Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 9518,14 грн.. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач звернулася до Маловисківського районного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та отримувала допомогу по безробіттю в період з 18 березня 2015 року по 12 грудня 2015 року на підставі особисто підписаної заяви та відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». Однак при звірці даних безробітних громадян з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців було встановлено, що відповідач в період з 25 січня 2005 року по 15 січня 2015 року була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, а тому відповідач не мала права на отримання статусу безробітного та одержання допомоги по безробіттю. Проте відповідач при зверненні до Центру зайнятості вказала у своїй заяві проте, що вона не є підприємцем. Позивачем 19 лютого 2016 року було видано Наказ № 32 «Про відшкодування коштів» відповідачем, у зв»язку із чим позивачем було направлено претензію відповідачу з вимогою добровільно повернути одержані за період перебування на обліку як безробітним, яку останній отримав 05 березня 2016 року, однак станом на 19 травня 2016 року грошові кошти не були повернуті відповідачем. У зв»язку із чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред»явлений його довірителем позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, надавши письмові заперечення (а.с. 26-27) та додаткову у судовому засіданні пояснила, що на початку 2011 року вона подавала державному реєстратору Маловисківської РДА заяву про припинення підприємницької діяльності, жодних дій щодо результатів розгляду такої заяви вона не вживала та вважала, що її підприємницька діяльність у зв»язку із цим припинена і вона нею не займалася. В судовому засіданні відповідач при наданні їй для огляду заяви про надання статусу безробітного від 11 березня 2015 року визнала, що підпис на ній стоїть її, проте в повному обсязі вона її не читала та вважає, що жодних недостовірних даних при звернення до позивача з приводу надання їй статусу безробітного та призначення відповідної допомоги вона не надавала та нічого не приховувала (а.с. 55, 72). Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 березня 2015 року [PERSON] звернулася із заявою до Маловисківського районного центру зайнятості про надання їй статусу безробітного та просила призначити виплату допомоги по безробіттю, у якій серед інших відомостей вказала, що не є суб»єктом підприємницької діяльності (а.с. 55, 56). Наказами Маловисківського районного центру зайнятості від 17 березня 2015 року за №№ НТ150318 та НТ 150318 [PERSON] було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю з 18 березня 2015 року по 09 лютого 2016 року (а.с. 59-60). 09 лютого 2016 року [PERSON] було направлено на роботу до Маловисківського відділу освіти (а.с. 61). Актом № 19 від 23 лютого 2016 року Маловисківського районного центру зайнятості проведеного за результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку як безробітна, отримуючи допомогу по безробіттю та була зареєстрована як фізична особа підприємець (а.с. 58). Як вбачається з довідки Маловисківського відділення Новоукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 25 липня 2016 року [PERSON] перебувала на обліку, як фізична особа-підприємець з 28 січня 2005 року по 15 жовтня 2015 року (а.с. 63). Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року по справі № П/811/2917/15, яка набрала чинності 27 жовтня 2015 року судом було постановлено припинити підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 65). Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що 23 лютого 2016 року до Реєстру було внесено запис за № 24310100003000177 про припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] за судовим рішенням від 15 жовтня 2015 року (а.с. 8-9). Маловисківським районним центром зайнятості 02 березня 2016 року було направлено претензію [PERSON] з вимогою добровільно повернути одержані за період перебування на обліку як безробітним, яку останній отримав 05 березня 2016 року, однак вказана претензія про повернення грошових коштів залищилася без задоволення (а.с. 14). Згідно п.п. 2, 8, ч. 1 ст. 1 Закону України № 5067-VI від 5 липня 2012 року «Про зайнятість населення» в редакції станом на 11 березня 2015 року (дату звернення [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного) (далі за текстом Закон України № 5067-VI від 5 липня 2012 року) безробітний особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи. Частина 1 ст. 4 Закону України № 5067-VI від 5 липня 2012 року встановлює, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. В ч. 1 ст. 43 Закону України № 5067-VI від 5 липня 2012 року зазначається, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 43 Закону України № 5067-VI від 5 липня 2012 року статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України № 5067-VI від 5 липня 2012 року відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. В п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України № 1533-III від 02 березня 2000 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в редакції станом на 11 березня 2015 року (дату звернення [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного) (далі за текстом Закон України № 1533-ІІІ від 02 березня 2000 року загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. В ч. 3 ст. 36 В п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України № N 1533-III від 02 березня 2000 року серед іншого зазначається, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Станом на 11 березня 2015 року (дату звернення [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного) був чинний Наказ Міністерства праці та соціальної політики України 20 листопада 2000 N 307 «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», згідно п. 6.2. якого допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу. Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України N 755-IV від 15 травня 2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» в редакції станом на 11 березня 2015 року (дату звернення [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного) (далі за текстом Закон України N 755-IV від 15 травня 2003 року) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. В ч. 1 ст. 46 Закону України N 755-IV від 15 травня 2003 року серед іншого зазначається, що Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. В ч. 3 ст. 46 Закону України N 755-IV від 15 травня 2003 року зазначається, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 47 Закону України N 755-IV від 15 травня 2003 року для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою -підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням. Державний реєстратор за відсутності підстав для залишення реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням без розгляду зобовязаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цього документа внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису. Суд приходить до висновку, що припинення підприємницької діяльності повязується із обовязковим внесенням в Єдиний державний реєстр запису про державну реєстрацію набуття статусу підприємця та запису про державну реєстрацію припинення. Судом встановлено, що відповідач на день звернення із заявою про надання статусу безробітного (11 березня 2015 року) і призначення їй допомоги по безробіттю була зареєстрована як фізична особа-підприємець згідно чинного законодавства. З огляду на цей статус на підставі статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вона підпадала під визначення громадян, які належать до зайнятого населення, і відповідно до статті 2 цього Закону не могла бути визнана безробітною. У Постанові Верховного Суду України № 21-408а14 від 07 жовтня 2014 року висловлено правову позицію про те, що особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. Отже, наявність реєстрації особи як підприємця не дає особі права на отримання статусу безробітного, що унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. В даному випадку, якби відповідач зазначила, що вона зареєстрована як підприємець, то не отримала б статусу безробітного та як наслідок допомоги по безробіттю, яка виплачується тільки тим особам, що мають відповідний статус. Тому неповідомлення [PERSON] Маловисківський РЦЗ про виникнення або наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми забезпечення за період з 18 березня 2015 року по 12 грудня 2015 року. Відповідачу судом неодноразово роз»яснювалося право надати докази звернення у встановленому законом порядку до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності (а.с. 35, 36, 37), однак суду вони так і не були надані. Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Доводи відповідача про те, що вона на початку 2011 року зверталася до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності, суд не приймає до уваги, так як вона була зареєстрована згідно встановлених судом обставин, як суб»єкт підприємницької діяльності до 23 лютого 2016 року і припинення підприємницької діяльності повинно було відбуватися із внесенням в Єдиний державний реєстр записів про реєстрацію та про припинення у встановленому цим Законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять той факт, що відповідач на час звернення із заявою про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю 11 березня 2015 року була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, а тому не мала законних прав на одержання допомоги по безробіттю. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, і такими, що підялагють задоволенню. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 1378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved