Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з Військової частини [NUMBER] на свою користь 3% річних в сумі 1110,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 9834,62 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у квітні 2014 року після анексії Криму він передислокувався разом з підрозділом на материкову частину України та з квітня 2014 року по листопад 2014 року він знаходився на фінансовому забезпеченні при військовій частині [NUMBER] . Відповідно до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженої Наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 року за №370, позивач у травні 2014 року отримав право на виплату підйомної допомоги. Однак, відповідач добровільно відмовився від сплати вказаної допомоги, у зв`язку з чим постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року було зобов`язано відповідача виплатити позивачу підйомну допомогу, виплата якої передбачені ст. 9-1 Закону України «Про допомогу, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний та правових захист військовослужбовців та членів їх сімей». 03.01.2019 року позивач отримав виконавчий лист та 09.01.2019 року пред`явив його до виконання. 05.09.2019 року відповідач на виконання рішення суду перерахував позивачу підйомну допомогу у розмірі 6917,26 грн. 18.09.2019 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив добровільно сплатити позивачу інфляційні, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01.05.2014 року по 05.09.2019 року. Однак, позивачу було відмовлено у вказаній виплаті. Вважає невиплату йому інфляційних втрат а також 3% річних від простроченої суми заборгованості протиправною, у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 12.12.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позовні вимоги є передчасними, оскільки на момент звернення до суду відповідач відповідь про відмову у виплаті 3% річних та інфляційних витрат не надавав. Крім того, позивачем не обґрунтовано якими нормами чинного законодавство передбачено стягнення вказаних коштів. Також, відповідач вважає, що даний позов повинен розглядати в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 17.12.2019 року від позивача надійшло клопотання про приєднання матеріалів до справи доказів, а саме копії постанови Верховного суду від 23.10.2019 року, лист командира Військової частини [NUMBER] за №463 від 25.10.2019 року. 24.12.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат здійснюється в порядку цивільного судочинства. У своєму відзиві відповідач не спростував вини Військової частини [NUMBER] у несвоєчасній виплаті позивачу підйомній допомозі, а лише посилався на інший процесуальний порядок розгляду справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим. Згідно з наказом військового комісара військового комісаріату Автономної Республіки Крим від 13.05.2014 року №1, виданим на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 року №Д-1, позивач вважається таким, що станом на 12.05.2014 року прибув з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя до нового місця дислокації та приступив до виконання службових обов`язків. 14.10.2014 року позивач вибув до [INFO] (військова частина [NUMBER] ) для утримання на всіх видах забезпечення та у списках особового складу. З 14.11.2014 року позивача виключено зі списків особового складу військового комісаріату АР Крим та знято з фінансового забезпечення у військові частині [NUMBER] . Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року скасовано в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Військової частини [NUMBER] підйомної допомоги та прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано Військову частину [NUMBER] виплатити [PERSON] підйомну допомогу, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В ході розгляду справи, постановою Верховного суду від 23.10.2019 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , третя особа Військова частина [NUMBER] про визнання відмови протиправною та стягнення коштів залишено без змін. 03.01.2019 року позивач отримав в Івано-Франківському окружному адміністративному суді виконавчий лист та 09.01.2019 року пред`явив його до виконання до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві. 05.09.2019 року відповідач на виконання вказаного рішення суду виплатив позивачу підйомну допомогу у розмірі 6917,26 грн. 18.09.2019 року позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] з листом в якому просив добровільно сплатити йому інфляційні втрати, а також 3% річних від простроченої суми за період з 01.05.2014 року по 05.09.2019 року. 25.10.2019 року Військова частина [NUMBER] відмовила позивачу у вказаній виплаті. Позивач просив стягнути з Військової частини [NUMBER] на свою користь 3% річних в сумі 1110,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 9834,62 грн. за період з 01.05.2014 року по 05.09.2019 року, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої та другої\~статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 459/3560/15-ц. Грошове зобов`язання виникло на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року. За таких обставин, період прострочення виплати підйомної допомоги становить з 23.11.2018 року по 05.09.2019 року, оскільки виплата коштів в сумі 6917,26 грн. відбулась 05.09.2019 року. Таким чином, суд не приймає до уваги розрахунок інфляційних втрат та 3% річних наданого позивачем. Встановлено, що за період з 23.11.2018 року по 05.09.2019 року індекс інфляції від простроченої суми становить 188,15 грн. та 3 % річних складають 163,17 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Розрахунок інфляційних збитків та 3% річних, зроблений судом міститься в матеріалах справи. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Що стосується посилань представника відповідача на те, що даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки судова практика зазначена ним у відзиві стосується інших правовідносин. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial