Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що позивач надав відповідачу у борг грошові кошти на певний строк, що було оформлено розпискою, проте після спливу встановленого строку відповідач кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути заборгованість та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та представник останнього позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач колишній зять відповідача, і дійсно позичив кошти останньому, проте за домовленістю між позивачем та його колишньою дружиною, яка є донькою відповідача, ці кошти позивач залишає в рахунок аліментних зобов'язань. Таким чином відповідач вважав і вважає, що не повинен повертати позивачу борг. В свою чергу, позивач заперечував проти доводів відповідача та представника останнього та посилається на те, що домовленості про які зазначає відповідач не мали місця. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.11.2012 року сторони уклали угоду, яка за своєю правовою природою є договором позики, згідно якого вбачається, що позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США, строком до 20.04.2013 року /а.с.4/. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Станом на 22.10.2013 року сума заборгованості за розпискою складає 39965 грн. 00 коп., виходячи із курсу долара США до гривні станом на 30.04.2013 рік, тобто на час спливу строку повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто сплатити суму боргу та проценти, від простроченої суми, розмір яких встановлений вище зазначеним договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків наданих позивачем про що зазначено у позові вбачається, що розмір 3% річних, становить 574 грн. 84 коп. Враховуючи наведе, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення заборгованості, а також штрафних санкцій передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved