Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 09 лютого 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 895/06-034-48, предметом якого є грошові кошти надані позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового використання у сумі 25 00 доларів США зі сплатою 11,95 % річних та порядком погашення відповідно до графіку погашення з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 січня 2027 року, що відображено в п.1.1 Договору. В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 895/06-034-48 від 09 лютого 2007 року, між сторона було укладено іпотечний договір № ІД895/06-034-48, по якому позивач передав в іпотеку нерухому майно, а саме квартиру [ADDRESS]. В квітні 2014 року в відділенні банку позивача було в усній формі повідомлено про те, що було збільшено відсоткову ставку за договором кредиту до 13,25 %, з якою останній не погоджується, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, визнавши дії банку по підвищенню відсоткової ставки до 13,25 % неправомірною, зобов'язати банк здійснити перерахунок суми відсотків виходячи з початкової ставки в 11,95 % річних та зайво нараховані кошти зарахувати до суми погашення боргу за основним договором кредиту. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства та Законом України «Про банки та банківську діяльність». В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 09 лютого 2007 року укладено Договір кредиту № 895/06-034-48, по якому позивач отримав 25 000 доларів США зі сплатою 11,95 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості відповідно до графіку, який визначено в п.1.1 Договору з кінцевим погашенням до 08 січня 2027 року. 09 лютого 2007 року між сторонами було укладено Іпотечний договір № ІД895/06-034-48, по якому позивач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 04 вересня 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору та іпотечного договору де п.3.3.10, п.4.5 основного договору кредиту та п. 2.4.4 та п.4.2 іпотечного договору було викладно в новій редакції. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ч.1 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За даних умов сторони Договору кредиту за спільною згодою визначили, що на принципах забезпеченості, повернення платності та цільового використання кредиту Банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 25 000 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 11,95 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 08 січня 2027 року. При укладанні Договору кредиту сторони в п.2.6 визначили умови зміни розміру процентної ставки за користування кредитом, а саме: у «п.2.6 зазначено, що у разів зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентним державним органом України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням правління, Комітету з питань управління кредитами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету Кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначених в п.1.1. цього Договору». Згідно ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відповідач самостійно встановлює розміри відсоткової ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. В даному випадку, підставою для ініціювання перед позивачем питання про збільшення розміру відсоткової ставки за користуванні кредитом було рішення Управляючого комітету роздрібного бізнесу АКБ «Укрсоцбанк» від 24 вересня 2008 року (протокол № 380), відповідно до якого вирішено провести підвищення розміру відсоткової ставки за всіма кредитами фізичних осіб в звязку з підвищенням облікової ставки НБУ та зростанням вартості грошових ресурсів. Сторонами Договору кредиту передбачено чіткі рамки дій у разі зміни ініціювання зміни відсоткової ставки зі сторони Кредитора, а саме: в п. 2.6.1 Договору кредиту передбачено, що про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладання відповідну додаткову угоду. Пунктом 2.6.2 Договору передбачено, що у разі якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентів та/або комісій за дострокове погашення кредиту, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п.2.6.1 цього Договору підписати надану Кредитором додаткову угоду по внесення змін до цього Договору та повернути її Кредитору. Пунктом 2.6.3 Договору передбачена можливість відмови Позичальника (позивача) від укладення додаткової угоди про підвищення відсоткової ставки за користування наданим кредитом. В цьому випадку Позивач повинен здійснити погашення існуючої заборгованості за кредитом, нараховані проценти та можливі штрафні санкції у повному обсязі. Пунктом 7.2 Договору кредиту визначено, що всі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв'язку отримувача. На виконання даних умов Договору Банк, 10 жовтня 2008 року за адресою місця реєстрації позивача, що визначена в Договорі кредиту [ADDRESS] направлено лист з ініціювання підвищення позивачу відсоткової ставки за кредитним договором з 11,95 % річних до 13,25 % річних починаючи з 20 жовтня 2008 року та направлено два примірника додаткової угоди про підвищення процентної ставки для підписання. Даний лист було повернуто на адресу Банку з відміткою відділу зв'язку із закінченням терміну зберігання. Таким чином позивач, з незалежних причин від Банку не отримав рекомендованого листа про підвищення розміру процентної ставки, тому вважається, що Банк належним чином інформував Позивача про підвищення розміру процентної ставки, оскільки на конверті, що повернувся до установи Банка, проставлена дата поштового відділення зв'язку місця проживання позивача. Тому твердження позивача про те, що він знав про підвищення процентної ставки не відповідає дійсності. Крім того, після повідомлення позивача про підвищення ставки, останній сплачував проценти відповідно до нової ставки, що підтверджено Довідкою № 10.1-186/96-14318 від 24 жовтня 2014 року, відповідно до якої строкова заборгованість позивача за договором кредиту склала 14 876,49 доларів США та строкова заборгованість по нарахованим процентам складає 76,66 доларів США. Таким чином, з наданої довідки вбачається, що позивач починаючи з дати підвищення йому розміру процентної ставки 20 жовтня 2008 року, щомісячно сплачував кошти на погашення кредиту та на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. В даному випадку позивач не відмовився від користування кредитними коштами, як передбачено в п.2.6.3 Договору кредиту, та не повернув Банку існуючу заборгованість за кредитом, та не сплатив нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі. Тому посилання позивача на ті обставини, що він отримав лист від Банку 05 червня 2014 року і з цього часу вважає себе таким, що повідомлений про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, не можна вважати дати повідомлення, тому що після даної дати він не повернув банку існуючу заборгованість по кредиту відповідно до умов п.2.6 Договору кредиту, а продовжував вчасно сплачувати проценти за новою ставкою. Відсутність укладення між Банком та позивачем додаткової угоди до договору кредиту з предмету зміни розміру процентної ставки не є підставою вважати, що умови цієї додаткової угоди позивальник не прийняв. Частиною 1 ст. 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Статтею 642 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботу, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Таким чином, не підписання позивачем додаткової угоди до Договору кредиту з предмету підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом, проте сплата ним суми процентів у підвищеному розмірі, свідчить про прийняття ним запропонованих Банком пропозицій щодо зміни умов Договору кредиту (нову процентну ставку). Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення банком процентної ставки суд повинен розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позивальником пропозицій кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст. 641-642 або в порядку визначеному ч.6 ст. 1065-1 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та нічим об'єктивно не підтверджені, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed