Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким здійснити поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме визнати за ним право власності на 1/2 частки гаража, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. І. Франка, 27. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.01.1984р. між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, який на даний час не розірвано. За час шлюбу, а саме 18.06.2004р. ними придбано гараж «Б-1» загальною площею 16,3 кв.м. за адресою м. Львів, вул. І. Франка, 27, однак право власності зареєстровано за відповідачем. Оскільки гараж придбано за час шлюбу, він вважається спільною сумісною власністю. Відповідач заперечує його право на майно, придбане у шлюбі, у звязку з чим просить провести поділ гаража у спосіб визнання за ним права власності на 1/2 частки. В судове засіданні позивач не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, про розгляд справи повідомлена належним чином. 28.02.2017р. подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку із сімейними обставинами. Будь-яких доказів про поважність причин суду не надано, внаслідок чого причини неявки слід визнати неповажними. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21.01.1984р. між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що стверджується даними паспорта відповідача (а.с.28зв.). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.3), на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2004р. відповідачу на праві приватної власності належить гараж «Б-1» загальною площею 16,3 кв.м. за адресою м. Львів, вул. І. Франка, 27. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Поняття спільної сумісної власності наведено в ч. 1 ст. 368 ЦК України, згідно з якою це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Як зазначено в ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя врегульовано нормами ст. 69-72 СК України, а також приписами ст. 372 ЦК України. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної\~сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справо № 6-2811цс15 сформулював правову позицію від 30.03.2016р., в якій розяснив, що у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що предмет поділу вважається неподільною річчю, позов про поділ майна подружжя у спосіб визнання за позивачем права власності на 1/2 частки гаража є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Оскільки задоволення вказаного позову змінює правовий режим відносно майна із спільної сумісної на спільну часткову власність, відповідно до згаданих вище розяснень право власності на іншу 1/2 частки гаража слід визнати за відповідачем. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved