Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив припинити право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2011 р. по цивільній справі № 2/1522/3558/11 за ним та відповідачами було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 177,2 кв.м., у рівних долях по 1/3 частині. Житловий будинок, в якому знаходиться вищевказана квартира, був зданий в експлуатацію в 2010 році. Протягом тривалого часу квартира знаходилась у непридатному для проживання стані, із спливом часу її стан погіршувався і потребував термінового ремонту. Виходячи з таких обставин він звернувся до інших співвласників, відповідачів по справі, які погодились з необхідністю проведення ремонтних робіт в квартирі і приведення її до придатного для мешкання стану. Однак відповідачі відмовились надавати на це грошові кошти. За таких обставин позивач за власний рахунок провів ремонтні роботи і привів квартиру до житлового стану. До судового засідання надійшла письмова заява позивача про розгляд справи за його відсутності, також надано суду письмові пояснення по суті позову, в яких позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши сторони і вивчивши наявні докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2011 р. по цивільній справі № 2/1522/3558/11 за позивачем та відповідачами було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 177,2 кв.м., у рівних долях по 1/3 частині. Житловий будинок, в якому знаходиться вищевказана квартира, був зданий в експлуатацію в 2010 році. До 2013 року вищевказана квартира знаходилась у непридатному для проживання стані, через що позивач запропонував відповідачам здійснити її ремонт для подальшої експлуатації. Відповідачі погодились, однак відмовились надавати грошові кошти для проведення необхідних робіт. За таких обставин позивач здійснив ремонт квартири за власні кошти. По завершенні ремонтних робіт позивач знову звернувся до відповідачів з вимогою про повернення йому коштів, витрачених на приведення квартири у житловий стан, проте йому було відмовлено через відсутність коштів у відповідачів. Позивач також зазначив, що проведення ремонтних робіт призвело до суттєвих грошових витрат. На підтвердження цього позивач надав суду звіт про проведення технічного обстеження на відповідність квартири [ADDRESS] державним стандартам, будівельним нормам і правилам, а також два звіти про визначенння вартості квартири до початку робіт та після їх завершення. Надані в судовому засіданні звіти свідчать про те, що вартість робіт здійснених позивачем за власні кошти перевищує загальну вартість часток інших співвласників, тому суд погоджується з тим, що позивач має підстави для визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, суд вважає що підлягає припиненню право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Посилаючись на наведене та

Outcome: approved