Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до прокуратури Чернігівської області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України та просить стягнути на свою користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та 441767 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в лютому 2015 року позивач звернувся із заявою до Чернігівського міського відділу УМВС з приводу розшуку, затримання автомобіля, який йому належить та просив притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України. Вжитими заходами було встановлено місце знаходження автомобіля ОPEL ZAFIRA д.н.з. [NUMBER] , що на той час належала позивачу на праві власності та встановлено особу, в якого знаходився автомобіль, а саме [PERSON] 05.08.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015270010005726 внесені дані, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.190 КК України. Позивача 29.08.2015р. визнано потерпілим. Позивач посилається на положення ч.І ст.28 КПК України, відповідно до яких під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Позивач вважає, що оскільки в даному кримінальному провадження предметом шахрайских дій був автомобіль, то необхідно було провести слідчі дії які б встановлювали чи спростовували обставини шайхрайских дій, а саме: необхідно було провести огляд даного автомобіля, слідчим шляхом перевірити законність придбання та передачу авто, вилучити документи, які б підтверджували факт придбання автомобіля, вилучити докази які б підтверджували чи спростовували обставини ремонту автомобіля, придбання запчастин, вилучити автомобіль, замінені запчастини, тощо. Визнати речовими доказами. Провести одночасні допити зацікавлених осіб, вчинити інші необхідні слідчи дії, наприклад призначити необхідні експертизи. Позивач посилається на те, що обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна визначений ст.168 ч.4 КПК України. Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Украни від 19.11.2012 №1104, визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення. Так, п.5 цього Порядку встановлено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. Позивач вказує на те, що слідчими зазначені слідчі дії не проведені. Огляд та вилучення автомобіля не проведено, не вжито заходів для збереження речових доказів та не призначена товорознавча експертиза, що в подальшому призвело до втрати необхідних доказів. Неодноразові скарги позивача подані до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській обл. дієвих результатів не дали. В серпні 2016 року позивачу стало відомо, що [PERSON] скоєна крадіжка запасних частин з автомобіля ОPEL ZAFIRA д.н.з. [NUMBER] . З автомобіля зняті: двигун, підвіска, ходова, всі сидіння салону, колеса, коробка пердач, АКБ, фари, радіатори, подушки безпеки, дзеркала, бампера, автомагнітола, обшивка дверей, панель приладів, відсутні дворники, замок запалення, ключ запалення. За підрахунками позивача йому крадіжкою заподіяна шкода в розмірі 441767.00 грн. 26 серпня 2016 року позивач звернувся до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській обл. із заявою про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних про скоєння [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України. У заяві позивач також просив провести обшуки у підозрюваного та накласти арешт на майно. Всупереч чинному законодавству жодного руху зазаначена заява не отримала. Тільки 20.12.2017 року, після неодноразових скарг позивача, заступником керівника Чернігівської місцевої прокуратури Олійниковим А.В., за заявою щодо викрадення запчастин розпочато кримінальне провадження №42017271010000262 за ознаками ч.І ст.185 КК України, а за заявою про вчинення працівниками Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській обл. злочинів, передбачених ч.І ст.364, ст.396 КК України, зареєстрована та 26.02.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості за №42018271010000044 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.364 КК України, та за №42018271010000045, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.396 КК України. Слідство у кримінальному провадженні, яке внесено 26.02.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42018271010000044, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.364 КК України, та за №42018271010000045, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.396 КК України розслідується слідчим відділом управління Служби безпеки України в Чернігівській області. Слідство триває. З матеріалів кримінальних проваджень, у діях [PERSON] вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.192 та ч.5 ст.185 КК України, однак до цього часу кримінальні провадження в одне не об`єднані, його дії не перекваліфіковані, що перешкоджає повному та всебічному дослідженню обставин справ. 07.09.2018 позивачем до Деснянського районного суду м.Чернігова подана скарга на бездіяльність Чернігівської місцевої прокуратури та зобов`язання вчинити певні дії. Позивач зазначає про те, що під час досудового розслідування так і не була встановлена особа, яка скоїла злочин, хоча вона відома оскільки він прямо на неї вказує. Вважає, що на протязі майже трьох років слідчими ВП ГУНП в Чернігівській області ніяких суттєвих дій досудового розслідування не проводилось. Досудове розслідування триває дуже довгий проміжок часу, є неефективним та безрезультатним, що в свою чергу порушує права позивача, оскільки стороною обвинувачення не зібрано жодних доказів, які б дали можливість встановити істину у справі та забезпечити належний захист потерпілої сторони. Така бездіяльність привела до втрати доказів і можливості їх отримання, оскільки автомобіль позивача проданий по значно заниженій оцінці, що в свою чергу завдало йомуматеріальної шкоди в розмірі 441767.00 грн. Позивач неодноразово звертався до органу державної влади, зокрема до Чернігівської місцевої прокуратури, начальника слідчого відділу Чернігівського ВП ГУНП України в Чернігівській області та керівника Чернігівського відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області з приводу недотримання органом досудового розслідування розумних строків проведення досудового розслідування та бездіяльності слідчого відділу ГУ НП у Чернігівській області під час здійснення слідства. Кримінальне провадження двічі закривалось, але такі постанови були скасовані слідчим суддею. Таку бездіяльність органу досудового розслідування позивач вважає незаконною, такою, що завдає йому моральної шкоди, яка виражається у сильних душевних стражданнях, оскільки держава в особі органу досудового розслідування не може захистити його порушене право, яке підлягає захисту. Внаслідок не проведення процесуальних дій органом досудового слідства позивача більш як на два роки позбавлено можливості вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своїм автомобілем, за який він сплачує кредит до цього часу. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Факти, викладені позивачем у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тобто бездіяльність органу досудового розслідування позивачем доведено належними та допустимими доказами. На підставі наведеного вище, суд при вирішенні питання про розмір відшкодування виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, та, враховуючи усі обставини даної справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача належить стягнути у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи те, що в судовому засіданні не доведено того факту, що позивач поніс матеріальні збитки в розмірі 441 767 грн., позов в цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial