Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.05.2010 року у розмірі 12 071,49 грн. Позов мотивує тим, що 25.05.2010 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та витягу з «Тарифів Банку» підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримав кредитну картку відповідно до встановлених тарифів [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 12 071,49 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 22 березня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов, сторони в судове засідання не викликались. Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року призначено справу в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Проте, відповідач відзив не подав. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на основі наявних доказів. Представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 20 вересня 2017 року (а.с.25), в судове засідання не з'явилася, подала клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно дост.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.05.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір, згідно з умовами якого останній було надано кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки( а.с.8-23). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві ( а.с.7). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а в разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч.2ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст.\~610\~цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. Проценти, визначені в ст. 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-6) відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01.02.2018 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку становить 12 071,49грн.,з яких заборгованість по тілу кредиту 995,35 грн., нараховано процентів 4 902,28 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 551,02 грн. Оскільки відповідач не повернув банку кредитні кошти відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, з урахуванням встановленого та вимог ст.ст.509,526,1054 ЦК України, належить зробити висновок про невиконання ним умов кредитного договору та порушення прав банку, які підлягають судовому захисту. До стягнення також підлягають проценти у сумах, зазначених у позовних вимогах, які ґрунтуються на наданих розрахунках, з якими належить погодитися. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. З врахуванням положень ст.12 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін, слід зазначити, що відповідачем після отримання копії позовної заяви відзив на позов суду не надано, доводи позивача не спростовані. Як вбачається з платіжного доручення (а.с. 30), позивачем при предявленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. Тому з відповідача у відповідності до ст.141\~ЦПК України слід стягнути на користь позивача понесені та документально підтверджені останнім судові витрати в розмірі 1762 грн. судового збору.

Outcome: approved