Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про порушення права власності та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки по [ADDRESS]. Відповідач, ділянка якого межує з ділянкою позивача, порушує право власності останнього шляхом самовільного становлення на стіні господарчого блоку позивача електричної точки живлення напругою 220Вт. Оскільки відповідач ігнорує звернення щодо демонтажу розетки, позивач просив суд зобов'язати [PERSON] здійснити такі дії та виконати вимоги п.1.28 статуту СТ «Межирічя» щодо розташування посадженого ним восени 2012 року дерева біля господарчого блоку позивача; стягнути моральну шкоду в сумі 5 000грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували. Вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0527га., що розташована в СТ «Межиріччя» масиву «Дніпро» Хотянівської сільської ради на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №003032 (а.с.6). На вказаній земельній ділянці знаходиться садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами (а.с.7). Відповідач, у свою чергу, являється власником земельної ділянки площею 0,0500га., що розташована в СТ «Межиріччя» масиву «Дніпро» Хотянівської сільської ради на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КВ №088529, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2000р. №2149. Вказані земельні ділянки межують між собою. Позивач вважає дії відповідача по самовільному встановленню розетки на господарському блоці такими, що ставлять під загрозу його життя та життя членів його родини, оскільки в сиру погоду може статись ураження електричним струмом при користуванні господарчим блоком. Оскільки у добровільному порядку останній відмовляється демонтувати вказану розетку, позивач звернувся до суду з такою позовною вимогою. У судовому засіданні було встановлено, що зазначена розетка є власністю відповідача і встановлена була попереднім власником земельної ділянки до придбання її відповідачем (тобто до 30.05.2000р.), - цих фактів сторони не заперечували. Згідно листа №04 від 22.03.2014р. електриком СТ «Межиріччя» було проведено огляд встановленої розетки на сараї, що знаходиться на межі між сусідами - сторонами по справі, - розетку встановлено з усіма технічними нормами, жодної небезпеки така розетка не несе (експлуатація дозволена технічними нормами). На підтвердження факту порушення права власності позивача, останнім було надано лист за підписом голови правління СТ «Межиріччя» №07 від 25.02.2013р., зі змісту якого вбачається, що відповідачеві правлінням товариства було запропоновано перенести електричну розетку на територію належної йому земельної ділянки. Цю пропозицію правління садового товариства суд розцінює як таку, що носить рекомендаційний характер з метою налагодження конфліктних стосунків та підтримання добросусідських відносин між сусідами (сторонами про справі), а не встановлення факту порушення права власності позивача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як визначено ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що доказів порушення прав позивача з боку саме відповідача не надано, - не доведено факту порушення права користування власністю боку відповідача, не надано суду належних доказів у розумінні ст.58 ЦПК України тому вважає, що у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача демонтувати електричну розетку з стіни господарчого блоку та виконати вимоги п.1.28 статуту СТ «Межирічя» щодо розташування посадженого ним восени 2012 року дерева біля господарчого блоку позивача необхідно відмовити. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду, яка полягає у переживаннях, тяжких душевних стражданнях та відчутті депресії, публічному приниженні честі та гідності. Дії відповідача, як вважає позивач, призводять до постійної стресової ситуації. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконною дією або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих позивачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Так, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження завдання йому моральних страждань відповідачем, а відтак, дана позовна вимога задоволенню також не підлягає. Отже, зважаючи на те, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача, з врахуванням вимог ст.11 ЦПК України, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed