Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги, мотивучи свої вимоги тим, що 31.03.2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Однією із умов договору купівлі-продажу було повне погашення [PERSON] боргів по комунальних платежах станом на 01.04.2016 року, про що зазначено у п. 3.1.2 договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Також відповідач повинна була протягом п`яти днів звільнити квартиру. Після спливу п`яти днів позивач попросив відповідачку звільнити квартиру та передати ключі від неї, однак відповідачка та її чоловік попросили продовжити строк звільнення квартири ще на один тиждень, пообіцявши сплатити комунальні платежі за цей період. Квартира була звільнена 19.04.2016 року, ключі позивачеві передала донька [PERSON] [PERSON] , яка мешкала увесь цей період в квартирі і користувалася газом, водою, електроенергією тощо. Зобов`язання щодо оплати боргу за комунальні послуги [PERSON] не виконала, тому позивач вимушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача у рахунок сплати заборгованість за комунальні послуги за період з 01.04.2016 року по 19.04.2016 року у загальній сумі 4518,30 грн. та понесені ним судові витрати у розмірі 640,00 грн. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.09.2017 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було зупинено до вирішення іншої справи, що розглядається\~ в порядку цивільного судочинства за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , приватний нотаріус Каховського районного нотаріального округу Тоткало О.А. про визнання правочину недійсним. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16.09.2020 року провадження по справі було відновлено. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представники у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Відповідач пояснила, що умови договору нею виконані, заборгованості по комунальним платежам на дату укладення договору купівлі-продажу квартири не було. Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Тоткало О.А., зареєстрований в реєстрі за № 549 (а.с. 11-12). Пунктом 3.1.2.вказаного договору передбачено, що продавець зобов`язаний звільнити квартиру у строк до 07.04.2016 року, сплатити всі заборгованості по комунальним платежам, знятися з реєстрації. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що донька відповідача [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] , при передачі ключів від квартири, [PERSON] разом з донькою відповідача [PERSON] записували показання лічильників електроенергії і водоміра для того, щоб відповідач сплатила усі комунальні послуги за квартиру. З огляду на викладене, суд критично ставиться до доводів позивача про невиконання відповідачем обов`язків по сплаті нею комунальних послуг за період з 01.04.2016 року по 19.04.2016 року, оскільки\~\~ [PERSON] не проживала у квартирі [ADDRESS] , про що свідчать пояснення свідків. Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, належних доказів, того, що відповідач проживала у квартирі [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг за даною адресою, позивачем не надано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Доказів того, що відповідач [PERSON] взяла на себе обов`язок з оплати житлово- комунальних послуг за період з 01.04.2016 року по 19.04.2016 року, коли вона не була власником вказаної квартири та не проживала в ній, позивачем не надано. Відповідно до полоджень ст..14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Отже, підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2016 року по 19.04.2016 року суд не вбачає. Щодо вимог по сплаті заборгованості з газопостачання в сумі 3185,72 грн., яка існувала станом на 01.04.2016 року, суд зазначає наступне. Дійсно, згідно копії попередження ПАТ «Херсонгаз» про наявність заборгованості за послуги з газопостачання, станом на 01.04.2016 року заборгованість [PERSON] по о/р. 901 складала 3185,72 грн. (а.с.9). Разом з тим, з наданих позивачем копій платіжних документів не вбачається, що саме [PERSON] погашено вказану заборгованість. Так, оплата за газопостачання за квітень 2016 року в сумі 1409,24 грн. здійснена від імені [PERSON] , що підтверджується квитанцією від 27.05.2016 року, хоча рахунок за квітень 2016 року виписаний на ім`я [PERSON] (а.с.22). Крім того, надані позивачем дублікати квитанцій по оплаті за газ по о/р 901 на ім`я [PERSON] за грудень, жовтень, вересень 2016 року не можуть слугувати доказами оплати позивачем заборгованості за послуги з газопостачання, яка рахувалася за відповідачкою станом на 01.04.2016 року (а.с.23-25). Отже, вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed