Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. 28 січня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, який зареєстровано в реєстрі за номером 258. Згідно цього договору, він був визнаний позикодавцем, а [PERSON] - позичальником. Відповідно до укладеного договору позики, а саме: відповідно до п.1, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 336 000, 00 (триста тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок, що складали в еквіваленті 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США по комерційному курсу на 28 січня 2015 року 1 долар США - 21,00 грн. В свою чергу [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів в термін до 19.02.2015 року включно. На момент подання позовної заяви [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань відповідно до договору позики. Згідно п.4 договору позики, укладеного між ним та відповідачем по справі, повернення суми позики повинно бути виконано шляхом передачі грошових коштів готівкою, згідно ст.1049 ЦКУ, в розмірі, вказаному в п.1 укладеного договору, в еквіваленті 16 000 доларів США, по комерційному курсу на день повернення грошових коштів. На момент подання позовної заяви, згідно комерційного курсу НБУ, 1 долар США - 22,11 грн. Відповідно, заборгованість [PERSON] у національній валюті становить 353 881, 19 грн. Відповідною є й ціна позовної заяви. За таких обставин звернувся до суду і просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість у вигляді грошових коштів в сумі 353 881, 19 грн. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримав і просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи по суті був повідомлений належним чином оголошеннями в газетах „Вісник Придніпровя та „Урядовий курєр. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Справа слухалась у його відсутність, відповідно до ст.169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст.1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як встановлено в судовому засіданні, 28.01.2015 року між сторонами було укладено договір позики, який зареєстровано в реєстрі за № 258 (а.с.6). Згідно цього договору, позивач був визнаний позикодавцем, а відповідач - позичальником. Відповідно до укладеного договору позики, а саме: відповідно до п.1, позивач [PERSON] передав у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 336 000, 00 (триста тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок, що складали в еквіваленті 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США по комерційному курсу на 28.01.2015 року (1 долар США - 21,00 грн.) В свою чергу, відповідач [PERSON] зобов'язався повернути позивачу [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів в термін до 19.02.2015 року включно. На момент подання позовної заяви відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань, відповідно до договору позики. Не виконав він їх й на момент розгляду позовної заяви судом. Згідно п.4 договору позики, укладеного між сторонами по справі, повернення суми позики повинно бути виконано шляхом передачі грошових коштів готівкою, згідно ст.1049 ЦКУ, в розмірі, вказаному в п.1 укладеного договору, в еквіваленті 16 000 доларів США, по комерційному курсу на день повернення грошових коштів. На момент подання позовної заяви, згідно комерційного курсу НБУ, 100 доларів США 2211, 7574 грн. (а.с.4) Відповідно, заборгованість [PERSON] у національній валюті становить 353 881, 19 грн. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення боргу та судових витрат. Однак, в частині забезпечення позовної заяви шляхом заборони виїзду відповідача за кордон, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки для даної вимоги передбачено інший порядок судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial