Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить поділити спільно нажите з нею майно, визнавши за ним право власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вказані позовні вимоги, наполягали на задоволенні позову, посилаючись на те, що будинок був придбаний в період шлюбу між сторонами, тому є їхньою спільною сумісною власністю. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти того, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, але вказала, що позивач ухилявся від участі в утриманні дитини, не дбав про житловий будинок, в будинку були проведені переобладнання, внаслідок чого він збільшився у вартості. У звязку з наведеним просила задовольнити позов частково, виділивши позивачеві у власність 1/3 частину будинку. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 23 січня 1991 року по 10 травня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 23 січня 1991 року та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 року. За цей період сторонами придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 7 вересня 2005 року. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, як вбачається з наведених норм закону, частки сторін у спірному майні мають бути рівними, якщо судом не буде встановлено фактів ухилення однієї зі сторін від матеріального забезпечення сім'ї, утримання дитини (дітей), приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, витрачання його на шкоду інтересам сім'ї або недостатності сплачення аліментів на утримання дітей. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Втім, будь-яких належних та допустимих доказів які б свідчили про наявність підстав, передбачених ст. 70 СК України, з боку сторони відповідача суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved