Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 500000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також 5000 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 07 квітня 2013 року слідчим СВ Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області було відкрито кримінальне провадження відносно нього за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України. В цей же день йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину та затримано до обрання запобіжного заходу. 09 квітня 2015 року відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання. Враховуючи те, що речі є засобами та знаряддям кримінального правопорушення, при цьому зберегли на собі сліди, а також з метою забезпечення цивільного позову ухвалою слідчого судді було накладено арешт на його майно автомобіль «MAZDA BONGO», реєстраційний номер 53-425 ОК та два ключі. Ухвалою суду від 24 травня 2013 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про скасування арешту. 27 жовтня 2015 року вироком Біляївського районного суду Одеської області [PERSON] було виправдано за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у звязку з не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, запобіжний захід та арешт майна було скасовано. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року вказаний вирок залишено без змін. Таким чином, він знаходився під вартою 20 місяців і 9 днів, з них три дні під вартою в ІВС Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області. Також вказує на те, що був засуджений 20 вересня 2012 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі. Згідно зі ст. 75 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням, строком на 3 роки. З початку досудового розслідування він був підданий погрозам та залякуванням, якщо не зізнається у скоєнні злочину, то йому буде призначено максимальне покарання. При допитах, навіть у судовому засіданні, його відкрито обвинувачували у брехні та вимагали оговорити себе. Така поведінка впливала на його душевний стан. Крім того, до кримінальної відповідальності притягувалася також [PERSON], з якою він співмешкає. У його присутності вона також зазнавала приниження, психічний тиск та вислуховувала погрози відносно себе та дітей. Він має трьох дітей, відносно яких висловлювали погрози про те, що вони можуть стати сиротами або їх здадуть в інтернат, так як батьки будуть позбавлені волі. Весь період слідства та судового розгляду під арештом знаходився належний йому автомобіль «MAZDA BONGO», реєстраційний номер 53-425 ОК, що також негативно впливало на його емоційний стан. Відсутність транспортного засобу привела до відчуття дискомфорту, обмеження у правах, порушення звичного укладу життя та вимагала від нього додаткових зусиль для організації нормального життя. Після тривалого знаходження автомобіля на штрафному майданчику деякі деталі неможливо використовувати. Безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності, безробіття, почуття провини перед сімєю, що не може належним чином забезпечити, дати належне виховання та матеріальне забезпечення спричинили сильні душевні, моральні страждання. Моральну шкоду він оцінює в 500000 грн. \~Позивач і його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог і пояснили, що у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач переніс моральні страждання і заподіяну моральну шкоду оцінює в 500000 грн. Крім того, просять стягнути також 5000 грн. за надання правової допомоги. Представник Державного казначейства України до судового засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило. Прокурор Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області у судовому засіданні позовні вимоги\~не\~визнав, подав заперечення на позов і просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених в запереченні. Представник Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області до судового засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 1174 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. П.1 ст. 2 вказаного Закону передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Ст.3 зазначеного Закону передбачено, що у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Пункт 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року передбачено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 3 вказаної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. П. 9 Постанови передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Як встановлено у судовому засіданні, відносно позивача 07 квітня 2013 року було відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185, ч. ст. 185 КК України. 09 квітня 2014 року відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання. Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року накладено арешт на автомобіль «MAZDA BONGO», реєстраційний номер 53-425 ОК та два ключі. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року [PERSON], обвинувачений за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, виправданий у звязку з не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (а.с. 4-5). 16 грудня 2014 року апеляційним судом Одеської області вказаний вирок залишено без змін, тобто вирок набрав законної сили (а.с. 6-7). Внаслідок незаконного перебування під слідством і судом позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у порушенні його прав людини і громадянина, нормальних життєвих зв'язків та душевних стражданнях, оскільки він протягом трьох діб перебував в ізоляторі тимчасового утримання, після чого відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, змушений був їздити до слідчого, суду. Крім того, позивач був позбавлений можливості використовувати транспортний засіб в інтересах сімї, оскільки має трьох дітей, проживає в селі, яке знаходиться на віддалі від автодоріг, зєднуючих м. Одеса та районний центр. За наведених обставин суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 грн. на місяць. [PERSON] перебував під слідством і судом з 07 квітня 2013 року по 16 грудня 2014 року, тобто 20 місяців і 9 днів. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 24713,70 грн. (1218 грн. х 20 місяців)+(1218 грн./31 х 9 днів). Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування моральної шкоди 24713,70\~грн. В частині стягнення на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Позивачем вищевказана процедура не дотримана, він не звертався з відповідною заявою про встановлення розміру суми, сплаченої у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, а тому вимоги про стягнення 5000 грн. витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: partial