Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права приватної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 06 грудня 2015 року померла його дружина [PERSON], про що виконавчим комітетом Марянівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області було видано свідоцтво про смерть серії І-ОЛ № 217841. До часу своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після смерті [PERSON] позивач успадкував все належне їй майно, як спадкоємець першої черги, спільні доньки відмовились від спадщини на користь позивача. При житті дружина позивача тяжко хворіла (онкологічне захворювання), але разом з тим вона позивачу повідомляла, що їй [PERSON] та [PERSON] заповіли належні їм земельні ділянки, оскільки вона їм допомагала матеріально, надавала всіляку допомогу, з тих причин що в останніх не було родичів. Останнім часом хвороба дружини загострилась та позивач і його доньки не переймались обставинами наголошеного нею вище, а приймали всіх зусиль для її скорішого одужання, але все виявилося марним. Як позивач вже наголошував, поховавши дружину він оформив в державного нотаріуса спадщину, що залишилась після смерті дружини. В травні місяці 2017 року, позивач знаходився вдома та переглядав сімейні альбоми (згадував молоді роки) в яких він виявив, копії державних актів на землю та заповіти відповідно до яких [PERSON] та [PERSON], заповіли кожна окремо все майно своє майно покійній дружині позивача. Від знайомих [PERSON] позивачем було зясовано, що вона померла 12.11.2001року. Від знайомих [PERSON] позивачем було зясовано, що вона померла 01.02.2007 року. Після чого позивач знову звернувся до нотаріуса з приводу оформлення зазначених земельних ділянок, оскільки його дружина при житті їх не успадкувала. Нотаріус усно повідомила позивачеві, що видати свідоцтво на право на спадщину на зазначені земельні ділянки вона позбавлена можливості, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. У разі відсутності таких документів нотаріус не має право оформляти спадщину. Позивач має в своєму розпорядженні тільки копії державних актів на землю, що були ним знайдені. У відсутності оригіналу державного акту позивач позбавлений можливості оформити спадщину. Видача дублікатів державних актів чинним законодавством не передбачена. Позивачеві було рекомендовано нотаріусом звернутись до суду. З цих підстав позивач вимушений звертатись до суду, і просити захисти його спадкове право. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, але надали суду заяви в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник третьої особи Новоархангельської районної державної адміністрації у Кіровоградській області в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що справу можливо розглянути за відсутності сторін. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру Новоархангельському районі Кіровоградської області в судове засідання не зявився, але надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачі позов визнали в повному обсязі, на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. \~ Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Судом встановлено, що згідно світлокопії свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 217841 [PERSON] померла 06 грудня 2015 року в с. Марянівка Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.10/. При житті 06.06.2001 року Марянівською сільською радою від імені [PERSON] був посвідчений заповіт, в якому остання усе все належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла [PERSON], заповіт не змінено і не скасовано /а.с.8/. При житті 01.06.2001 року Марянівською сільською радою від імені [PERSON] був посвідчений заповіт, в якому остання усе все належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла [PERSON], заповіт не змінено і не скасовано /а.с.9/. Відповідно до світлокопії державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КР № 037307 [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,38 га., яка розташована на території Марянівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.15/. Відповідно до світлокопії державного акту на право приватної власності на землю серія КР № 03749 [PERSON] належала земельна ділянка площею 5,11 га., яка розташована на території Марянівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.15/. Про втрату державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №037307, виданого 23 жовтня 2001 року Новоархангельською районною державною адміністрацією на імя [PERSON] та державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №037459, виданого 23 жовтня 2001 року Новоархангельською районною державною адміністрацією на імя [PERSON] позивач звертався з оголошенням, яке було опубліковане в місцевій газеті «Колос» від 17.03.2018 року. З довідки виданої Марянівською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] [INFO] проживала і була зареєстрована в [INFO] до дня смерті, про що свідчить актовий запис № 3 від 01.02.2007 року. В даному домоволодінні проживала сама, інших родичів не мала. Виписана у звязку зі смертю. Марянівською сільською радою було посвідчено заповіт на імя [PERSON] 21.06.2001 року за №74 /а.с.16/. З довідки виданої Марянівською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] [INFO] проживала і була зареєстрована в [INFO] до дня смерті, про що свідчить актовий запис №103 від 12.11.2001 року. В даному домоволодінні проживала сама, інших родичів не мала. Виписана у звязку зі смертю. Марянівською сільською радою було посвідчено заповіт на імя [PERSON] 06.06.2001 року за №72 /а.с.17/. Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України вказує на те, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1218 ЦК України визначає, що \~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1225 ЦК йдеться мова про те, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України наголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В розумінні ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Оскільки дружина позивача не оформила спадкових прав на вищеозначене майно то це право, виходячи із положень ст. 1276 ч. 1 ЦК України, переходить до позивача, і він не може бути позбавлений цього права і має право успадкувати майно відповідно до заповіту. Суд задовольняючи позовну вимогу виходить із засад справедливості, як фундаментального принципу права у практичній площині. На підставі наведеного та

Outcome: approved