Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Мати заповіту не складала, а вона прийняла спадщину за нею, оскільки постійно проживала з матір'ю на момент смерті, протягом встановленого законом строку про відмову від спадщини не заявляла. Вона являється єдиним спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців першої черги немає. Спадковим майном, що залишилося після смерті матері є будинок [ADDRESS] з належними до нього будовами та спорудами, який належав матері на праві власності та в якому вона проживала до смерті. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Тому просить задовольнити позов. У підготовче судове засідання позивач не з'явилася, однак її представник [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у підготовче судове засідання також не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, визнала позовні вимоги у повному обсязі та не заперечила проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 07 квітня 2001 року (а. с. 5-9, 19). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 490 та № 491 від 06 червня 2018 року за даними погосподарської книги на 2001-2005 роки № 10 (особовий рахунок [NUMBER]) головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] була [PERSON], яка померла [INFO], де на день її смерті була зареєстрована та постійно проживала її донька [PERSON], [INFO], як спадкоємець першої черги за законом (а. с. 17-19). Крім цього, як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № [NUMBER] від 19 червня 2018 року, спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], відсутня (а. с. 27, 28). Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу Чурей А.В. № 01-16/23 від 07 червня 2018 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 10). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняла спадщину за матір'ю [PERSON], оскільки постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved