Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до директора Колективного підприємства «Навчально - відновлювальний центр Українського товариства Глухих» Бражник Тамари Олексіївни про визнання незаконними дій. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у травні 2014 йому стало відомо, що наказом №32 від 12.03.2011 за підписом тимчасово виконуючої обов`язки директора КП НВЦ УТОГ його було звільнено з посади директора КП НВЦ УТОГ з 14.03.2011 відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України на підставі розпорядження голови УТОГ №16 від 11.03.2011. З вказаним наказом ні у дату його видачі, ні у дату звільнення його не ознайомили, трудової книжки та заробітної плати не видали. Як зазначає позивач, 25.10.2010 розпорядженням №117 ВГО УТОГ визначено провести з 25.10.2010 по 05.11.2010 позачергову комплексну ревізію КП НВЦ УТОГ. 03.11.2010 позивача відсторонено з 04.11.2010 від роботи до завершення ревізії підприємства, при цьому виконання його обов`язків тимчасово покладено на Бражник Т.О. (п.1 розпорядження ВГО УТОГ №119). 16.11.2010 за результатами проведеної ревізії складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності колективного підприємства «НВЦ «Українське товариство глухих», який підписано тимчасово виконуючою обов`язки директора КП НВЦ УТОГ Бражник Т.О . Позивач вказує, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.02.2011 голову ВГО УТОГ [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 41 КУпАП. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2011 визнано п.1 розпорядження ВГО УТОГ №119 незаконним. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2015 визнано незаконним наказ №32 від 12.03.2011. Так, позивач вважає, що тимчасово виконуюча обов`язки директора КП НВЦ УТОГ Бражник Т.О. незаконно перебувала на цій посаді та відповідно незаконно підписала вищенаведений акт ревізії, тому такі її дії є незаконними та такими, що порушують його права. Враховуючи викладене, з урахуванням його заяви від 11.06.2019, позивач просив визнати незаконним дії тимчасово виконуючої обов`язки директора КП НВЦ УТОГ Бражник Т.О. щодо підписання «акту ревізії фінансово-господарської діяльності колективного підприємства «НВЦ «Українське товариство глухих» від 16.11.2010; визнати незаконним підпис тимчасово виконуючої обов`язки директора КП НВЦ УТОГ Бражник Т.О. в «акті ревізії фінансово-господарської діяльності колективного підприємства «НВЦ «Українське товариство глухих» від 16.11.2010. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що спірним актом порушені його трудові права, які підлягають відновленню. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що заявлені вимоги необґрунтовані, оскільки позивач звільнений з роботи не на підставі акту ревізії, а розпорядженням голови КП НВЦ УТОГ. Щодо неправомірності дій відповідача як про це зазначає позивач, то пункт розпорядження ВГО УТОГ №119 про тимчасове покладення виконання обов`язків директора на його заступника Бражник Т.О. незаконним в судовому порядку не визнавалось. Окрім того вказував на те, що позивачем пропущено строки позовної давності, що може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, про що подав відповідну заяву. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 21.04.2003 [PERSON] на підставі контракту обіймав посаду директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих». Розпорядженням голови ЦП Українського товариства глухих [PERSON]. від 03.11.2010 №119 «Про тимчасове відсторонення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» [PERSON] від виконання своїх обов`язків та покладення обов`язків директора підприємства на заступника директора Бражник Т.О.» [PERSON] тимчасово був відсторонений від виконання своїх обов`язків на період з 04.11.2010 до завершення ревізії підприємства. 16.11.2010 за результатами проведеної ревізії складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності колективного підприємства «НВЦ «Українське товариство глухих», який підписано тимчасово виконуючою обов`язки директора КП НВЦ УТОГ Бражник Т.О. (а.с.150, том І). Постановою Президії ЦП УТОГ №265 від 24.11.2010 затверджено висновки позачергової комплексної ревізії та у зв`язку з отриманням підприємством чистих збитків, неперерахування до бюджету УТОГ сум мінімальних щомісячних відрахувань, невиконання графіку погашення позичок з інвестиційного фонду та невиконання основних показників програми директора на 2010 рік було прийнято рішення про розірвання трудового контракту №497 та звільнення [PERSON] з 30.11.2010 року на підставі п.8 ст.36 КЗпП України у зв`язку з порушенням умов контракту. Розпорядженням голови ЦП Українського товариства глухих [PERSON]. від 11.03.2011 №16 директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» [PERSON] звільнено з роботи з 14.03.2011 згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із вступом в дію постанови президії ЦП Українського товариства глухих від 22.12.2010 № 265/2010. Призначено Бражник Т.О. тимчасово виконуючим обов`язки директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» з 14.03.2011. Наказом т.в.о. директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від 12.03.2011 №32 директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» [PERSON] звільнено з роботи з 14.03.2011 згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2011, яке набрало законної сили, визнано незаконним пункт 1 розпорядження голови ЦП Українського товариства глухих [PERSON]. від 03.11.2010 №119 «Про тимчасове відсторонення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від виконання своїх обов`язків та покладення обов`язків директора підприємства на заступника Бражник Т.О. » щодо відсторонення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» [PERSON] . Судом встановлено, що відсторонення позивача від виконання своїх обов`язків лише на підставі доповідної записки не відповідає вимогам закону та свідчить про незаконність п.1 розпорядження голови ЦП Українського товариства глухих [PERSON]. від 03.11.2010 №119. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.08.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.07.2012 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2012, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Всеукраїнської громадської організації Українське товариство глухих, Голови Президії Всеукраїнської громадської організації Українське товариство глухих, Голови Центрального правління Всеукраїнської громадської організації Українське товариство глухих [PERSON]. про визнання незаконними та скасування постанови президії №265 від 24.12.2010 Всеукраїнської громадської організації УТОГ та розпорядження №16 від 11.03.2011; визнання незаконним звільнення позивача з посади директора КП «НВЦ УТОГ», поновлення позивача на роботі, а саме на посаді директора КП «НВЦ УТОГ»; стягнення з відповідача УТОГ на користь позивача за час вимушеного прогулу місячного посадового окладу в розмірі 2 678 грн. з дати незаконного звільнення з 14.03.2011 по 14.06.2011 включно за три місяці, що в сумі складає 8409 грн.; зобов`язання відповідача [PERSON]. як Голови ВГО УТОГ скасувати запис в трудовій книжці [PERSON] про його звільнення з роботи 14.03.2011 відповідно до Правил ведення трудових книжок, шляхом внесення скасовуючого запису з проставленням печатки ВГО УТОГ, з підстав встановлення правомірності його звільнення, а також видачі оспорюваних документів. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2015, яким визнано незаконним наказ т.в.о. директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від 12.03.2011 №32 про звільнення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» [PERSON] з роботи з 14.03.2011 та визнано неправомірними дії щодо його складання та підписання. Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 залишено без змін рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016. Ухвалюючи вказане рішення суд прийшов до висновку, що оспорюваний наказ т.в.о. директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від 12.03.2011 №32 про звільнення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» [PERSON] виданий на підставі розпорядження голови УТОГ №16 від 11.03.2011 про звільнення позивача, фактично дублює його і є документом, передбаченим законом для проведення з позивачем відповідного розрахунку при звільненні, а законність звільнення на підставі розпорядження вже була предметом судового розгляду і звільнення визнане правомірним. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2014 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві про зобов`язання здійснити перевірку дотримання трудового законодавства щодо його звільнення, зобов`язання скласти протокол про адміністративне правопорушення, припис щодо усунення порушень трудового законодавства та акт перевірки відносно голови ВГО «Українське товариство глухих» [PERSON]. , з підстав проведення такої перевірки на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/1808/14. Таким чином, питання про захист трудових прав позивача вже було вирішено у встановленому законом порядку ще у 2011 - 2012 роках. Вказаними рішеннями судів встановлено, що звільнення позивача відбулось на законних підставах внаслідок порушення ним умов трудового контракту. Відповідно до ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В процесі розгляду справи суд з`ясовував дійсні підстави для звернення позивача до суду із заявленими вимогами та яким чином можливе рішення суду може вплинути на його права та обов`язки. Позивач в судовому засіданні посилався на порушення його трудових прав внаслідок підписання оспорюваного акту ревізії. Звертав увагу на те, що можливе рішення суду може бути підставою для перегляду судового рішення, яким позивачу було відмовлено у поновленні на роботі за нововиявленими обставинами. Іншої юридичної мети звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами, позивачем не зазначалося. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відзначалося, що «суди не покликані вирішувати будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин (наприклад, з політичних правовідносин). Функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто юридичних спорів». Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач вже звертався в судовому порядку за захистом своїх порушених трудових прав. Крім того, задоволення позовних вимог не потягне за собою юридичних наслідків, оскільки підписання чи не підписання оспорюваного акту тимчасово виконуючою обов`язки директора Бражник Т.О. не спростовує правомірність звільнення позивача із займаної посади. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed