Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання спадкового договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, будучи власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,47 га, яка розташована в межах Лоташівської сільської ради Тальнівського району, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія 1-ЧР №002822, 19.10.2011 оформив довіреність та уклав спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Тальнівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] Позивач дізнався, що укладений правочин суперечить актам цивільного законодавства, які діяли на момент його укладення, а саме пункту 15 розділу X перехідних положень Земельного кодексу України (у редакції на момент вчинення спадкового договору), яким встановлено, що до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд визнати недійсним спадковий договір від 19.10.2011 посвідчений приватним нотаріусом Тальнівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON], номер у спадковому реєстр 51864762 та довіреність від 19.10.2011 зареєстрована у реєстрі за №3994. Представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача, до початку судового розгляду подав заяву про те, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не зазначено яким чином порушено його право, яке підлягає захисту. Щодо недійсності довіреності відповідач посилається на те, що в спірній довіреності немає жодного слова щодо надання [PERSON] прав на відчуження. В довіреності зазначено, що [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти його інтереси стосовно користування належними йому правами. Відчуження є право розпорядження, а таких прав [PERSON] спірною довіреністю не надавав. Посилаючись на вищевикладені підстави відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], який є власником земельної ділянки площею 2,47 га, розташованої на території Лоташівської сільської ради Тальнівського району, яка передана йому у приватну власність, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія І-ЧР №002822, уклав 19.10.2011 Спадковий договір з [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Тальнівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] Відповідно до п. 1, 2 вищевказаного Спадкового договору, набувач [PERSON] зобовязується виконувати розпорядження відчужувача [PERSON] і в разі його смерті набуває право власності на нерухоме майно, що є предметом цього договору. [PERSON], відчужувач за цим договором, передає після своєї смерті у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 24700 кв.м., призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лоташівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, кадастровий номер 7124086200:00:01:594. Приватним нотаріусом Тальнівського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна земельної ділянки, яка належить [PERSON] Відповідно до [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вищевказаний Спадковий договір зареєстрований в Спадковому реєстрі 19.10.2011 приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до Довіреності вчиненої 19.10.2011 та посвідченої приватним нотаріусом Тальнівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси стосовно користування належними йому згідно Державного акта на право приватної власності І-ЧР №002822, вид. згідно рішення Лоташівської сільської ради Тальнівського району від 21.11.2001 за №15/10, зареєстрованого 28.11.2001 в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №491. Довіреність видана строком на десять років і дійсна до 19.10.2021. Відповідно до ст. ст. 1302, 1304, 1307 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. На майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Відповідно до ст. ст. 244, 245 ЦК України, представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Відповідно до сталої судової практики встановленої Верховним судом України та викладеної у правових позиціях Верховного суду України захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Аналогічна позиція викладена в Постановах ВСУ від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 07.07.2014 у справі №6-78цс14. Відповідно до п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України станом на 19 жовтня 2011 року, тобто на день посвідчення довіреності, до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, визначивши особливості обігу земель державної та комунальної власності і земель товарного сільськогосподарського виробництва. Виходячи зі змісту спадкового договору, одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. На даний момент відчуження земельної ділянки не відбулося. Отже, спірне майно залишається у власності позивача. Крім того, на користь цього свідчить і те, що нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна земельної ділянки. Враховуючи наведене, аналізуючи досліджені докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а обставини, на які посилається позивач в обґрунтуванні своїх вимог не доведеними, томусуд немає можливості дійти переконливого висновку, щодо наявності факту порушення права позивача, а тому відсутні підстави для визнання спадкового договору недійсним. Разом з тим, вирішуючи спір щодо недійсності довіреності, судом встановлено, що спірною довіреністю не надано прав на відчуження. В довіреності зазначено, що [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти його інтереси стосовно користування належними йому правами. Відчуження є правом розпорядження, а таких прав [PERSON] спірною довіреністю не надавав. За таких обставин, суд дійшов висновку, що при посвідченні довіреності від 19.10.2011 не було порушено п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, а тому відсутні підстави для визнання довіреності недійсною на підставі ст. 203, 215 ЦК України. На підставі ст. ст. 1302, 1304, 1307 ЦК України, ст. ст. 244, 245 ЦК України,

Outcome: dismissed