Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 47 262 ,27 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10026/0195 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області та [PERSON] 03 лютого 2018 року було укладено договір у вигляді заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідач станом на 12 лютого 2019 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 47 262,27 грн., яка складається з: основної заборгованості (простроченої) - 42 293,67 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом (строкові) - 2 859,79 грн., пені за прострочену заборгованість - 1 410,82 грн., комісії за розрахунково-касове обслуговування (прострочена) - 150,00 грн., суми інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів - 60,64 грн., суми інфляційних втрат на суму простроченого кредиту - 299,16 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 165,97 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 22,22 грн. Просить стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 03 лютого 2018 року відповідач підписала заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в ПАТ «Державний ощадний банк України» і заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту). Із заяв вбачається, що Банк, на підставі наданих відповідачем, відповідно до вимог чинного законодавства України, документів, відкриває поточний рахунок з тарифним пакетом. Відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» з наданням кредиту у розмірі 50 000,00 грн. на споживчі цілі на умовах Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач припинила виконувати, у зв`язку з чим станом на 12 лютого 2019 року виникла заборгованість в розмірі 47 262,27 грн., яка складається з: основної заборгованості (простроченої) - 42 293,67 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом (строкові) - 2 859,79 грн., пені за прострочену заборгованість - 1 410,82 грн., комісії за розрахунково-касове обслуговування (прострочена) - 150,00 грн., суми інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів - 60,64 грн., суми інфляційних втрат на суму простроченого кредиту - 299,16 грн., 3 % річних на суму простроченого кредиту - 165,97 грн., 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 22,22 грн. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання він зобов`язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2129цс16 від 19.10.2016 року. Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основної заборгованості (простроченої) в розмірі 42 293,67 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом (строкові) - 2 859,79 грн., пені за прострочену заборгованість - 1 410,82 грн., суми інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів - 60,64 грн., суми інфляційних втрат на суму простроченого кредиту - грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 165,97 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 22,22 грн. Щодо стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування суд зазначає наступне. Оскільки, відповідно до заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії від 03 лютого 2018 року банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746 цс16. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Споживач є вразливою стороною договірних відносин, тому законодавець визначився з посиленим захистом споживачів, що відображено в Законі України «Про захист прав споживачів». За положеннями абзацу третього частини четвертої статті ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071 цс16. За таких обставин, суд приходить до висновку, що пункт договору, укладеного між сторонами, щодо обов`язку відповідача сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування, є нікчемним, а тому не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача комісії за розрахунково-касове обслуговування (прострочена) в розмірі 150,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 914, 85 грн.

Outcome: partial