Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсними договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Банк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», та договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», з приводу грошової вимоги до позивача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Банк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а в подальшому між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» були укладені договори факторингу, в тому числі і щодо передачі грошової вимоги до [PERSON] . Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015, якою скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015 про відмову у задоволенні позову [PERSON] , визнано протиправними дії державного реєстратора Державної реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи», скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивач вказує, що судом було встановлено, що обидва фактори, до яких перейшло право вимоги до позивача, не мають права здійснювати операції з валютними коштами, оскільки у останніх відсутня відповідна ліцензія, у зв`язку з чим вважає укладені договори факторингу недійсними. В обґрунтування позовних вимог позивач також посилався на те, що на час укладення спірних договорів існували обмеження щодо їх укладення, встановлені розпорядженням Держфінпослуг №231 від 03.04.2009, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників-фізичних осіб. На підставі викладеного позивач просив визнати недійсними договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Банк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», та договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», з приводу грошової вимоги до позивача. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.06.2017 у справі відкрито провадження, головуючий суддя Васалатій К.А. Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Зірник О.О. №103 від 07.08.2019 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав тимчасового відсторонення судді Васалатія К.А. з 07.08.2019 строком на шість місяців від здійснення правосуддя. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 визначено головуючого суддю Дибу О.В. Ухвалою суду від 20.11.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні проти позову заперечував, в матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача на позов, у яких він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що норми Цивільного кодексу України не містять обмежень щодо особи права вимоги грошових коштів, до якої відступлене воно за договором факторингу, а кодекс має вищу юридичну силу ніж розпорядження Держфінпослуг №231 від 03.04.2009, на яке посилається позивач. Також зазначив, що чинним законодавством не вимагається наявність ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями під час здійснення операцій факторингу. Вказав, що позивачем не зазначено яким чином і які його права порушені внаслідок укладення договорів факторингу. Крім того, просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу Відповідач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.04.2007 між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №865-Ф, за умовами якого позичальник отримав від банку кредитні кошти в сумі 67000 доларів США на придбання двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , з кінцевим терміном повернення 23.04.2017 та сплатою 15% річних плати за користування кредитними коштами. Згідно п.5.1.1 кредитного договору виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, за яким останній набув права вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором №865-Ф від 24.04.2007, що підтверджується реєстром заборгованостей боржників. 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким останній набув права вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором №865-Ф від 24.04.2007, що підтверджується реєстром заборгованостей боржників. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, треті особи: ТОВ «Кредитні ініціативи», Державна реєстраційна служба України, Державнийр реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Крюковський М.В., про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015, ухвалено нову, якою визнано протиправними дії державного реєстратора Державної реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи», скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 350 ГК України банк має право укласти договір факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким він передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої особи. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. За змістом ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За визначенням термінів, наведеним у п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Пунктом 11 ч.1 ст. 4 вказаного Закону фінансовими вважаються такі послуги, зокрема, факторинг. Частиною п`ятою ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Внаслідок укладення договорів факторингу відбулась зміна кредитора, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача/іпотекодержателя за кредитним договором №865-Ф від 24.04.2007, позичальником згідно з яким є [PERSON] . Згідно з договорами факторингу від 28.11.2012 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є юридичними особами, мають статус фінансових установ та внесені до Державного реєстру фінансових установ України (свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серія ФК №357 від 16.11.2012 та серія ФК №214 від 22.09.2008 відповідно). Отже, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовими установами, мають право здійснювати фінансові послуги, що відповідає положенням п.11 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також слід зазначити, що розпорядження Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», на недотримання якого посилався позивач як на підставу недійсності оспорюваних договорів факторингу, прийнято відповідно п.6 ч.1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг. Підпунктом 2 п.1 вказаного розпорядження Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб`єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб`єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою). Поняття «факторингу» не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені пунктом 1 вказаного розпорядження. Враховуючи викладене, розпорядження Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами спірних договорів факторингу при їх вчиненні. Таким чином, є необґрунтованими доводи сторони позивача про те, що оспорювані договори факторингу суперечать розпорядженню Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваних договорів вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаних договорів недійсними. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №757/16507/15 (провадження №61-87св19). Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed