Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом про\~зняття арешту,\~в якому зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя по цивільній справі № 334/7640/17 від 19.02.2018 року на позивачем [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . 02.04.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради була здійснена реєстрація права власності на вищевказану квартиру. На теперішній час позивач бажає здійснити відчуження своєї квартири, але не може це зробити, оскільки існує арешт в реєстрі заборон на нерухоме майно. Позивачем 04.02.1998 року було подано до Другої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] строком на десять днів, тобто до 14.02.1998 року. 10.09.2019 року позивач звернувся до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про зняття арешту з вищевказаної квартир, але йому відмовлено, так як реєстри для реєстрації відчуження, наряди до 2001 року включно, передані на зберігання до Запорізького обласного нотаріального архіву. 30.09.2019 року позивач звернувся до Запорізького обласного нотаріального архіву з заявою про зняття арешту, але йому відмовили оскільки не мають законних підстав для зняття арешту. Позивач просить суд зняти арешт накладений на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження № 2173615, за № реєстру 20160-104 від 04.02.1998 року. У судове засідання представник позивача не з`явилася, направила до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутність, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача Друга Запорізька державна нотаріальна контора просить суд розглянути справу в їх відсутність, покладається на розсуд суду. Представник третьої\~особи и\~Запорізький обласний\~нотаріальний архів просить суд розглянути справу в їх відсутність, покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~129\~Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно із п. 2 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження № 14 від 26.12.2003 р. також зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості, позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя по цивільній справі № 334/7640/17 від 19.02.2018 року на позивачем [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . 02.04.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради була здійснена реєстрація права власності на вищевказану квартиру. На теперішній час позивач бажає здійснити відчуження своєї квартири, але не може це зробити, оскільки існує арешт в реєстрі заборон на нерухоме майно. Дійсно, позивачем 04.02.1998 року було подано до Другої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] строком на десять днів, тобто до 14.02.1998 року. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст.ст.317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.\~13\~ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи те, що на час звернення позивача до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, враховуючи, що у позасудовий порядок зняти арешт не можливо, то право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved