Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення стягнення заборгованості. Згідно поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог ( а.с. 76 том 1), просить стягнути солідарно заборгованість в сумі 178431,66грн. із них відсотки по угоді- 83616,57грн., пеня на простроченні відсотки 94815,09грн. та судові витрати в рівних частинах 1791,68грн.та з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини позову просив стягнути заборгованость в сумі 7333,77 дол. США відсотки по угоді , пеня на простроченні відсотки та на прострочений борг -94815,09 грн. та судові витрати у сумі 1791,68 грн. ( том. 2 а. с. 90-91). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.04.2007 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 233, згідно якого відповідачеві було надано кредит в сумі 32 724,00 (тридцять дві тисячі сімсот двадцять чотири) доларів США, на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2014 року, з відсотковою ставкою 12 % річних, відповідно до п.1.5.1.1 кредитного договору. За пунктом 1.3. кредит був виданий шляхом перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль SSANG YONG REXTON, згідно документу - договору купівлі-продажу від 18 квітня 2007 року. Пунктами 3.3.1. 3.3.4 договору позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, використовувати кредит на цілі та у строки, визначені цим договором, повернути кредит в сумі 32724,00 дол. США, здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним щомісячно ануїтентними платежами в сумі 577,67 доларів США шляхом внесення готівки в касу банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший ануїтентний платіж здійснити до 19.04.2007 року, в подальшому не пізніше 19 числа місяця, наступного за звітним. В строки передбаченому договором, сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом, комісійні винагороди. Пунктом 4.1. 4.1.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань по договору, сторони несуть відповідальність в порядку та умовах, обумовлених зобовязанням, а саме: за порушення терміну поверненню основної суми кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору укладено двосторонній договір поруки № 253 від 19 квітня 2007 року між позичальником та [PERSON] і в цей же день укладений договір застави № 2189, предметом якого є автомобіль марки SSANG YONG REXTON 2007 року випуску. Через невиконання боржником та поручителем умов договору по кредитному договору філією - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» було подано позов до суду про дострокове стягнення боргу із [PERSON] та [PERSON] Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28.04.2010 року стягнуто солідарно з відповідачів 254452,33 грн., яка нарахована була станом на 14.10.2009 року. Так як, судове рішення виконано у лютому 2014 року, то збільшилась заборгованість по нарахованим відсоткам, пені на прострочений борг та на прострочені відсотки, яка станом на 05.05.2014 року з урахуванням уточнених позовних вимог становить: відсотки 83 616,57 грн. (стягнення за період з 15.10.2009 року по 31.03.2014 року); пеня 94 815,09 грн. (стягнення за період з 15.10.2009 року по 05.05.2014 року). \~\~Відповідачі позовні вимоги не визнали в повністю , неодноразово надавали заперечення та додатки до заперечень. Стверджується , що відповідно до п. 3.2.3.вказаного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк використав право дострокового виконання зобовязання і в жовтні 2009 року звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] вносив щомісячно готівку до каси банку. Сторона відповідачів, не погоджуючись з заявленими вимогами і заявляючи про відмову в задоволенні позову вказали, що банк сам вирішив про дострокове стягнення і рішення суду повністю виконане, таким чином зобовязання вирішене. Розрахунок банку спотворений, так як кошти сплачені в порядку виконання судового рішення незаконно переведені в еквівалент долара США і зараховані як чергові платежі, за умовами визначеними договором пунктом 3.3.3. не пізніше 19 числа кожного місяця, а відтак нараховано неустойку. Крім того, приховав факт сплати у 2010 році (протягом розгляду справи про дострокове стягнення) 2\~500 доларів США, які не ввійшли в розрахунок рішення суду від 28.04.2010 року, а це вплинуло на розмір заборгованості, нарахування відсотків. Більш того, нарахована неустойка в сумі 94 815,09 грн. не включає положення ч. 2 ст. 258 ЦК України. Пеня є непропорційно велика в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту, ніякої шкоди установі позивача не заподіяно, тому в даному випадку слід врахувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 3 ст. 551 ЦК, що доводять відповідні письмові документи. 19 квітня 2014 року між [PERSON] та банком укладено договір поруки № 253, відповідно до якого вона зобовязалась відповідати по зобовязаннях за кредитним договором № 233 від 19.04.2007 року солідарно зі своїм чоловіком [PERSON]. В квітні 2010 року Кіровським райсудом м. Кіровограда ухвалене заочне рішення про стягнення 254452,33 грн. Рішення суду виконувалось нею шляхом звернення стягнення на її заробітну плату, щомісячно із заробітку відраховувалось по 40% коштів, які направлялись до установи банку, що підтверджується наданими бухгалтерією з місця роботи довідками, таким чином сплачено 90 198,48 грн. Відповідач [PERSON] щомісячно вносив кошти до банку, рішення суду виконане, тому 26 лютого 2014 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.. Вказувала, що порука припинена, так як звернувшись в 2009 році до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу змінив строк виконання основного зобовязання, а тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк, підлягає обрахуванню від цієї дати. Тому її зобовязання перед банком припинено. Крім того подано клопотання і про зменшення розміру пені з посиланням на ч. 4 ст. 559 ЦК України ( а.с. 99 т.1). Судом встановлено наступні факти. 19 квітня 2007 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 233, згідно з яким відповідачеві надано кредит в сумі 32 724 доларів США на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2014 року, зі ставкою 12 % річних для здійснення оплати за автомобіль Ssang Yong Rexton. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором\~\~укладено двосторонній договір поруки від 19 квітня 2007 року № 253 між позичальником та [PERSON] Цього ж дня укладено договір застави № 2189, предметом якого є автомобіль. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року зі [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість, яка станом на 14 жовтня 2009 року становила 254 452 грн 33 коп., з яких: за поточним кредитом - 202 182 грн 25 коп., прострочений кредит - 21 542 грн 84 коп., відсотки - 26 163 грн 78 коп., пеня на прострочений борг - 2 231 грн 01 коп., пеня на прострочені відсотки - 2 332 грн 45 коп. Зазначене судове рішення обома боржниками виконувалось солідарно, [PERSON], щомісячно вносив кошти до каси банку, що підтверджується наданими суду квитанціями, а щодо [PERSON] В - звернуто стягнення на заробітну плату: щомісяця відраховувалось по 40 % безпосередньо до банку, що підтверджується наданими бухгалтерією з місця роботи довідками. 26 лютого 2014 року заочне рішення суду виконане, у зв'язку із чим державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ 26 лютого 2014 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Суд, розглядаючи спір, зазначав, що на порушення вимог ст. ст. 192, 533 ЦК України кошти, які надходили до банку в рахунок виконання рішення суду, перераховувались у долари США, незважаючи на те, що борг стягнуто у національній валюті - гривні, рішення набрало законної сили. Відповідно до п. 1.6 договору погашення заборгованості внаслідок виконання виконавчого документа здійснюється в порядку, визначеному виконавчим документом. Стягнення за судовим рішенням відбулось у національній валюті, а відтак зарахування коштів, як визначено договором, більш того з переводом в іноземну валюту та за банківськими днями, суперечить положенням чинного законодавства, а відтак наданий банком розрахунок за договором після дострокового стягнення є неправильним. Крім того, виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року було розстрочене до 19 квітня 2014 року, представник позичальника проти розстрочення не заперечував, про що вказано в ухвалі Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2012 року. Строк дії договору закінчився 19 квітня 2014 року (п. 3.3.3). Банком з 15 жовтня 2009 року до 05 травня 2014 року визначена заборгованість в сумі 178 431 грн 66 коп. Судом також установлено, що 03 березня 2010 року (до ухвалення рішення суду від 28 квітня 2010 року) на погашення зобов'язань за кредитом [PERSON] було сплачено 28 503 грн 95 коп. (2 500 дол. США), які на виконання п. 1.6 договору мали бути направлені банком на погашення відсотків за кредитом, які на той час становили 26 163 грн 78 коп., тобто на момент ухвалення рішення заборгованість за відсотками була погашена, а тому всі кошти, які надходили на виконання зобов'язань за кредитом, повинні були спрямовуватись на погашення за тілом кредиту, проте на порушення умов договору кошти і в подальшому зараховували на погашення відсотків, що підтверджується як наданим банком розрахунком заборгованості, так і квитанціями про сплату кредиту [PERSON] Відповідно до п. 1.6 кредитного договору від 19 квітня 2007 року № 233 визначено порядок погашення зобов'язання: прострочені проценти за користування кредитом, строкові проценти за користування кредитом, прострочена основна сума боргу за кредитом, строкова сума основного боргу за кредитом, штрафні санкції.\~\~ Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Заявляючи позов у травні 2014 року, банк посилався на те, що, оскільки позичальником своєчасно відповідно до умов договору не здійснювалася сплата за кредитом, після ухвалення заочного рішення від 28 квітня 2010 року збільшилася заборгованість за нарахованими відсотками та пенею на прострочений борг та на прострочені відсотки. Банк просив стягнути з відповідачів заборгованість з 15 жовтня 2009 року до 05 травня 2014 року в розмірі 179 167 грн 52 коп., з яких: відсотки за договором - 83 986 грн 55 коп., пеня - 94 180 грн 97 коп. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а. с. 76) банк просив стягнути з відповідачів заборгованість станом на 05 травня 2014 року в розмірі 178 431 грн 66 коп., з яких: відсотки за договором - 83 616 грн 57 коп., пеня - 94 815 грн 09 коп. та з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини позову просить стягнути заборгованость в сумі 7333,77 дол. США відсотки по угоді , пеня на простроченні відсотки та на прострочений борг -94815,09 грн. та судові витрати у сумі 1791,68 грн. ( том. 2 а. с. 90-91). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може користовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 533 ЦК України передбачає, що у разі, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, вбачається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо й порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних процентів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за в'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як роз'яснено у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд в резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки остання позиція висловлена Касаційним Судом в Постанові від 14.02.2018 року по справі № 564/2199/15-ц , що стосується розгляду аналогічних справ , мотивована тим, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію , а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів відсотків за кредитним договором . Крім того, враховуючи вищезазначене суд відмічає той факт , що ухвалою суду була надана розстрочка виконання попереднього рішення суду , яке банком не оскаржувалось, та те , що вказане рішення було повністю виконане у встановлений ухвалою від 13.04.2012 року строк ( а.с. 95 том 1) . Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed