Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 лютого 2015 року між [PERSON] та ТОВ «ВКФ Фарби України» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 44/2/ШК. Відповідно до умов договору позивач, як покупець зобов`язується придбати у відповідача майнові права на об`єкт нерухомості, розташованого в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: квартира № 332 , кількість кімнат 1, загальна площа 44,6 м.кв., поверх 24. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 100% майнових прав, а саме 423 967 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 20% - 70661 грн. 27 коп. 26 лютого 2015 року позивачем було виконано умови договору в повному обсязі, оплачено суму майнових прав у сумі 423 967 грн. 60 коп. На період дії договору, позивачем декілька разів купувались квадратні метри, та відповідно сплачувались додаткові кошти, а саме: 05.11.2015 року згідно договору № 44/2/ШК купівлі-продажу майнових прав позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 717 537 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 20% - 119 589,60 грн., що складає 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , а продавець прийняв їх, та після завершення будівництва гарантує передачу двохкімнатної квартири № 311 на 21 поверсі у 2 секції , загальною площею 63,54 кв.м. 03.11.2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 44/2/ШК відповідно до п. 1.1 додаткової угоди, п.п. 2 договору купівлі-продажу майнових прав від 13 лютого 2015 року було викладено у наступній редакції: об`єкт нерухомості, майнові права на які передається відповідно до договору, розташований а об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: квартира № 338, кількість кімнат 3, загальна площа 107,76 м.кв., поверх 24. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 100% майнових прав, а саме 1 402 947 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 20% - 223 824 грн. 60 клп.21.06.2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 44/2/ШК купівлі-продажу майнових прав від 13.02.2015 року у відповідності до якого об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: квартира № 344/2, кількість кімнат - 3, загальна площа - 106,85 кв.м., поверх - 26. Також, у відповідності до п.2.4 договору № 44/2/ШК купівлі-продажу майнових прав від 13 лютого 2015 року запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - ІІ квартал 2016 року. Однак, у визначений договором строк будівництво об`єкту за будівельною адресою: [ADDRESS] не завершено та в експлуатацію не введено. На думку сторони позивача має місце прострочення виконання зобов`язань з боку сторони відповідача, тому на підставі ст. ст. 526, 611, 625 ЦПК України просив стягнути суму заборгованості 169 041 грн. 16 коп., яка складається з неустойки в сумі 140 294 грн. 76 коп. та індексу інфляції за весь час прострочення боргу в сумі 28 746 грн. 40 коп. З урахуванням того, що позивач є власником майнових прав, виконав усі умови договору - сплатив грошові кошти у обумовленому сторонами розмірах, а відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором , тому на підставі вимог 509, 530 ЦК України, Закону України «Про інвестиційну діяльність» просить визнати за [PERSON] майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а сам, трьохкімнатну квартиру № 344/2 загальною площею, 106,85 кв.м., що розташована на 26 поверсі об`єкту нерухомості , розташованого в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року відкрито провадження у справі Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.19 р. № 01-08-14 справу передано на повторний автоматичний розподіл у зв`язку із закінченням п`ятирічних повноважень судді Рибака М.А., здійснено повторний автоматичний розподіл справи та визначено головуючого суддю. 04.02.2019 р. суддею Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу про прийняття справи до провадження, вирішено питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в порядку належним чином. Заяв, клопотань з процесуальних питань та відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, відповідач повідомлявся належним чином та в судове засідання не з`явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Встановлено, 13 лютого 2015 року між [PERSON] та ТОВ «ВКФ Фарби України» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 44/2/ШК. Відповідно до умов договору позивач, як покупець зобов`язується придбати у відповідача майнові права на об`єкт нерухомості, розташованого в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: квартира № 332 , кількість кімнат 1, загальна площа 44,6 м.кв., поверх 24. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 100% майнових прав, а саме 423 967 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 20% - 70661 грн. 27 коп. 26 лютого 2015 року позивачем було виконано умови договору в повному обсязі, оплачено суму майнових прав у сумі 423 967 грн. 60 коп. На період дії договору, позивачем декілька разів купувались квадратні метри, та відповідно сплачувались додаткові кошти, а саме: 05.11.2015 року згідно договору № 44/2/ШК купівлі-продажу майнових прав позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 717 537 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 20% - 119 589,60 грн., що складає 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , а продавець прийняв їх, та після завершення будівництва гарантує передачу двохкімнатної квартири № 311 на 21 поверсі у 2 секції , загальною площею 63,54 кв.м. 03.11.2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 44/2/ШК відповідно до п. 1.1 додаткової угоди, п.п. 2 договору купівлі-продажу майнових прав від 13 лютого 2015 року було викладено у наступній редакції: об`єкт нерухомості, майнові права на які передається відповідно до договору, розташований а об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: квартира № 338, кількість кімнат 3, загальна площа 107,76 м.кв., поверх 24. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 100% майнових прав, а саме 1 402 947 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 20% - 223 824 грн. 60 коп. 21.06.2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 44/2/ШК купівлі-продажу майнових прав від 13.02.2015 року у відповідності до якого об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: квартира № 344/2, кількість кімнат - 3, загальна площа - 106,85 кв.м., поверх - 26. Відповідності до п.2.4 договору № 44/2/ШК купівлі-продажу майнових прав від 13 лютого 2015 року запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - ІІ квартал 2016 року. Проте, будь-яких доказів які б підтверджували факт виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо будівництва та введення в експлуатацію будинку в строки, обумовлені сторонами у договорі, суду надано не було і матеріали справи їх не містять. Таким чином з боку відповідача має місце невиконання умов Договору №44/2/ШК від 13 лютого 2015 року та додаткових у. В свою чергу, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 7.1. Договору, у випадках невиконання або неналежного виконання зобов`язань за даним Договором, винна Сторона відшкодовує потерпілій Стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю) згідно чинного законодавства. Згідно зі статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За умовами ч. 2 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до п. 6.9 договору, у разі не введення в експлуатацію секції в запланований термін зазначений у п. 2.4 цього договору, продавець перераховує на користь покупця щомісячно 5% неустойки від фактично сплаченої суми покупцем на користь продавця на протязі 60 днів від запланованої дати введення в експлуатацію, якщо строк порушено більш ніж на 30 календарних днів. Загальна вартість за договором становить 1 402 947 грн. 60 коп., яка сплачена позивачем у повному обсязі. Таким чином, неустойка за один місяць 5% становить: 1 402 947, 60грн. :100*5%*2 місяці = 140 294 грн. 76 грн., яка підлягає сплаті позивачу відповідачем за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається із розрахунку наданого [PERSON] , суми інфляції за період з 01.07.2016 року по 26.12.2017 рік (543 дні) з суми 140 294 грн. 76 коп. складає - 28 746 грн. 40 коп. Зважаючи на вказане, вимога [PERSON] про стягнення суми в розмірі 169 041 грн. 16 коп., що складається із неустойки в розмірі 140 294 грн. 76 коп. та індексу інфляції за весь час прострочення боргу в розмірі 28 746 грн. 40 коп. підлягає задоволенню. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Таку правову позицію 02.12.2015 р. висловив Верховний Суд України у справі № 6-1732цс15. Зобов`язанням, відповідно до положень ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як свідчать умови договорів, і це не заперечується позивачем, обов`язок передати за актом об`єкти інвестування для оформлення права власності за останнім виникне після введення будинку об`єкту капітального будівництва в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги висновки Верховного Суду України, положення чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що спосіб захисту обраний позивачем не може бути застосований до правовідносин сторін, оскільки [PERSON] набув можливість у встановленому законом порядку після введення будинку в експлуатацію отримати право власності на об`єкти інвестування, а тому вимога позивача про визнання за ним майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, які сплачено останнім за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Outcome: partial