Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що 03.02.2014 року між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір №GР - 5834197, а саме підписано анкету-заяву (Кредитний договір), відповідно до якого відповідачем відкрито кредитну лінію позивачу у вигляді встановленого кредитного ліміту у загальному розмірі 45760 з кінцевим терміном повернення 03.02.2019 року (60 місяців). 28.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. посвідчено виконавчий напис № 4198 про стягнення боргу з [PERSON] грошових коштів на загальну суму 81 577,63 грн. Але, проаналізувавши всі документи надані державним виконавцем під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, позивач вважає, що виконавчий напис №4198 від 28.07.2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами і, як наслідок, відкрито неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на грошові кошти позивача. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Однак, приватний нотаріус Гамаль І.М., не впевнившись, в наявності безспірності грошових вимог ПАТ «ПУМБ» до позивача, не перевіривши суми до стягнення, які є повністю не зрозумілими і необґрунтованими, здійснив виконавчий напис. Разом з тим, згідно довідки з місця роботи позивача, сума грошових коштів, яка стягнута з нього внаслідок незаконних дій приватного нотаріуса становить 26298,88 грн. та у зв`язку з розглядом справи позивачем понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 840,80 грн., витрати на правничу допомогу 5500 грн., забезпечення позову 420,40 грн. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4198, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамать І.М. від 28.07.2017 року щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 81577,63 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» за кредитним договором №GP - 5834197 від 03.02.2014 року. Стягунути з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на користь позивача [PERSON] грошові кошти на загальну суму 26298,88 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 6761,20 грн. Ухвалою від 25.08.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача - ПАТ «Перший Український міжнародний банк» 31.08.2020 року отримав копію ухвали від 25.08.2020 року та позовну заяву з додатками, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Станом на 02.11.2020 року правом на подання відзиву не скористався, заяви з запереченням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження не надавав. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. отримала копію ухвали суду від 25.08.2020 року та позовну заяву з додатками 31.08.2020 року, однак правом на надання письмових пояснень не скористалась. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. отримав копію ухвали суду від 25.08.2020 року та позовну заяву з додатками 28.08.2020 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Правом на надання письмових пояснень станом на 02.11.2020 року не скористався. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Судом встановлено, що 28.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинено виконавчий напис № 4198 про стягнення боргу з [PERSON] грошових коштів за кредитним договором №GP-5834197 від 03 лютого 2014 року на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за період з 14.07.2016 року по 14.07.2017 року в розмірі 80977,63 грн. та за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» плату в розмірі 600,00 грн. (а.с.7) На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. відкрито виконавче провадження №55176325 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 81577,63 гривень. (а.с.13-15). Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Згідно з пп. 2.1 п. 2 Гл. 16 розд. ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172» (пункт 3 глави 16 Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України). Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Слід зазначити, що відповідач не скористався правом щодо надання відзиву на позовну заяву та жодним чином не заперечив обставини та доводи позивача викладені в позовній заяві. Відповідач не надав доказів того, що позивачеві направлялась та отримана вимога про необхідність погашення заборгованості за укладеним кредитним договором. На підставі чого суд вважає, що у зв`язку з даною обставиною позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Гамаль І.М. не надав суду документів, на підставі яких ним вчинений виконавчий напис. В самому виконавчому написі також не зазначений перелік документів на підставі яких він вчинений. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно довідки ТОВ «СТІЛ ВОРК» № 562 від 19.06.2020 року з [PERSON] стягнуті кошти в розмірі 26298,88 грн. за період з 07.12.2016 року по 31.05.2020 року, які перераховані згідно постанови ВП №55176325 від 29.11.2017 року за виконавчим написом № 4198 від 28.07.2017 року на користь ПУМБ (а.с. 8). Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти, відсутня, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 26298,88 грн.. Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат в розмірі 6761,20 грн., які складаються з витрат на правничу допомогу та сплаченого судового збору, то суд приходить до наступного висновку. Пунктом 5 ч. 3 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 ст.137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем було надано ордер про надання правничої (правової) допомоги (а.с. 6), договір №60 про надання правової допомоги від 14.07.2020 року (а.с. 17-21), акт (опис) виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №60 від 04.08.2020 року (а.с. 22), квитанція прибуткового касового ордеру № 6 від 16.07.2020 року (а.с. 16). Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року). Тому, суд доходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу доведенні та підлягають задоволенню з врахуванням вимог ст. 137 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1261,20 грн. за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову (840, 80 грн. + 420, 40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved