Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третіх осіб про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 21.01.2020 р., зареєстрованого в реєстрі за №1165, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №500292393 від 20.07.2012 р. на загальну суму 26616,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за заявою відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис 21.01.2020 р., зареєстрований в реєстрі за №1165, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №500292393 від 20.07.2012 р. на загальну суму 26616,94 грн. Вважає такий незаконним та таким, що не підлягає до виконання, з тих підстав, що обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника. Так останній вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат». Крім того, перед вчиненням виконавчого напису стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Проте, жодних таких повідомлень від відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором, позивач не отримував. Крім того сплив строк позовної давності за кредитним договором№500292393 від 20.07.2012 р., а відповідач звернувся до приватного нотаріусу, після закінчення строку встановленого для винесення виконавчого припису у відповідності до Порядку №296/5 від 22.02.2012 та ст.88 Закону України «Про нотаріат». Вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства України, а тому просить позов задоволити. Ухвалою судді від 10 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не скерував, клопотання про відкладення не подавав. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не скерував, клопотання про відкладення не подавав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду належним чином були повідомлені, причини не явки не повідомили, клопотання про відкладення не подавали. За таких обставин суд вирішує справу на підставі пояснень позивача та наявних у матеріалах справи доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20 липня 2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір № 500292393 (а.с.68). До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20.01.2020р. перейшло право вимоги за кредитним договором № 500292393. Як вбачається із довідки від 12.10.2020 виданої [PERSON] , на його картки накладено арешт згідно постанови ВП №62237310 від 02.06.2020, при примусовому виконанні виконавчого напису №982 від 28.02.2020, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович Крім того, листом від 08.07.2020 приватний виконавець Табінський О.В. скерував на адресу позивача копію постанови про відкриття виконавчого провадження №62436307 від 08.07.2020. 21 січня 2020 року було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 21.01.2020 р., зареєстрованого в реєстрі за №1165, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №500292393 від 20.07.2012 р. на загальну суму 26616,94 грн. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України,\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий\~висновок викладений\~у постанові\~Верховного Суду\~від 23\~січня 2018\~року № 310/9293/15. В судовому засіданні позивач зазначив, що не погоджується із сумою боргу та така за кредитним договором не є безспірною. Відповідачем дані обставини не заперечуються, та не спростовані, документи на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис на адресу суду не скеровано. Крім того, як вбачається з Кредитного договору №500292393 від 20 липня 2012 року, строк повернення кредитної заборгованості спливає 23 липня 2015 року. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис за Кредитним договором №500292393 від 20 липня 2012 року 21 січня 2020 року. Отже, судом встановлено, що строк дії кредитного договору закінчився 23 липня 2015 року, а строк для звернення до нотаріуса минув 23 липня 2018 року. Виконавчий напис вчинено лише 21 січня 2020 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Аналізуючи сукупність зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось після спливу строку передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а також з порушенням вимоги закону про безспірність заборгованості. Отже, вчинення виконавчого напису 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., суперечить положенням ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» , що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved