Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який уточнив відповідною заявою 19.02.2020 про відшкодування моральної школи, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 2 343 602 грн. Обґрунтовує позов тим, що 19.11.2014 позивача затримано в порядку ст. 208 КПК України. 20.11.2014 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 21.11.2014 обрано позивачу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, 30.12.2014 - повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а 12.02.2015 - за ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України. 13.02.2015 складено обвинувальний акт відносно позивача, який скеровано до суду для розгляду. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 23.11.2015 позивача [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України, змінено позивачу запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнено з-під варти в залі суду до набрання вироком законної сили. Після оскарження вироку в апеляційному порядку ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.07.2016 вирок Сихівського районного суду м. Львова від 23.11.2015 скасовано та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження, дію запобіжного заходу - особисте зобов`язання залишено без змін. При новому судовому розгляді ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01.12.2016 позивачу змінено запобіжний захід із особистого зобов`язання на тримання під вартою. Вироком від 08-09.08.2018 визнано позивача [PERSON] , невинуватим та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили. Вказаний вирок знову був оскаржений, ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.07.2019 вирок Сихівського районного суду м. Львова від 08-09.08.2018 в частині виправдання позивача залишено без змін. 30.01.2020 за наслідками касаційного оскарження постановою колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду вирок Сихівського районного суду м. Львова від 08-09 серпня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 липня 2019 року щодо позивача [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення Отже, внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування позивач незаконно перебував від слідством і судом з 19.11.2014 по 30.01.2020, що становить 62 місяці 11 днів, з яких 19 місяців 1 день - перебував під вартою в Львівському слідчому ізоляторі. Внаслідок вказаних обставин істотно порушено звичний спосіб життя позивача, суттєво обмежено його права та можливості. Тому заподіяну моральну шкоду просить стягнути за рахунок Державного Бюджету України. Позивач вказує, що 62 місяці перебував під слідством та судом; з яких 19 місяців знаходився у Львівському слідчому ізоляторі, тим самим відбулось обмеження його прав та свобод як громадянина Республіки Азербайджан, йому інкримінувались 2 тяжких злочини, двічі обирались найбільш суворі запобіжні заходи - тримання під вартою. Внаслідок таких подій у позивача погіршився психофізіологічний й психоемоційний стан, стан здоров`я, мав місце пролонгований стресовий вплив, він переживав, раніше не перебував в статусі підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочинів. Будучи громадянином Республіки Азербайджан паспорт позивача визнано речовим доказом, у з`язку з чим позивач був позбавлений можливості зареєструвати шлюб, після народження сина [INFO] не міг здійснити реєстрацію себе як батька сина, також не мав можливості прибути на поховання батька, який помер [INFO] . Зазначає, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 2 342608 грн. Ухвалою від 25.09.2019 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 11.10.2019 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Від відповідача Державної казначейської служби України 06.11.2019 надійшов відзив на позовну заяву. Відзив мотивують тим, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного права за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів Казначейством з єдиного казначейського рахунку, оскільки відшкодування зазначеної шкоди здійснюється Казначейством шляхом стягнення з Державного бюджету України за рахунок коштів відповідної бюджетної програми передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Вважає, що розмір морального відшкодування позивачем не підтверджений жодними доказами, необґрунтовано завищено розмір відшкодування. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. (т.1 а.с.99-100) Від відповідача - прокуратури Львівської області 14.11.2019 надійшов відзив на позов, а 16.03.2020 - відзив на уточнену позовну заяву. Позов не визнає, просить відмовити в позові, оскільки позивачем сума моральної шкоди значно завищена, позивачем вказано 8 мінімальних заробітних плат, які підлягають відшкодуванню за 1 місяць перебування під слідством та судом, при чому доказів понесення моральної шкоди не надано. Вважає, що позивач перебував під слідством і судом у період з 19.11.2014 по 30.07.2019, загальний строк перебування позивача під слідством і судом становить 56 місяців 12 днів, а не 62 місяці 11 днів як вважає позивач. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог (т.1 а.с.118-121, 229-232). Ухвалою від 09.12.2019 замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Сихівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області на Головне управління Національної поліції у Львівській області. Від третьої особи до суду 13.01.2020 надійшли пояснення, з яких вбачається, що ГУ НП у Львівській області не є правонаступником Сихівського РВ, не порушило жодних прав позивача, вважають себе неналежним учасником у справі. (т.1 а.с.141-142) Ухвалою від 16.01.2020 провадження зупинено. Ухвалою від 11.02.2020 провадження поновлено, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 03.06.2020 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач всі обставини, викладені в позові та всіх наступних уточненнях до позову підтримав повністю, просив уточнений позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі ордеру (т.1 а.с.176), уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, уточненій позовній заяві та у відповідях на відзив, просить позов задовольнити. Вважає, що [PERSON] у весь період, доки Верховний Суд не ухвалив своє рішення про залишення виправдувального вироку без змін, існували обмеження, котрі негативно вплинули на моральний стан його підзахисного. Представник відповідача Прокуратури Львівської області Гарасимчук А.В., діє на підставі довіреності (т.1 а.с.108), у судовому засіданні позов заперечив. Зокрема зазначив, що позивачем не доведено незаконність дій осіб органів досудового розслідування, не доведено належними доказами заявлений позивачем розмір моральної шкоди, помилково позивач обраховує строк перебування під слідством і судом, такий становить 56 місяців 12 днів, а не 62 місяці 11 днів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші учасники в судове засідання не прибули, повідомлялись належно, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши вступні слова позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 19.11.2014 слідчим СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Очеретним Б.І. затримано [PERSON] в порядку ст. 208 КПК України (т.1 а.с.12-13) Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 21.11.2014 застосувано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.14) 13.02.2015 складений обвинувальний акт відносно [PERSON] , такий затверджений прокурором прокуратури Сихівського району міста Львова у кримінальному провадженні № 12014140070001563, внесеного до СРДР 29.06.2014 за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 187 КК України, скерований до суду для розгляду (т.1 а.с.15-18). За наслідками судового розгляду ухвалено вирок Сихівського районного суду м. Львова від 23.11.2015 про визнання [PERSON] невинуватим та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 187 КК України, змінено запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнено з-під варти в залі суду до набрання вироком законної сили. (т.1 а.с.19-24) Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 04.07.2016 вирок Сихівського районного суду м. Львова від 23.11.2015 скасовано та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження в Сихівському районному суді м. Львова. Запобіжний захід позивачу - особисте зобов`язання залишено без змін. (т.1 а.с.25-28) Під час нового судового розгляду кримінального провадження ухвалою від 01.12.2016 змінено позивачу запобіжний захід із особистого зобов`язання на тримання під вартою, взято позивача під варту в залі суду. (т.1 а.с.29) Ухвалою від 27.06.2017 змінено позивачу запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. (т.1 а.с.30) Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 08-09.08.2018 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили. (т.1 а.с.31-36) Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.07.2019 вирок Сихівського районного суду м. Львова від 08-09.08.2018 в частині виправдання [PERSON] залишити без змін. (т.1 а.с.37-41) Отже, виправдувальний вирок набрав законної сили 30.07.2019. Таким чином, судом встановлено, що в період з 19.11.2014 по 30.07.2019, тобто протягом 56 місяців 12 днів позивач безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності - підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, в абзаці 2 п.14 постанови судам роз`яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Як встановлено судом, [PERSON] в період з 19.11.2014 по 30.07.2019, тобто протягом більше 4 років, а саме 56 місяців 12 днів безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності - підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України. Відповідно до ст. 23 ч. 3 абз. 2 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, їх час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань. Так, фактично у зв`язку з перебуванням під слідством і судом позивач був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, 19 місяців 1 день перебував під вартою у Львівському слідчому ізоляторі. Тому, виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним застосуванням запобіжного заходу, арешту паспорта громадянина іншої держави, суд дійшов висновку про те, що відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 4723 грн. х 56 повних місяців перебування під слідством і судом, що дорівнює 264 488 грн. При цьому, суд не погоджується з думкою представника позивача про врахування 6 місяців, протягом яких Верховний Суд розглядав касаційну скаргу прокуратури, до загального строку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і також вважає помилковою думку представника позивача про те, що позивач весь цей період знаходився в статусі обвинуваченого до моменту ухвалення рішення касаційною інстанцією. Відповідно до правил, викладених в статті 532 КПК України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Судом встановлено, що вирок суду про визнання [PERSON] невинуватим у вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.2 ст.187 КК України набрав законної сили 30.07.2019. Відповідно до правил, викладених в статті 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. Судом також встановлено, що 16 січня 2020 року провадження у даній цивільній справі зупинялось ухвалою суду до вирішення по справі № 464/1425/15-к в порядку кримінального судочинства, оскільки вищезазначений виправдувальний вирок стосовно позивача за касаційною скаргою прокурора став перевірятись в касаційному порядку. Позивач та його представник звертають увагу суду на ту обставину, що протягом 6 місяців до моменту ухвалення рішення касаційною інстанцією позивач зазнавав моральних страждань, суттєво обмежувались його права. Проте, суд не погоджується з такою думкою. Як зазначалось вище, вирок суду про невинуватість позивача та його виправдання залишений апеляційним судом без змін 30.07.2019 і в силу статті 532 КПК України набрав законної сили 30.07.2019, відповідно до статті 533 КПК України є обов`язковим для усіх фізичних, юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування і підлягає виконанню на всій території України. На переконання суду, касаційне оскарження вироку, ухваленого відносно позивача, не завдало останньому жодної моральної шкоди, доказів зворотнього суду не надано. (т.1 а.с.193-198) Крім того, залишилось не підтвердженим і те, що позивач втратив здоров`я, погіршився його психофізіологічний і психоемоційний стан, неможливість здійснити реєстрацію шлюбу і оформити реєстрацію народження сина у 2016 році, втратив професійні навички. За правилами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до правил статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Крім того, відповідно до правил, викладених в статтях 12 та 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дійсно, судом встановлено, що позивач в межах кримінального провадження безпідставно утримувався під вартою протягом 19 місяців, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу, що могло кардинальним чином вплинути на його життя, позивач був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього в подальшому застосовувалось особисте зобов`язання. Натомість, позивачем не наданий суду як доказ жодний висновок експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження, яке б могло визначило належний розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, який би підтвердив чи стростував існування причинно-наслідкового зв`язку моральних страждань позивача з подіями його безпідставного кримінального переслідування, утримання під вартою та особистим зобов`язанням. При цьому, жодне експертне дослідження із визначенням орієнтовного еквіваленту грошової компенсації не проводилось і не заявлялось стороною позивача. Доводи позивача про необхідність отримання грошового відшкодування у більшому розмірі у зв`язку з хворобою його матері не заслуговують на увагу суду і не можуть бути визначальним критерієм у даній справі. З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд визначає розмір грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом в розмірі (56 місяців х 4723 грн.) = 264 488 грн. Саме такий розмір суд вважає достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань і достатньою сатисфакцією. В решті заявлених вимог суд відмовляє. Судові витрати у даній справі слід віднести за рахунок держави. На підставі ст. ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури і суду»,

Outcome: partial