Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступні обставини. Нікопольським міськрайонним\~судом Дніпропетровської\~області від\~04\~травня 2020\~року було\~видано судовий\~наказ,\~яким з\~нього на\~користь [PERSON] \~стягнуто аліменти\~на утримання\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі 1/4 частини заробітку\~(доходу),\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму на\~дитину відповідного\~віку,\~щомісяця,\~починаючи з\~13\~березня 2020\~року,\~і до\~повноліття дитини.\~Вищевказане стягнення\~частково ним\~виконується на\~підставі постанови\~про відкриття\~виконавчого провадження\~№ 62301419\~від 10\~червня 2020\~року в\~межах суми\~3\~000\~грн.\~00\~коп.\~Однак,\~у нього\~виникла заборгованість\~зі сплати\~аліментів за\~вказаним виконавчим\~провадженнями,\~оскільки його\~заробіток \~є неспівмірним\~із сумою\~стягнутих аліментів.\~Згідно із\~законодавством та\~усталеною практикою,\~їхній розмір\~на утримання\~дитини становить\~1/4\~частину заробітку,\~хоча,\~з нього\~стягується 1/4\~частини доходу,\~який нараховується,\~виходячи із\~середньої заробітної\~плати працівника\~по м.Дніпро,\~що ставить\~його у\~скрутне матеріальне\~становище та\~призводить до\~збільшення і\~без того\~наявної заборгованості\~зі сплати\~аліментів.\~На сьогоднішній\~день він\~не працює,\~доходу не\~отримує,\~займається підробітком\~час від\~часу,\~тобто,\~не має\~стабільного доходу.\~Також,\~звертає увагу\~суду на\~те,\~що його\~донька більший\~період часу\~проживає з\~ним та\~повністю знаходиться\~на його\~утриманні.\~Він займається\~вихованням доньки,\~лікуванням,\~її розвитком,\~оздоровленням,\~приймає безпосередню\~участь у\~її вихованні,\~про що\~свідчать докази\~у вигляді\~акту про\~проживання дитини\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~від 02\~липня 2020\~року;\~медичні висновки\~та діагностичні\~документи клініки\~«Здоровое поколение»\~за 2018-2020\~роки;\~копії чеків\~на купівлю\~одягу за\~період з\~2017\~року;\~фото його\~з донькою\~та її\~бабусею відпочинку.\~Таким чином,\~на момент\~звернення до\~суду його\~матеріальне становище\~значно змінилося:\~він не\~працює,\~отримує нестабільний\~дохід,\~має іншу\~родину,\~яку також\~утримує,\~утримує свою\~доньку [PERSON] , оскільки більший період часу вона проживає з ним. Крім того, сплачує аліменти на дитину [PERSON] на користь [PERSON] . Іншого майна та грошових коштів у його володінні немає. Відповідачка [PERSON] , навпаки, має гарне матеріальне становище, здає в оренду земельні ділянки та отримує орендну плату за них і має у власності домоволодіння, в якому проживає, що підтверджується Витягами з реєстру нерухомого майна. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] , на підставі судового наказу від 04 травня 2020 року, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.64-65). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно позовну заяву з додатками до неї отримала, про що свідчить розписка, яка мітиться в матеріалах справи (а.с.68), однак, своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористалась, будь-яких заяв на адресу суду від неї не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. У відповідності до ч.2\~ст.51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами\~ст.141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України\~визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. \~ \~ Як\~встановлено судом,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~є батьками\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~про що\~свідчить актовий\~запис №\~1701,\~складений 14\~грудня 2010\~року Ленінським\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Дніпропетровського\~міського управління\~юстиції (а.с.5).\~Нікопольським міськрайонним\~судом Дніпропетровської\~області 04\~травня 2020\~року було\~видано судовий\~наказ про\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліментів на\~утримання дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13 березня 2020 року і до повноліття дитини (а.с.6). 10 червня 2020 року постановою Новокодацького відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного судового наказу (а.с.7). Як на підставу позову, позивач посилався на значне погіршення його майнового стану, а саме: відсутність постійної роботи; отримання нестабільного доходу від підробітку; існування іншої родини на утриманні; відсутність будь-якого майна та коштів. Однак, доказів на підтвердження даних фактів до позовної заяви не надав. В той же час, вказує, що, не дивлячись на ухвалений судовий наказ про стягнення з нього аліментів, він в добровільному порядку надає матеріальну допомогу, займається вихованням доньки, лікуванням, розвитком дитини, оздоровленням тощо. При цьому, суддя вважає за необхідне зазначити та роз`яснити позивачу, що, у відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відповідно до\~ст.180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно\~до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1\~ст.191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7\~ст.7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України,\~батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі, і щодо її утримання. Згідно § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п.п.3, 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~«Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України»). При визначенні розміру аліментів суддя враховує рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, у відповідності до\~ст.141 СК України. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум на 2020 рік», прожитковий мінімум для дитини віком: - до 6 років: з 1 січня 2020 року 1 779 гривень, з 1 липня 1 859 гривень, з 1 грудня 1 921 гривня; - від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень. У пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, закон надає право платнику аліментів звернутися до суду про зміну розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів суттєвої зміни обставин з часу ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів. Крім того, позивач є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів не надав, адже факт його офіційного непрацевлаштування та відсутність стабільного доходу, не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Крім цього, посилання на те, що позивач має іншу сім`ю, судом до уваги не приймається, оскільки доказів на підтвердження даного факту до суду позивачем надано не було. Фактично, розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого\~Сімейного кодексу України. Відповідно до частини 1\~статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст.81 ЦПК\~України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. На переконання суду, такі відомості про зміну матеріального стану позивача є суттєвими при розгляді такої категорії справи, як зменшення розміру аліментів, що відповідає цільовому й системному застосуванню правових норм, закріплених в п.2 ч.1 ст.182, ст.192 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed