Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.10.2005, відповідно до якого позивач придбав гараж літ. «Б» за адресою: м. Харків, пр. 50 років СРСР; витребувати із незаконного володіння [PERSON] та визнати за позивачем право власності на гараж літ. «Б», загальною площею 30,0кв.м., що розташований в м. Харкові, пр. Льва Ландау, 189. Обґрунтовуючи доводи позову позивач зазначає, що 20.10.2005 згідно письмового договору купівлі-продажу придбав гараж літ. «Б» за адресою: м. Харків, пр. 50 років СРСР, яким до 2012 володів та користувався, а в подальшому припинив користування гаражем. У травні 2014 до позивача 2014 звернувся [PERSON] з проханням надати йому в тимчасове користування гараж для особистого використання. 13.05.2014 з останнім уклали строковий договір оренди на два роки, тобто до 01.05.2016. Після закінчення дії договору оренди у червні 2016 позивач звернувся до [PERSON] з проханням звільнити гараж, т.я. потрібен позивачу, однак відповідач відмовився, т.я. вважав дію договору продовженою, проводив поточні ремонти гаражу, на що витрачав кошти тощо. З такою відмовою та умовами [PERSON] позивач не згодний, оскільки не передбачені договором оренди. Позивач замовив новий технічний паспорт на гараж та проведення планового технічного обстеження щодо подальшої експлуатації. Із технічного висновку вбачається, що стан будівельних конструкцій гаража задовільний, експлуатація не суперечить будівельно-технічним, санітарним та протипожежним нормам. Корім того, позивач зазначає, що [PERSON] не визнається право власності позивача на гараж, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, т.я. продавець після підписання договору, передання майна, постійно відкладав зустріч у нотаріуса, а в подальшому взагалі перестав відповідати на дзвінки тощо. Дії відповідачів порушують право позивача щодо володіння, користування спірним гаражем. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить розглядати справу за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за їх відсутністю не надали, тому суд зі згоди представника позивача, розглядає справу у відсутності відповідачів, постановляю заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, із копії договору купівлі-продажу від 12.10.2005 вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив гараж, загальною площею 30кв.м., який розташований за адресою: м. Харків, пр. 50 років СРСР, 189. Продаж вчинено за домовленістю сторін за суму 35000грн. Стаття 655 ЦК України зазначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Такі обставини вбачаються із договору купівлі-продажу від 12.10.2005, технічним паспортом (а.с.7,8, 19). Між тим, сторонами при укладенні зазначеного договору не дотримані вимоги закону щодо письмової форми договору, але правочин відповідає правилам, передбаченим ст.ст. 206, 207 ЦК України. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання письмової форми правочину не має наслідків його недійсності і факт укладання такого договору доводиться письмовими доказами, зокрема розпискою про отримання коштів за продану річ. Із наданих вище документів вбачається, що суттєві умови укладання договору такі, як: наявність сторін, ціни, майна - дотримані. Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно правил ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, судом встановлено, що спірний гараж з часу укладання договору купівлі-продажу переданий позивачу і перебував у володінні останнього. Далі встановлено, що позивачем замовлено технічний паспорт на вказаний вище гараж та технічний звіт. Із висновку технічного звіту про стан будівельних конструкцій гаража, розташованого по пр. Льва Ландау, 189 та можливості його подальшої експлуатації вбачається, що на підставі проведених натурних досліджень несучих та огороджуючи конструкцій гаража, аналізу встановленого стану будівельних конструкцій зроблені зовнішні та внутрішні стіни вказаної будівлі перебувають у задовільному стані (категорія ІІ); несучі та огороджувальні будівельні конструкції дослід енної будівлі відповідають «СНиП» та «ДБН»; можлива подальша та надійна експлуатація даної будівлі як капітальне без проведення додаткових заходів. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності становлять три складові: право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконності набуття права власності не встановлена судом. Далі, встановлено, що 13.05.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди гаража, що розташований за адресою: м. Харків, пр. 50 років СРСР, 189 зі строком на 2 роки та діє до 01.05.2016 з встановленою місячною орендною платою (а.с.30 ). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що відповідач [PERSON] користувався гаражем позивача, однак до вказаного у договорі строку не передав останньому в користування майно та документи на нього. Відповідно до правил ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Outcome: approved