Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення остаточного розрахунку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала в ДУ «Держаний інститут праці та соціально-економічних досліджень» з 2006 р., виконуючи обов'язки заступника директора із забезпечення НДР з посадовим окладом 3500,00 грн. та суміщала посаду уповноваженої особи по боротьбі з корупцією з посадовим окладом 1600,00 грн. 09.02.2016 р. вона припинила трудові відносини з відповідачем за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. На день звільнення позивача з ним не було проведено кінцевий розрахунок; не було сплачено заборгованість по заробітній платі за листопад 2015 р. у розмірі 2779,99 грн., січень 2016 р. у розмірі 1309,73 грн., лютий 2016 р. у розмірі 1207,46 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 23416,30 грн., лікарняні виплати у розмірі 850,00 грн. Просить суд стягнути вказану суму, належну їй при звільненні, а також середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 34150,40 грн. та 5000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди (а.с.44). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що розмір сум, належних їй при звільненні, їй усно повідомив бухгалтер установи. Крім того, відомості про її заробітну плату у січні-лютому 2016 р. підтверджуються даними ОДПІ. Середній заробіток за час затримки розрахунку нею обрахований за період з 10.02.2016 р. по 03.11.2016 р. Моральна шкода, причинена їй неправомірними діями відповідача, полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку із залишенням її без зароблених коштів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суду не сповістив, вимоги суду про надання доказів не виконав, чим порушив обов'язок довести ті обставини, які ним заперечуються, зокрема, щодо спору про розмір сум, належних позивачеві при звільненні, не проведення остаточного розрахунку, розміру його середнього заробітку. Враховуючи, що позивач позбавлений можливості надати письмові докази в обґрунтування своїх вимог, а представник відповідача в судове засідання не з'явився та не надав суду витребувані документи, суд ухвалює рішення на підставі наявних доказів та виходячи з пояснень позивача, наданих суду. У відповідності зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести суду ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала в ДУ «Державний інститут праці і соціально-економічних досліджень» (ДУ «ДІП СЕД») з 04.09.2006 р. виконуючим обов'язки завідуючого сектору «Інформаційні технології», а з 01.09.2008 р. переведена на посаду завідуючого відділом «Загально-галузевих і регіональних досліджень та інформаційних технологій», що підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] Згідно наказу директора ДУ «ДІП СЕД» №89 від 28.11.2014 р., на [PERSON] було покладено тимчасове виконання обов'язків заступника директора інституту із забезпечення НДР з 01.12.2014 р., з оплатою праці відповідно до штатного розкладу. Наказом директора інституту №13-а від 18.03.2015 р., [PERSON] визначена особою з питань запобігання та виявлення корупції , з доплатою їй 0,25 посадового окладу. Згідно штатного розкладу ДУ «ДІП СЕД», затвердженого 01.12.2014 р., оклад заступника директора із забезпечення НДР становить 3500,00 грн. Також судом встановлено, що [PERSON] з 25.01.16 р. по 03.02.2016 р. включно перебувала на лікуванні в Харківській МП №3, що підтверджується листком непрацездатності № 358991 (а.с.5). Наказом №8 від 09.02.2016 р. [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України). Як пояснила позивач суду, при її звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку та не виплачені суми, належні їй при звільненні. Згідно розрахунку позивача, при звільненні їй були належні до виплати За відомостями ОДПІ м.Харкова ГУДФС у Харківській області від 03.10.2016 р., [PERSON] у 4 кварталі 2015 р. було нараховано 16182,74 грн., у 1 кварталі 2016 р. - 1207,46 грн. та 1309,73 грн., (а.с.41). УПФУ в Фрунзенському районі м.Харкова від 01.10.2016 р. повідомило суду, що відповідачем було сплачені страхові внески, виходячи з її заробітку: у листопаді 2015 р . у розмірі 5477,58 грн., у січні 2016 р. - у розмірі 2772,57 грн., у лютому 2016 р. - у розмірі 1674,62 грн. (а.с.33) Як вбачається з рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.07.2016 р., яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за підзвітними сумами у розмірі 33092,81 грн. (а.с.36). Відомості ОДПІ м.Харкова ГУДФС у Харківській області від 03.10.2016 р. також містять інформацію щодо виплачених позивачеві коштів: у 4 кварталі 2015 р. у розмірі 19432,69 грн., у січні 2016 р. у розмірі 1309,73 грн., та у лютому 2016 р, у розмірі 5014,42 грн. (а.с.41). Враховуючи, що інформація про розмір нарахованих та виплачених позивачеві коштів містить протиріччя, крім того, з відомостей ОДПІ та УПФУ не можливо з'ясувати походження виплачених грошових коштів ( чи то заробіток, чи то виплати за судовим рішенням), своїх пояснень відповідач суду не надав, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, з підстав, передбачених ст.ст.116, 117 КЗпП України. Так, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за листопад 2015 р. у розмірі 2779,99 грн., за січень 2016 р. у розмірі 1309,73 грн., за лютий 2016 р. у розмірі 1207,46 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 23416,30 грн. та лікарняні виплати у розмірі 850,00 грн., а всього 29554,15 грн., належні позивачеві при звільненні. Крім того, суд стягує середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 34150,40 грн. за період з 10.02.2016 р. по 03.11.2016 р. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд також дійшов висновку про їх задоволення у повному обсязі, оскільки вважає переконливими доводи позивача про наявність у нього душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку з не проведенням з вини відповідача остаточного розрахунку та не отриманням сум, належних до сплати при звільненні. З підстав, передбачених ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди (немайновий спір) та судовий зір у розмірі 637,05 грн. (1% від вимоги майнового характеру , яка задоволена судом: 29554,15 грн.+34150,40 грн.), всього судовий збір складає 1188,25 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved