Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про приведення квартири до попереднього стану. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Будинок перебуває у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні у Львівського міського комунального підприємства (далі МЛКП) «Айсберг». Відповідачами здійснено самовільне перепланування та переобладнання квартири, а саме: у 2003 році влаштований санвузол на площі комірки, а у 2014 році душова кабінка на площі кухні. Постановою адміністративної комісії Галицької райадміністрації Львівської міськради від 20 листопада 2014 року № 154 відповідача [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу за ст. 150 КУпАП. Розпорядження голови Галицької райадміністрації щодо демонтажу встановлених санвузла та душової кабінки відповідачі добровільно не виконують. Просить суд зобовязати відповідачів за власні кошти привести квартиру до попереднього стану, а саме, демонтувати самовільно влаштовані душову кабінку та санвузол. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали. Зазначили, що станом на день розгляду справи відповідачами демонтовано душову кабінку. Вимоги щодо демонтажу санвузла з площі комірки просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в ході судового розгляду зазначили, що душова кабінка, що була влаштована відповідачами на кухні у 2014 році, вже демонтована. Що стосується санвузла, то такий був встановлений у 2003 році з дозволу Театру ім. М. Заньковецької, над приміщенням якого знаходиться квартира відповідачів. ЛМКП «Айсберг» було відомо про влаштування унітазу ще у 2003 році, проте документи щодо зобов'язання його демонтажу складені лише у 2014 році. Просили суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позову повністю (а.с.51-52). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку № 2744 від 13 травня 2015 року, виданою ЛМКП «Айсберг» (а.с.6). Згідно з постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 154 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.150 КУпАП від 20 листопада 2014 року (а.с.10), відповідач [PERSON] здійснив самовільне влаштування санвузла на площі комірки (літ. 46-1), та облаштував у 2014 році душову кабінку на площі кухні (літ. 46-2). [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн. Згідно акту обстеження технічного стану квартири від 19 лютого 2015 року, проведеного ЛМКП «Айсберг», порушення допущені при самовільному влаштуванні санвузла та душової кабінки не усунені (а.с.12). Розпорядженням голови Галицької райадміністрації ЛМР від 13 березня 2015 року № 87 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 7 від 24 лютого 2015 року), зобовязано [PERSON] за власні кошти привести квартиру до попереднього стану: демонтувати самовільно влаштовані душову кабінку та санвузол (а.с.12,13 Зміст розпорядження доведений до відома відповідача листами ЛМКП «Айсберг» від 24 березня (а.с.15) та 30 березня 2015 року (а.с.16). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. Підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, також встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої [PERSON] народних депутатів відповідно до законодавства. Відтак, судовим розглядом встановлено, що відповідачі самовільно у 2003 році встановили санвузол у квартирі [ADDRESS], чим порушили процедуру узгодження перепланування квартири відповідно до вимог чинного законодавства. В той же час, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні заперечуючи проти позову, відповідач та його представник звернулась до суду з заявою про застосування судом строку позовної давності. Згідно з ч.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009р. № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд встановив, що влаштування санвузла (унітазу) на площі комірки квартири [ADDRESS] було здійснено співвласником квартири [PERSON] у 2003 році. Для цього останній звертався до керівництва театру ім. М. Заньковецької щодо проведення каналізаційної труби через приміщення театру (а.с.55). Як вбачається з листа директора ЛМКП «Айсберг» Галицької районної адміністрації ЛМР № 100/999 від 28 жовтня 2014 року, підприємству позивача з 2003 року було відомо про встановлення унітазу в квартирі відповідачів та проведені ремонтні роботи. Про факт перевірки здійсненого переобладнання свідчить також запис про відсутність порушень у влаштуванні каналізаційного стояка (а.с.56). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачеві було відомо про наявність санвузла у належній відповідачам квартирі з моменту його встановлення у 2003 році, однак до суду Галицька районна адміністрація до спливу строку позовної давності не звернулася. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, у звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed