Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», третя особа: ПАТ «Банк Михайлівський», про розірвання договору № 980-034-000209030, укладеного 23.03.2016, стягнення сум грошових вкладів, посилаючись на те, що цього дня між ним та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» було укладено зазначений договір про депозитний вклад «Капітал +» (Інвестиційний). Згідно цього договору, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 17400,00 грн. до 21.09.2016 зі сплатою 31,68 % річних, що складає 25,5 % річних після утримання податку з таких процентів. 21.09.2016 термін дії договору сплив. Вказує на те, що після закінчення строку користування коштами, а саме 21.09.2016, позивач кошти не отримав, в зв`язку з чим в телефонному порядку звернувся до відповідача щодо отримання інформації, на що отримав відповідь, що вся справа у пролонгації договору, про яку позивачу не було відомо через його юридичну необізнаність. 30.05.2017 [PERSON] повторно звернувся до банку, але вже з письмовою із заявою про дострокове розірвання договору від 23.03.2016 та повернення йому депозитних вкладів, на що отримав відмову. Позивач вважає таку відмову банку в поверненні суми депозитного вкладу незаконною та необґрунтованою, а дії відповідача такими, що порушують його права. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та слухання справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та день слухання справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час та день слухання справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, встановивши наступні обставини, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.03.2016 між [PERSON] та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» було укладено договір № 980-034-000209030 про депозитний вклад «Капітал +» (Інвестиційний). Згідно п. 1.1 цього Договору, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 17400,00 грн. на термін не більше 182 днів, що складається з 13-х періодів, тривалістю по 14 днів кожний, відлік яких починається з моменту підписання цього договору, тобто до 21 вересня 2016 року зі сплатою 31,68 % річних, що складає 25,5 % річних після утримання податку з таких процентів. 21.09.2016 термін дії договору сплив. Порядок дострокового повернення вкладу визначений ст. 1060 ЦК України, а також п. 3.1 Договору банківського вкладу № 980-034-000209030. У відповідності до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до п. 3.1 сторона 1 не має право вимагати дострокового повернення суми коштів (їх частини) до дня закінчення строку використання коштами, а у випадку автоматичної пролонгації, якщо це передбачено договором, до дня закінчення чергового строку користування коштами. При цьому, у випадку, якщо сторона 1 звернулася до сторони 2 з вимогою про дострокове повернення суми коштів або їх частини, сторона 2 зобов`язується повернути стороні 1 суму коштів в повному обсязі не пізніше, ніж на 3 робочий день з дня отримання, в порядку, передбаченому п. 4.8 договору. 30.05.2017 на підставі вказаних норм та умов позивач звернувся до банку із заявою про дострокове повернення суми депозиту, однак відповіді на дану заяву позивачем не отримано, оскільки ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» проігнорував та не забрав даного листа з відділу пошти, що підтверджується копією конверту про невручення, в зв`язку з чим останній змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Також, позивачем і на адресу ПАТ «Банк Михайлівський» було направлено заяву про дострокове розірвання договору, оскільки банк виступав, як повірений банк за відповідним договором. Листом від 16.06.2017 [PERSON] повідомлено про те, що його заява про прирівняння до вкладника неплатоспроможного банку не містить повного пакету необхідних документів, а саме договору № 980-034-000000425 від 26.12.2014, в зв`язку з чим її розгляд по суті на даний час неможливий. Листом від 16.06.2017 ПАТ «Банк Михайлівський» повідомило позивача про те, що договір №980-034-000209030 від 23.03.2016 укладено позивачем безпосередньо з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», без участі ПАТ «Банк Михайлівський» як повіреного, в зв`язку з чим вказаний договір не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» за своїм суб`єктним складом. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для включення інформації про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад (за договором банківського вкладу), застосовуються положеннями про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1075 ЦК України, яка відноситься до глави 72 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, тобто клієнт, яка є однією із сторін у договорі, має право на дострокове розірвання, укладеного між ним та відповідачем договору від 23.03.2016. Тими ж таки пунктами 3 та 5 вищевказаних договорів передбачено, що при поверненні вкладу за ініціативою Клієнта, клієнту повертається сума вкладу. Крім цього в ч. 2 ст. 1060 ЦК України міститься норма про обов`язок банку видати вклад або його частину за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, на першу вимогу вкладника. Тому, дане положення, що ґрунтується на договорі та нормі закону, є підставою для розірвання договору, видачі банком вкладнику, а також стягнення нарахованих процентів та безпідставно стягнутих з депозитного рахунку коштів та суму відсотків, оскільки позивач, як клієнт банку заявив вимогу про їх повернення. Також, відповідно до умов вищевказаного договору, позивач повинен був отримувати відсотки за час прострочення виконання зобов`язань в сумі 453 грн. кожного календарного місяця (31,68 % річних), проте, з дня підписання договору не отримував нічого. В зв`язку з чим загальна сума коштів, станом на 29.08.2017 становить 8028,00 грн. Дане твердження позивача відповідачем не оспорювалось, відзив на позовну заяву подано не було. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved