Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 1990 року. Шлюб зареєстрований 12.07.1990 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 3149. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні підтримує вимоги, мотивуючи тим, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті привело до припинення шлюбних відносин, вважає, що сім'я повністю розпалась, оскільки стало зрозумілим, що втрачені почуття і сенсу підтримувати спільне життя не має. З жовтня 2013 року проживають окремо, переконався, що є зовсім різними людьми, сімейні стосунки не підтримують, ведуть роздільне господарство та мають різний бюджет і тому вважає, що в подальшому підстав для збереження їх сім'ї не має. Зазначає, що житлових спорів на час звернення до суду з цією позовною заявою про розірвання шлюбу у нього не існує. Посилається на те, що неповнолітній син залишився проживати з відповідачкою, а на його утримання він надає матеріальну допомогу добровільно. Просить позов задовольнити, наполягаючи на розірванні шлюбу, заперечує проти надання судом будь-якого строку для примирення, оскільки відповідачка просила час і він давав цей час на протязі тривалого періоду, однак позитивних результатів це не дало і він категорично наполягає на розірванні шлюбу. Крім того звертає увагу суду на те, що збереження шлюбу з відповідачкою суперечить його інтересам, остання намагається затягнути розгляд справи, після судового засідання свого ставлення до нього не змінила, не приймала будь-яких мір для примирення чи нормальної розмови виниклих питань та їх вирішення. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, зазначаючи, що відповідачка умисно тероризує та шантажує позивача, оскільки дійових мір для примирення не вживала і не вживає, умисно ухиляється від явки в суд, зазначаючи, що не буде приходити до суду і це свідчить про її безвідповідальність. Представник відповідачки також в телефонній розмові з нею заявив, що з'являтись до суду йому заборонила відповідачка і він до суду не буде приходити. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і останній не бажає в подальшому з відповідачкою перебувати в шлюбі та наполягає на розлученні, тому просить вимоги позивача задовольнити, оскільки вони повністю доведені ним. Відповідачка та її представник в судове засідання повторно не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки та її представника, відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, визнавши їх неявку в судове засідання не поважною. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так частина друга ст. 104 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту статті 105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства та бюджету, з жовтня 2013 року проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу і вважає примирення неможливим. Також вирішуючи питання про розірвання шлюбу суд враховує ту обставину, що відповідачкою не надано суду будь-яких доказів в підтвердження її намірів для збереження сім'ї та належних доказів, які б свідчили про її дії, які б переконали в можливості відновлення стосунків сторін в майбутньому і мали суттєве значення при розгляді справи та були підставою для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім'ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, а тому суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітнього сина сторін, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, а відповідачка в судове засідання не з'явилася та не висловила свою думку стосовно вибору прізвища після розірвання шлюбу, оскільки останньою під час реєстрації шлюбу воно було змінено, суд вважає за можливе залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]», що не заважає їй в подальшому змінити його відповідно до вимог чинного законодавства України. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved