Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення надміру сплачених коштів посилаючись на те, що на підставі заяви відповідача 20.03.2013 року було призначено пенсію за вислугу років. Згідно з записами в трудовій книжці відповідач працювала у період з 01.08.1987 по 31.01.2013 року на посадах, які дають право на пенсію за вислугою років.06.02.2014 року [PERSON] працевлаштувалась на посаду яка не дає право на пенсію за вислугу років, в зв'язку з чим виплату пенсії їй було припинено.01.08.2014 року на підставі заяви відповідача виплата пенсії була відновлена у зв'язку з тим, що 21.07.2017 року вона звільнилась з займаної посади. Управління було здійснено перевірку правомірності нарахувань пенсійних виплат особам які одержують пенсію за вислугу років. В результаті перевірки було виявлено, що [PERSON] з 03.08.2015 року призначена на посаду старшого інспектора відділу з питань гігієни праці управління з питань праці Головного управління Держпраці, а в подальшому з 01.05.216 року переведена на посаду лікаря даної установи, тобто даний факт позбавляє відповідача на отримання пенсії за вислугою років. Розпорядженням позивача було припинено виплату пенсії [PERSON] та повідомлено листом пенсіонера з метою погашення переплати пенсії в добровільному порядку. Відповідач в усному порядку відмовився сплатити суму заборгованості. В зв'язку з зазначиними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві і стягнути з відповідача кошти в сумі 25868,57 грн., а також зазначила, що надмірні кошти були виплачені [PERSON] і підлягають поверненню. Відповідач не повідомила про те що працювала на посаді лікаря. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, та пояснив, що не бачить вини відповідача в тому що управлінням було нарахована переплата пенсії. Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Обухівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію. На підставі заяви відповідача 20.03.2013 року, їй було призначено пенсію за вислугу років. З 01.087.1987 року по 31.01.2013 року остання працювала на посадах які дають право на пенсію за вислугу років, медичний стаж якої становить 25 років 6 місяців, загальний стаж 32 роки 3 місяці і 18 днів. З 06.02.2014 року відповідач працевлаштувалася на посаду, яка не дає право на пенсію за вислугою років, відтак виплату пенсії припинено. 01 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до управління з заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років, так як вона 21.07.2014 року звільнилась з займаної посади, тому виплата пенсії була відновлена. До позивача за вихідним номером 2311/02-02 від 13.04.2017 року від Начальника управління пенсійного забезпечення надійшло повідомлення про те, що необхідно перевірити правомірність нарахувань пенсійних виплат особам, які одержують пенсію за вислугу років, з метою недопущення переплат пенсій у випадку коли пенсіонери працюють на посадах лікарів та середнього медичного персоналу в установах та органах, внесеною постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №192 до абзацу 1 розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я, та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909. Під час перевірки пенсійних виплат особам які одержують пенсію за вислугу років було виявлено, що [PERSON] з 03.08.2015 року призначена на посаду старшого інспектора відділу з питань гігієни праці управління з питань праці Головного управління Держпраці, а в подальшому з 01.05.216 року переведена на посаду лікаря даної установи. Так судом встановлено, що сума яку зазначає позивач є виключно переплатою, а не пенсією, яка утворилась внаслідок виникнення рахункової помилки (технічної помилки), а отже на ці кошти не поширюється заборона ст. 1215 ЦК України. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Таким чином, без підтвердження фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до ст. 81 ЦПК України повинен довести позивач, посилання представника Обухівського об'єднаного УПФУ Київської області про наявність підстав для стягнення з [PERSON] зайво отриманої суми пенсії є необґрунтованими. Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, в сумі 25868 грн. 57 коп., які є пенсійною виплатою, як і не встановлено наявності рахункової помилки, то відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду доказів того, що переплата вказаних коштів відбулася у разі недобросовісності з боку відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed