Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 59 289 гривень 85 копійок. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 липня 2020 року за участю автомобіля ВАЗ-2121, номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої було заподіяно механічні пошкодження автомобілям марки «КІА», номерний знак [NUMBER] та «Nissan», номерний знак [NUMBER] . Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року відповідач був визнаний винуватим у скоєнні ДТП, а також його було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки під час ДТП він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Позивач посилається на те, що на дату скоєння пригоди транспортний засіб, яким керував відповідач - ВАЗ-2121, номерний знак [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «Страхова група «ТАС», а заподіяна відповідачем шкода була відшкодована потерпілим особам позивачем в розмірі 59 289 гривень 85 копійок. Оскільки позивач сплатив на користь потерпілих осіб страхове відшкодування, тому просить стягнути його з відповідача в порядку ст. 1191 ЦК України та пп. «а» пп.38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 77). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - адвокат Догонова Т. В. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що під час укладання відповідачем страхового полісу, в ньому не було зазначено про можливість страховика стягувати заподіяну страхувальником шкоду в порядку регресу. Крім того, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та нормами ЦК України передбачено лише таке право страховика, а не обов`язок. Тому вважала, що підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим просила суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що 27 липня 2020 року о 22 годині 22 хвилин в м. Запоріжжя по вул. Фортечна, 58, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2121-35, номерний знак [NUMBER] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, недотримався безпечної дистанції у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого вказаний автомобіль зіткнувся з автомобілем «КІА», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який стояв попереду. Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортні засоби, завдано матеріальні збитки (а.с.59-62). Таким чином, постановою суду, яка не була оскаржена в апеляційному порядку відповідачем та набрала законної сили 22 вересня 2020 року, було встановлено вину [PERSON] у вчиненні ДТП 27 липня 2020 року. Також було встановлено, що під час ДТП останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Під час розгляду справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ-2121, номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно поліса № АО 6378681 (а.с.6) строком з 02 вересня 2019 року по 01 вересня 2020 року включно, укладеного між позивачем та відповідачем. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 100 000 гривень. З матеріалів справи з`ясовано, що 17 серпня 2020 року [PERSON] , як володілець автомобіля «КІА», номерний знак [NUMBER] (а.с.7) звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування (а.с.18), а згідно страхового акту № 18474/20/920 від 19 серпня 2020 року (а.с.22) та розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.23) сума страхового відшкодування власнику автомобіля «КІА», номерний знак [NUMBER] становить 16 289 гривень 85 копійок. Також, матеріалами справи підтверджується, що 19 серпня 2020 року [PERSON] , як власник автомобіля «Nissan Note», номерний знак [NUMBER] (а.с.8) звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування (а.с.19), а згідно страхового акту № 195294/20/920 від 02 вересня 2020 року (а.с.24) та розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.25) сума страхового відшкодування власнику автомобіля «Nissan Note», номерний знак [NUMBER] становить 43 000 гривень 00 копійок. Згідно платіжних доручень № 119459 від 21 серпня 2020 року та №121942 від 04 вересня 2020 року позивач перерахував вказані суми на користь [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с.26,27). Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (Постанова Верховного суду України від 16.11.2016 у справі № 761/6313/14-ц, Постанова Верховного суду України від 14.12.2016 у справі № 206/837/15-ц). Згідно п.п. «а» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до п.11 постанови ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Суд вважає, що оскільки відповідача було визнано винуватим у скоєнні ДТП в стані алкогольного сп`яніння, тому саме він повинен відповідати за завдану шкоду. У судовому засіданні було встановлено, що на даний час позивач сплатив 59 289 гривень 85 копійокстрахового відшкодування на користь осіб, майну яких було завдано матеріальну шкоду. Тому, у зв`язку зі сплатою страхового відшкодування власникам пошкодженого майна до позивача, який здійснив ці виплати, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, на відшкодування виплаченого страхового відшкодування. Тому, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є законними і підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах виплаченого розміру страхового відшкодування в порядку регресу. Суд не приймає посилання представника відповідача як підставу для відмови в задоволенні позову в частині того, що укладеним між сторонами полісом № АО 6378681 не було передбачено право страховика пред`являти вимоги в порядку регресу, оскільки згідно преамбули полісу, він діє на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а позов пред`явлено саме з підстав, передбачених ст. 38 вказаного Закону. Також суд не приймає посилання представника відповідача в частині того, що пред`явлення регресного позову є лише правом, а не обов`язком позивача з огляду на те, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тому пред`явлення або не пред`явлення відповідного позову залежить від волевиявлення позивача, який має право вільно розпоряджатися своїми правами та реалізував своє право подачі відповідного регресного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, сплачений позивачем розмір судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved