Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом\~ до відповідача, третя особа: орган опіки\~ та піклування виконкому Бердянської міської ради про зміну порядку побачення з дитиною, відшкодування моральної шкоди та зобов»язання відповідача узгоджувати та приймати спільно з позивачем всі питання розвитку та виховання дитини. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що 04.10.2014 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого вони мають сина - [PERSON] [INFO]. Позивач разом з відповідачем не проживають. З 30.05.2015 року відповідач умисно приховує дитину від позивача. Будь-які побачення з сином не можливі, оскільки відповідач чинить перешкоди. В червні 2015 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити порядок побачення з дитиною. 01 жовтня 2015 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області виніс рішення, відповідно до якого визначено позивачу час для побачення з сином щосуботи та щонеділі з 10-00 год. до 12-00 год. За весь цей час відповідач ні яким чином не давала позивачу можливості побачити свого сина. 02 вересня 2015 року орган опіки та піклування надав висновок, у якому вважає доцільним встановити позивачу час для особистого спілкування з дитиною в суботу та неділю з 10-00 год. до 12-00 год. в присутності матері, на підставі рішення суду по справі № 310/5508/15-ц. Позивач зазначив, що коли рішення суду про встановлення порядку побачення з дитиною набрало законної сили, відповідач продовжувала чинити перешкоди в побаченні з сином та приховувала його від нього. Позивач вказав, що 17.10.2015 року він, у зазначеній рішенням суду годині прийшов до будинку, де проживає відповідач разом з їхнім сином. Відповідач через закриті двері повідомила позивача, що син хворий та з ним не можна виходити на вулицю. Після цього випадку, позивач спілкувався з лікарем щодо здоров»я сина, лікар інформацію щодо хвороби дитини не підтвердив, оскільки напередодні проводилось медичне обстеження [PERSON] і не виявила будь-яких хвороб з якими виходити на вулицю заборонено. Пізніше відповідач повідомила позивача, що дитині повинні зробити щеплення, перед яким [PERSON] повинен бути на карантині та не бачити людей. Після розмов з лікарем, позивач зрозумів, що лікарю про таке щеплення не відомо. Позивач зазначив, що відповідач повинна узгоджувати медичне забезпечення сина. Проте відповідач порушує зазначене зобов'язання, оскільки позивач не давав згоду на щеплення перед здійсненням якого, сина повинні помістити на карантин. Позивач вказав, що відповідач разом з її батьками зустріли його мати, вони були агресивно налаштовані, штовхали її та казали, що йому та його матері сина показувати не будуть. Позивач звернувся до правоохоронних органів, які провели перевірки та здійснили роз'яснення відповідачу та її родичам. Відповідач продовжує не виконувати рішення суду та продовжує переховувати дитину. Остання її вигадка була така, що тепер вже вона сама хвора, а згідно рішення суду під час побачення, їх син повинен бути разом з матір'ю, тому вона не зможе через свою хворобу виконати умови рішення суду, а тому їх син також не буде бачитись з позивачем. Також позивач вказав, що відповідач займається постійними вимаганнями від нього грошових коштів. Батько відповідача у розмові заборонив позивачу підходити до будинку, де проживають [PERSON] з відповідачем. У лютому 2016 року позивач звертався до Бердянського відділу ДВС України в Запорізької області із виконавчим листом, стосовно встановлення порядку побачення з дитиною. Державним виконавцем Бородіною Ю.О. було відкрито виконавче провадження і надано відповідачу час для добровільного виконати рішення. Відповідач умисно продовжувала не виконувати рішення суду. Тому, 19.12.2015 року позивач разом з державним виконавцем прибули до місця проживання дитини. В присутності державного виконавця відповідач дала змогу побачити позивачу сина лише двадцять хвилин (з 10:15 год. до 10:35 год.). Зустріч відбувалась напружено, оскільки приїхав батько відповідача та вийшла її мати, які намагались спричинити сварку, заборонили відходити від будинку аргументуючи це тим, що позивач зможе від них втекти разом з сином. На його зауваження, що на їх вулиці не досить зручно проводити прогулянку оскілки був вітер та повсюди гавкали сусідські собаки, і на пропозицію провести прогулянку, батьки відповідача категорично заперечили. Мати відповідача вихопила в позивача дитину і занесла її в свій будинок не зважаючи на те, що час побачень ще не пройшов. На наступний день, вже коли державного виконавця не було, відповідач знову не надала позивачу можливості побачитись із сином, сказавши, що вони разом із сином сплять. Позивач вказав, що відповідач буде й далі вигадувати про свою хворобу та інші факти, тільки щоб він не бачив сина, а тому позивач вважає, що йому потрібно змінити порядок побачення з дитиною встановлений рішенням суду у справі № 310/5508/15-ц, а саме після виповнення одного року сина 3 (три) рази на тиждень на території місця проживання позивача в наступні дні (без присутності відповідача, її родичів та її близьких) - в п'ятницю з 15:00 годин по 18:00 годину; суботу з 09:00 години до 16:00 годин; неділю з 09:00 години до 16:00 годин, зобов'язавши відповідача самостійно приводити сина до початку зазначених годин до його квартири [ADDRESS]. Позивач вказав, що внаслідок протиправної поведінки відповідача йому заподіяно душевні страждання, пов'язанні з неможливістю приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином, з тривогою за його здоров'я та життя. Тому в порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь 15000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав уточнену позовну заяву. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що нема підстав для змінення часу та порядку побачення позивача з дитиною і, що вона виконує попереднє рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, яким був встановлений час для побачення позивача з дитиною. Представник третьої особи в судовому засіданні також вважав позов необґрунтованим і надав судові висновок, в якому визначив час побачення позивача з дитиною, такий, який вже був встановлений попереднім судовим рішенням. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, після державної реєстрації. Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO] батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 року, яке набуло законної сили 13 жовтня 2015 року було визначено [PERSON] час для побачення з сином [PERSON] , [INFO], щосуботи та щонеділі з 10-00 години до 12 години, в присутності матері [PERSON] та відповідач [PERSON] була зобов»язана узгоджувати з [PERSON] питання медичного забезпечення, освіти та місця проживання дитини [PERSON]. В судовому засіданні позивачем не надано належних доказів, що вищевказане рішення суду не виконується, що саме відповідач перешкоджає виконанню рішення суду. Відповідно до акту державного виконавця від 19.12.2015 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.10.2015 року відповідач виконує, відповідно до акту державного виконавця від 13.02.2016 року у визначений [PERSON] час для побачення з дитиною, а саме в суботу з 10.00 до 12.00 години стягувач для спілкування з дитиною не з»явився. Суду також надані позивачем висновки Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області за результатами звернень [PERSON], яка прохала вжити заходи до своєї невістки [PERSON], яка перешкоджає їй бачитися з онуком [PERSON], але вона не є стороною у справі і предметом спору є встановлення часів побачення батька з дитиною, а не бабусі з дитиною. Відеозапис, наданий позивачем, на якому він зафіксував один із днів побачень з дитиною, а саме, коли відповідач відмовила йому у побаченні з дитиною, не може бути врахований судом, як належний доказ, оскільки із нього не вбачається дата та місце відеозйомки, крім того, і сам представник відповідача не заперечував в судовому засіданні, що , коли дитина хворіла, що підтверджується відповідними медичними довідками, побачення не відбувалося, це був один із цих днів. Показання свідків стосовно предмету позовних вимог, суд критично оцінює, оскільки свідки, які опитані , як за клопотанням позивача, так і за клопотанням відповідача є родичами сторін і заінтересовані в розгляді справи, тому, їх показання відносно того, хто саме не виконує рішення суду, суд не бере до уваги. При ухваленні рішення від 01.10.2015 року суд, визначаючи позивачу [PERSON] час для побачення з дитиною, врахував малолітній вік дитини, перебування її на грудному годуванні, тому і визначив час побачення позивачу батьку дитини два рази на тиждень в присутності матері. Судом встановлено, що на теперішній час ці обставини суттєво не змінилися, дитина є малолітньою, грудне годування повністю не відмінено, доказів невиконання рішення суду позивачем не надано. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради щодо вирішення питання визначення порядку побачень батька з дитиною від 08.02.2016 року № 01-0751/48 , враховуючи стан здоровя дитини, погодні умови та не порушуючи режим дня дитини, встановлено час побачення батька з дитиною, таким чином: в суботу та неділю з 10.00 до 12.00 в присутності матері [PERSON], тобто такий же час, що і був встановлений попереднім рішенням суду. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позивом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд, враховуючи ту обставину, що на теперішній час, порядок побачення позивача з дитиною, же встановлений рішенням суду від 01.10.2015 року, не прийшов до висновку про необхідність змінення цього порядку, не встановив, що відповідач чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною. Тому вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом змінення порядку побачення з дитиною, встановленого рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.10.2015 року. Суд вважає, що нема законних підстав і для задоволення позовних вимог про зобов»язання відповідача узгоджувати та приймати спільно з позивачем всі рішення щодо дитини, процесу її розвитку та виховання, а також поїздок дитини за межі міста Бердянська, проведення обов»язкових медичних оглядів у присутності батька, повідомляти позивача про всі наявні способи зв»язку з [PERSON], усі діючи номери стаціонарних та мобільних телефонів, оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.10.015 року [PERSON] була вже зобов»язана узгоджувати з [PERSON] питання медичного забезпечення, освіти та місця проживання дитини [PERSON] Позивачем не надано доказів, стосовно того, що відповідач не узгоджувала з позивачем якихось питань, які вона була зобов»язана узгоджувати з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України, рішення орган опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 159 Сімейного кодексу України, особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Не підлягають задовленню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15\~000 гривень, тому що позивачем не надано судові належних доказів для застосування ст. 1167 ЦК України , як і ст. 159 ч.5 СК України. На підставі\~ ч. 2 ст. 104, ст. 105, ст. 110. ст.. 112 ст. 141, 155, ст. 159 СК України і

Outcome: dismissed