Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернівецького міського комунального виробничого тресту зеленого господарства та протизсувних робіт, третіх осіб на стороні відповідача: Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, Чернівецької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилався на те, що 25.01.2015 року на платній стоянці напроти залізничного вокзалу ним було припарковано власний автомобіль марки «Опель кадет», 1986 року випуску, р.н. 21940, номер кузова [NUMBER]. В період перебування автомобіля на стоянці на тротуар та стоянку впало велике дерево, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено і він став непридатним для використання. Сума завданих йому збитків, внаслідок пошкодження його майна становить 8800 гривень, що підтверджує актом від 21.01.2015 року. Також зазначив, що дана подія відбулась унаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків по догляду за зеленими насадженнями, оскільки дерево перебувало у жахливому стані. Крім того, вказував на те, що такими діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданнях, яких він зазнав, внаслідок пошкодження його майна, оскільки був порушений його звичний життєвий уклад та дозвілля, він був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 4000 гривень. Просив стягнути з відповідача на його користь 8800 гривень на відшкодування моральної шкоди та 4000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Також просив стягнути понесені судові витрати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні також позов підтримала. Пояснила, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків було пошкоджене майно позивача, у результаті чого йому було завдано майнової та моральної шкоди. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях. Пояснив, що Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт є неналежним відповідачем по справі, оскільки дерево, яке впало на автомобіль позивача не перебуває на його балансі. Просив відмовити в задоволенні позову. Представники третіх осіб Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради та Чернівецької міської ради у судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що 25.01.2015 року близь 19 год. 30 хв. перебували на місці пригоди. Погода того дня була спокійною, дерево впало на стоянку, на якій перебував автомобіль позивача, оскільки у нього прогнило коріння. Внаслідок зазначеної події автомобіль позивача отримав пошкодження. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст.ст.22,23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 25.01.2015 року [PERSON] біля 19 год. 30 хв. припаркував свій автомобіль марки «Опель кадет», 1986 року випуску, р.н. 21940, номер кузова [NUMBER] на платній стоянці напроти залізничного вокзалу, що підтверджується копією паркувального талону, яка наявна в матеріалах справи (а.с.14). В період часу з 19 год. 30 хв. до 19 год. 45 хв. на автомобіль позивача впала береза, що спричинило ушкодження транспортного засобу. Зазначена обставина підтверджується листом Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 09.02.2015 року та висновком про результати розглядів матеріалів Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.17,20). Відповідно до частин 1,2 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту. З метою реалізації даних повноважень міські ради визначають на конкурсних засадах підприємства, установи та організації (балансоутримувачів), відповідальні за утримання об'єктів благоустрою (п.4 ч.1 ст.10 Закону). Частиною 1 статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до елементів благоустрою віднесено зелені насадження уздовж вулиць і доріг в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно - захисних зонах, на прибудинкових територіях. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об'єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об'єктів. (ч.1 ст.15 Закону). Таким чином, враховуючи те, що земельна ділянка, на якій росло дерево, відповідно до положень Земельного кодексу України, перебуває у віданні Чернівецької міської ради, а тому саме даний орган був уповноважений визначити балансоутримувача даного об'єкту благоустрою. Так, рішенням Чернівецької міської ради №239 від 28.07.2011 року, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було затверджено Тимчасові правила благоустрою м.Чернівців. Пунктом 7.3 Тимчасових правил благоустрою м.Чернівці визначено, що відповідальність за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними покладається щодо насаджень, які відносяться до комунальної власності, - на трест зеленого господарства та протизсувних робіт, до інших форм власності - на землевласників і землекористувачів. З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що Чернівецький міський комунальний виробничий трест зеленого господарства та протизсувних робіт є неналежним відповідачем по справі та відхиляє їх. Згідно з п. 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України від 10.04.2006 року №105, врегульовано питання утримання зелених насаджень у населених пунктах України. До елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Положеннями п.9.1.13 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 10.04.2006 року №105, визначено, що на вулицях і площах населених пунктів у процесі обстеження зелених насаджень необхідно виявляти аварійні дерева і потенційно аварійні гілки. Відповідно до розділу 12 Правил з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об'єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об'єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти. Згідно п. 9.1.11 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева (дерева, які можуть становити загрозу для життя і здоров'я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебувають у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі). Аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров'я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди, або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі. З дослідженої у судовому засіданні довідки Чернівецького обласного центру з гідрометеорології №41/04-12/24 від 30.01.2015 року, судом встановлено, що 25.01.2015 року метеорологічна ситуація перебувала в межах норми, пориви вітру сягали не більше 8 метрів за секунду, а отже падіння дерева відбулось не внаслідок несприятливих погодніх умов. Як зазначив Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради у листі від 09.02.2015 року, після падіння берези проведеною перевіркою було виявлено, що дерево росло на схилі та під власною вагою вивернулося з корінням. Причиною падіння могла бути ослаблена коренева система дерева, підмита грунтовими водами (а.с.20). Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх доводів, представником відповідача було долучено до письмових заперечень копію акту обстеження зелених насаджень по вул. Гагаріна від 09.04.2014 року, згідно якого було оглянуто зелені насадження на даній території та вирішено питання про знесення чотирьох дерев. Ознайомившись із поданим документом, суд зауважує, що у відповідності до вимог розділу 12 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України - огляд зелених насаджень повинен здійснюватись не рідше двох разів на рік: навесні та восени. Разом із тим, будь-яких доказів щодо проведення загального чергового огляду зелених насаджень по вул. Гагаріна восени 2014 року суду надано не було, що підтверджує неправомірність дій відповідача. Крім того, до заперечень відповідачем було долучено довідку №01-05/110 від 23.03.2015 року, видану Трестом, про те, що дерево(береза), яке впало по вул. Гагаріна м.Чернівці навпроти залізничного вокзалу не перебуває на балансі підприємства. Проте, зазначена довідка також не може бути прийнята до уваги судом, оскільки об'єкти благоустрою визначені нормами Закону України «Про благоустрій населених пунктів», положення якого є обов'язковими до виконання. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і немайнової шкоди. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України). Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Так, в матеріалах справи наявний акт виконаних робіт, пов'язаних з ремонтом автомобіля марки «Опель» р.н. 219 40 МО від 28.01.2015 року, відповідно до якого загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 8800 гривень (а.с.15). Будь-яких заперечень з приводу зазначеного доказу, а також визначеного розміру збитків представник відповідача не заявляв та не спростував його іншими доказами. Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт завдання позивачу шкоди у розмірі 8800 гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як було встановлено судом, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 4000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 500 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial