Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту належності [PERSON] нерухомого майна, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно - 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] як за спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Від позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Від відповідача по справі, Ковалівської сільської ради Полтавського району, до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без їхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 23 липня 1950 року перебували у шлюбі, який зареєстровано Потічанською сільською радою Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 7, і весь час проживали разом. Але, [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] в частині будинку за договором дарування ( а.с. 17), а [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] Після смерті [PERSON], яка настала [INFO] р. (а.с. 12), залишилося спадкове майно - 1/6 частина будинку по [ADDRESS] Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, але [PERSON] фактично набула право на це спадкове майно, так як на час смерті чоловіка проживала разом з ним і користувалася його майном. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, кодекс застосовується до цивільних відносин , що виникли після набрання ним чинності. Отже, правовідносини стосовно спадкування [PERSON] майна після чоловіка [PERSON], повинні регулюватися відповідно до норм Цивільного кодексу в ред.. 1963 року. Згідно ст.. 548 ЦК УРСР в ред. 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець його прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в ред.. 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [INFO] року померла [PERSON] (а. с. 11), про що 31.10.2012 року Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області складено відповідний актовий запис за №64, та видано свідоцтво про смерть. Згідно заповіту, посвідченого Ковалівською сільською радою 30 січня 2001 року та зареєстрованого в реєстрі за № 9, [PERSON] заповіла позивачу та його брату [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] заяву про відмову від спадщини, що підтверджується довідкою Полтавської районної державної нотаріальної контори від 16 квітня 2014 року № 1080. (а.с. 10). Так як, [PERSON] з часу смерті [PERSON] і по день своєї смерті користувалася спадковим майном, 1/6 частиною житлового будинку в [ADDRESS], вона вважається такою, що прийняла спадщину після чоловіка та воно було належне їй. Але, за життя [PERSON] не оформила свідоцтво про право на спадщину за законом після чоловіка, а тому відсутній правовстановлюючий документ на цю частину житлового будинку. Крім цього, в договорі дарування від 16.02.1955 р. відсутня повна адреса будинку та документ пошкоджений. Всі ці обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується довідкою Полтавської районної державної нотаріальної контори від 16 квітня 2014 року № 1080. (а.с. 10). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкове майно у вигляді 1/6 частини житлового будинку в [ADDRESS], позивач прохає спадкувати за законом, відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, так як внуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. На час смерті [PERSON] її сина (батька позивача), [PERSON], не було в живих, отже позивач є спадкоємцем за правом представлення. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] на даний час являється єдиним спадкоємцем за законом після померлої, то відповідно за ним можливо визнати право власності на вказане спадкове нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved