Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0400 га, кадастровий номер:[NUMBER] та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Київською міською радою 21 вересня 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу Серії ВСХ №538917 від 14 червня 2006 року №1163 (Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №05-7-02274), на користь позивача, шляхом продажу на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а також стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що 25 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назва змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] був укладений кредитнийдоговір №014/4006/81/48067, відповідно до п.1.1. якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді невстановлювальної кредитної лінії з лімітом 80 000 доларів США, на строк по 25 жовтня 2014 року, зі сплатою 14% річних. 25 жовтня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, яким забезпечуються зобов'язання, які виникають з умов Кредитного договору. Відповідачка з грудня 2011 року не виконує належним чином зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах та у строки, передбачені договором. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. 17.12.2012 року боржнику було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості на 04.02.2014 року за Кредитним договором складає: заборгованість за кредитом - 54 509 доларів США 16 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 435 691 грн. 72 коп., заборгованість за відсотками - 11 272 доларів США 31 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 90 099 грн. 57 коп. та пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 32 429 доларів США 99 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 259 212 грн. 91 коп. На підставі наведеного та у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов Кредитного договору, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким зверненути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0400 га, кадастровий номер:[NUMBER], що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Київською міською радою 21 вересня 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу Серїі ВСХ №538917 від 14 червня 2006 року №1163 (Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на правопостійного користування землею, договорів оренди землі №05-7-02274), на користь позивача, шляхом продажу на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а також стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідачки категорично заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. В ході розгляду справи встановлено, що 25 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назва змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/4006/81/48067, відповідно до п.1.1. якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді невстановлювальної кредитної лінії з лімітом 80 000 доларів США, на строк по 25 жовтня 2014 року, зі сплатою 14% річних. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, погашення кредиту здійснюється позичальником згідно графіку погашення кредиту в розмірі 1/96 від суми ліміту отриманого кредиту, погашення процентів (відсотків) за користування кредитом здійснюється щомісячно. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між позивачем та відповідачкою 15 листопада 2009 року було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору. На підставі Додаткової угоди, тимчасово на період з 15 листопада 2009 року по 15 квітня 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором. Також, 09 листопада 2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Сторони погодили, що з 09 листопада 2009 року погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між позивачем та відповідачкою 13 травня 2010 року було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору про зміну умов погашення кредиту. 25 жовтня 2006 року між Банком та позичальником було укладено Договір іпотеки, яким забезпечуються зобов'язання, які виникають з умов Кредитного договору. Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0400 га, кадастровий номер:[NUMBER] та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Київською міською радою 21 вересня 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу Серїі ВСХ №538917 від 14 червня 2006 року №1163 (Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на правопостійного користування землею, договорів оренди землі №05-7-02274). 13 травня 2010 року між іпотекодержателем та іпотекодавцем було укладено Додаткову угоду №1 до Іпотечного договору, відповідно до умов якої було внесено зміни до Договору іпотеки про те, що позичальник зобов'язався повернути кредит та виконати всі інші умови Кредитного договору у строк до 25 лютого 2017 року. Отже, як встановлено в ході розгляду справи, відповідачка з грудня 2011 року не виконує належним чином зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах та у строки, передбачені договором. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом та штраних санкцій. Як вбачається з матеріалав справи, 17.12.2012 року відповідачці було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості на 04.02.2014 року за Кредитним договором складає: заборгованість за кредитом - 54 509 доларів США 16 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 435 691 грн. 72 коп., заборгованість за відсотками - 11 272 доларів США 31 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 90 099 грн. 57 коп. та пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 32 429 доларів США 99 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 259 212 грн. 91 коп., що відображено у відповідному розрахунку, доданому позивачем до матеріалів справи. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Виходячи зі змісту ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно даних розрахунку заборгованості, відповідачка порушує виконання умов кредитного договору та не здійснює погашення отриманого кредиту згідно з умовами вказаного договору та не сплачує відсотки за користування кредитом. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За правилами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Отже, як встановлено в ході розгляду справи, з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору, між банком та відповідачкою було укладено Договір іпотеки, за яким іпотекодавець з метою забезпечення викладених в Кредитному договорі зобов'язань передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що розташована в м. Києві Святошинському районі по вул. Коллонтай, 41-Б, що належить відповідачці на праві власності. Розлідом 2 вказаного Іпотечного договору передбачено, зокрема, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки або його частину у випадку, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання воно не буде виконано. Крім іншого, має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити вимоги, зазначені у цьому Договорі та Кредитному договорі в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, неустойку, пеню, необхідні витрати на утримання предмету іпотеки, а також витрати на здійснення забезпеченої предметом іпотеки витрати, що будуть понесені іпотекодержателем при зверненні стягнення на предмет іпотеки, його реалізації. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне подання вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. З матеріалів справи встановлено, що відповідачкою вимоги кредитного договору не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Умовами ст.590 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Однак, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення або про відмову в їх задоволенні. Позивач, як іпотекодержатель має право на підставі частин 2 і 3 ст. 16 ЦК України, статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вищевказаним договором іпотеки сторонами передбачено, що іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до роз'яснень п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Виходячи зі змісту ч.1,3 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. Застосовуючи загальні принципи справедливості, визначені Конституцією України, Цивільним Кодексом України, порушення прав позивача внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов'язань за Кредитним договором, відсутність підстав для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та грунтуються на вимогах Закону, а тому суд вважає за необхідне їх задовольнити, а звернення стягнення на предмет іпотеки провести шляхом проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової вартості предмету іпотеки за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, виходячи з вимог ст.58 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 3 654 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved