Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «АВТРАМАТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку. Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Суд дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки [PERSON] з 14.06.2005 р. по 30.07.2014 р. працював в Публічному акціонерному товариства «АВТРАМАТ». Згідно довідки ПАТ «АВТРАМАТ» № 651 від 16.09.2014 року заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] з березня 2014 р. по липень 2014 року складає 15514,87 грн. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Також судом встановлено, що кошти на погашення заборгованості з заробітної плати позивачем не отримані з 30 липня 2014 року до теперішнього часу. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у пункту 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивні частині рішення. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи від 16.09.2014 року середньоденна заробітна плата позивача складає 222,10 грн. Затримка на день ухвалення рішення складає 35 робочих днів. За таких обставин середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 7773,50 грн.(222,10*35). Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статті 117 КЗпП України, суд роз'яснив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Висновком Конституційного Суду України вказано на те, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. За таких обставин, суд задовольняє позов та стягує з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 15514,87 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7773,50 грн. За таких обставин, суд задовольняє позов та стягує з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 15514,87 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7773,50 грн. Окрім того позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 150 гривень, які він просить стягнути з відповідача. Згідно вимог ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України). Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В обґрунтування вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, позивач надав суду квитанцію від 21 серпня 2014 р. надану адвокатом Юридичної консультації Московського району м.Харкова за підготовку позову за надання правової допомоги на суму 150,00 гривень. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права у загальному розмірі 150 грн.

Outcome: approved