Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що в червні 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав 80 000 доларів США, а в забезпечення виконання зобов'язання про повернення цих коштів сторони уклали іпотечний договір предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Стверджував, що відповідач порушив умови кредитного договору і допустив заборгованість в розмірі 2014434,20 грн. яка підлягає стягненню за рахунок коштів отриманих від продажу іпотечного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, а відповідач позовні вимоги не визнав і просив відмовити у задоволені позову на підставі пропуску строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з договору (а.с.6-8), сторони 20.06.2007 року уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав 80 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних і зобов'язався повернути кредитні кошти до 19.06.2012р. Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань, сторони 20.06.2007 року уклали іпотечний договір за умовами якого відповідач передав позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS] на праві приватної власності у відповідача, що підтверджується договорами (а.с.9-14). Згідно пояснень сторін та довідки (а.с.15-170, відповідач перестав здійснювати платежі за кредитним договором в березні 2012 року, внаслідок чого загальна сума заборгованості на січень 2016 року виросла до 80997 доларів США, що складає 2014434,20 грн. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання оспорюваного зобов'язання, а в разі невиконання - звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, в наслідок порушення відповідачем умов кредитного договору позивач отримав право звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, відповідач заявив про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, а відповідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно п.п. 4.4. Кредитного договору, строк виконання за цим договором настав 16.04.2012р., а відтак строк позовної давності закінчився 17.04.2015 року. Як вбачається з позову, позивач звернувся до суду тільки 14.03.2016 року. Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові, то суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки представником позивача не представлено належних доказів поважності причин пропуску строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed