Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши , що з 08.10.2020 року по 03.06.2021 року працював у відповідача водієм автомобіля ЗІЛ-131 з маніпулятором. Наказом №39-к від 03.06.2021 року був звільнений на підставі ст.40 п.2 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Зі звільненням не згодний. 28.10.2020 року з ним стався нещасний випадок на виробництві з отриманням трудового каліцтва. Згідно довідки до акту огляду МСЕК позивачеві з 26.04.2021 року йому встановлена 3 група інвалідності та протипоказана важка фізична праця, довготривала ходьба. Наказом відповідача від 29.04.2021 №92 його було поновлено на посаді водія автомобіля ЗІЛ-131 з маніпулятором або за новою посадою, запропоновано нові посади водія легкового автомобіля, сторожа адмінбудівлі, робітника на лісокультурних роботах, прибиральника адмінбудівлі. Листом відповідача від 15.05.2021 року №159 позивача було повідомлено, що на підставі заключення МСЕК від 28.04.2021 року він не придатний до роботи на посаді водія вантажного автомобіля, тому не може продовжувати працювати на цій посаді. Однак такого заключення МСЕК не існує, оскільки такі висновки при наданні групи інвалідності не робляться, а має призначатись окрема експертиза з врахуванням посадових обов`язків працівника. Ні по займаній посаді, ні по запропонованим посадам така експертиза не проводилась. Таким чином, своє звільнення позивач вважає безпідставним. Просив наказ від 03.06.2021 року №39-к про звільнення скасувати, поновити його на посаді водія автомобіля ЗІЛ-131 з маніпулятором, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, які будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання (судові виклики отримали 03.09.2021 р.), в судове засідання не прибули, своїх пояснень не надали. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв не подано. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності звільнення позивача з посади на підставі ст.40 п.2 КЗпП України наказом директора ДП «Коростенський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» №39-к від 03.06.2021 року. Підставою видачі вказаного наказу про звільнення позивача водія транспортного цеху, зазначено висновок Травматологічної медико-соціальної експертизи від 28.04.2021 року, повідомлення про звільнення, подання до первинної профспілкової організації, протокол засідання первинної профспілкової організації. Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Підставою для звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України є або фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки, або стійке порушення функцій організму, визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, підтверджені довідкою медико-соціальної експертної комісії. Підставою для звільнення за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України є висновок медико-соціальної експертної комісії або медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника. Звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України належить до випадків розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця чи уповноваженого ним органу, воно допускається лише за наявності попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Зазначені доводи ґрунтуються на правових висновках Верховного Суду у справах № 523/8055/16-ц (провадження №61-19749св18), №521/17982/16-ц (провадження №61-37921св18). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №585014 позивачеві встановлена з 26.04.2021 року третя група інвалідності, протипоказана важка фізична праця, довготривала ходьба. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №083779 визначена втрата позивачем 55% працездатності. Травматологічною МСЕК Житомирського обласного центру СМЕК 28.04.2021 року була сформульована індивідуальна програма реабілітації інваліда [PERSON] №542. Аналіз вказаних медичних документів дає можливість дійти висновку про те, що вони не містять висновку про те, що позивач за станом здоров`я, враховуючи покладені на нього посадові обов`язки, не відповідає виконуваній роботі водія автотранспортного цеху, з посади якого його було звільнено. Відповідач своїм правом подання доказів в заперечення заявлених вимог не скористався, жодних доказів в їх спростування не подав. За таких обставин, суд виходить з того, що відповідачем не доведено правомірність звільнення позивача, оскільки ним не підтверджено, що на час прийняття оскарженого наказу про звільнення він мав достовірні дані, підтверджені висновком медико-соціальної експертної комісії або медичним висновком про невідповідність\~виконуваній роботі\~за станом\~здоров`я\~позивача, що звільнення позивача було погоджено первинною профспілковою організацією. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про поновлення на роботі є обґрунтованими. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ст.235 ч.8 КЗпП України). Відповідно до положень ст.235 ч.2 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В той же час, заявивши вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач не подав доказів розміру свого середнього заробітку, що позбавляє суд можливості провести відповідний розрахунок. Відповідно до положень ст.81 ч.7 ЦКП України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотань про витребування доказів судом позивачем заявлено не було. За таких обставин, приймаючи рішення про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає лише тривалість такого прогулу, що становить 93 робочих дні (місяці 06 17 р.д., 07 22 р.д., 08 21 р.д. , 09 22 р.д., 10 - 11 р.д.). Понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору стягуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved