Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мікол», в якому просить стягнути невиплачену заробітну плату в розмірі 2916,40 грн. та середній заробіток за весь час затримки в розмірі 26455,78 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала в ТОВ «Мікол» на посаді бухгалтера з 21.04.2009 року по 01.11.2013 року. При звільненні їй не була виплачена заробітна плата за вересень 2013 року та жовтень 2013 року в розмірі 2916,40 грн., яка підлягає стягненню. Крім цього вважає, що за затримку у виплаті заробітної плати з відповідача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 26455,78 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник ТОВ «Мікол» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 квітня 2009 року позивачка була прийнята на роботу в ТОВ «Мікол» бухгалтером, що підтверджується наказом № Мі/К-00203 від 21.04.2009 р. Наказом № Мі/К-000594 директора ТОВ «Мікол» від 01.11.2013 року позивачка була звільнена з посади бухгалтера на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України на інше підприємство ТОВ «Буд-Білдінг» за її заявою. Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що в день звільнення позивачки відповідач не провів з нею розрахунок по заробітній платі в розмірі 2 916,40 грн., що підтверджується довідкою № мк/197 від 05.08.2014 року виданої ТОВ «Мікол». Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, яка має рекомендаційний характер визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відтак, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, обчисленої з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, кількості 267 робочих днів за період затримки виплати з дня звільнення по день ухвалення рішення, а саме: з 01 листопада 2013 р. по 26 листопада 2014 року, підлягає стягненню середній заробіток в сумі 36410 грн. 79 коп. На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікол» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 393 грн. 27 грн.

Outcome: approved