Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24 вересня 2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач згідно з п. 2.1.1.5.5, п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 224331 грн. 81 коп., з яких 11950 грн. - заборгованість за кредитом, 211981 грн. 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 400 грн. - заборгованість по пені та комісії, при цьому від цієї суми заборгованості віднімається сума, в розмірі 29924 грн. 42 коп., яка була стягнута рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 9720 грн. 37 коп. (процентна складова), від сплати яких відповідач ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 135), у судове засідання не з`явився, просить суд проводити розгляд справи за їх відсутності (а.с. 202), згідно поданих відповіді на відзив та пояснень позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 148-154, 166-172, 185-194). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, підтримав відзив на позовну заяву та пояснив, що за даним кредитним договором винесено заочне рішення про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, приймав участь в судовому засіданні через повноважного представника. З`ясувавши думку представника відповідача, суд враховуючи, що представник позивача повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, постановив проводити судовий розгляду у відсутність представника позивача в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір 24 вересня 2010 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, останній виявив бажання про оформлення картки «Gold» та йому був встановлений кредитний ліміт в розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячним платежем в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості та з встановленим пільговим періодом нарахування відсотків до 30 днів. Оскільки відповідач належним чином свої обов`язки за кредитним договором не виконував з нього було стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 12106 грн. 16 коп., по процентам за користування кредитом в розмірі 10857 грн. 57 коп., була нарахована пеня та комісія в розмірі 1 250 грн. 00 коп. (а.с. 92). У відповідність до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини додатковому доказуванню не підлягають. Позивач в своєму позові та відповіді на відзив зазначає, що оскільки відповідачем не виконано попереднє рішення суду, тому на станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 224331 грн. 81 коп., з яких 11950 грн. - заборгованість за кредитом, 211981 грн. 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 400 грн. - заборгованість по пені та комісії, при цьому від цієї суми заборгованості віднімається сума, в розмірі 29924 грн. 42 коп., яка була стягнута рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 9720 грн. 37 коп. (процентна складова). Разом з тим, на підтвердження той обставини, що відповідач не виконав заочне рішення суду Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року, позивач не надав жодного доказу, як і не надав доказів, того чи було дане рішення пред`явлено до примусового виконання чи ні, яка сума залишку не стягнутої суми, які причини не виконання заочного рішення і чи залежали вони від волі відповідача. Крім того вказуючи, на те, що з відповідача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом, позивач не надав доказів, що обґрунтовують повторне стягнення таких сум враховуючи, що заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року вказані суми вже були стягнуті. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що позивачем, в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, а саме виконання чи не виконання заочного рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 549-551, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України,

Outcome: dismissed