 42,43 зубів зі зміщенням та в ділянці кута зі зміщенням. Дана травма виникла від ударної дії тупого предмету та відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад трьох тижнів (21 день). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що з вини відповідача позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого проходив лікування та витрачав кошти на придбання ліків. Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. З боку позивача у підтвердження своїх вимог щодо відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, яку останній оцінює у 20000грн., надано копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів, ліків на загальну суму 7952,91грн. (а.с.12-17), що суд вважає доведеним. Між тим, будь яких доказів того, що позивачем витрачено кошти на придбання трьох титанових пластин, які вмонтовані у щелепи, вартістю 7000грн., знімки черепу у 510грн., на проведені аналізи в сумі 180грн., на проїзд у таксі, а також проведення двох операцій в сумі 10000грн, з боку позивача не надано. Не містять таких доказів і матеріали справи. Далі, у відповідності до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Абзацом першим п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 з подальшими змінами та доповненнями, визначеного, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Частина друга ст. 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самою, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивача, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди від 31.03.1995 № 4). Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100000грн, при цьому, жодним доказом такі вимоги не підтверджує, а тому суд відмовляє у задоволені вимог позову щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial