Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Згідно з даними КП «КМР «КБТІ», які були надані на запит І-ї Київської державної нотаріальної контори право власності на 1/20 частку житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано на ім'я [PERSON]. З моменту смерті батька позивача до 2005 року, позивач не знав, шо останньому належить спадкове майно у вигляді 1/20 частки житлового будинку, оскільки ця частка будинку фізично відсутня. Тому, позивач звернувся у грудні 2005 року до Першої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, було відкрито спадкову справу № 1271, але нотаріусом свідоцтво про право на спадщину йому видано не було без пояснення причин. Також з невідомих позивачу причин йому вчасно нотаріус не видав й постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому він не міг звернутися до суду з позовом. Таку постанову позивач отримав тільки 15.09.2017 року. Таким чином, 1/20 частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], мав би успадкувати він, якщо б вчасно дізнався про наявність спадщини та звернувся до нотаріуса у строк, зазначений у ст. 1270 ЦК України. Але всі вищезазначені обставини свідчать про те, що позивач пропустив шестимісячний строк. Тому позивач просить суд, визначити йому додатковий строк для подання до Першої київської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у м. Києві заяви про прийняття спадщини тривалістю один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду відзив в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тривалим строком пропуску для звернення із заявою про прийняття спадщини. Треті особи в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 1/20 частина житлового будинку [ADDRESS], на праві власності зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі договору про надання земельної ділянки під будівництво, посвідченого 4-ю Київською державною конторою 26.09.1946 року, № 19816, зареєстрованого в Бюро 18.01.1956 року, в книзі 63-269 за реєстровим № 12198; Архівна копія видана Державним архівом м. Києва від 01.12.2005 року, зареєстровано в бюро 29.03.2006 року, в книзі 63-269 за реєстровим № 12198. Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою КМ КМР КБТІ вих. № ПБ-2017 № 111 від 27.01.2017 року. (а. с. 9) Батько позивача - [PERSON], помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а. с. 10) Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/20 частини будинку [ADDRESS]. Позивач звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори 29 грудня 2005 року із заявою про видачу йому свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з 1/20 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. (а. с. 46) Однак, позивачу було відмовлено та з невідомих йому причин він не отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на прийняття спадщини за законом. Відповідно до ст. 1271 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Представник позивача звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON], з порушенням строків для прийняття спадщини визначених ст. 1270 ЦК України, а саме 15.09.2017 року. (а. с. 76) Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Сердцевич О.В. представнику позивача відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/20 частини будинку №11/1а по вул. Профспілковій, в м. Києві після смерті 22.12.1983 року [PERSON], у зв'язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини встановленого ст. 1270 ЦПК України. (а. с. 77) Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, знайшла своє підтвердження та обставина, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин і тому йому слід визначити додатковий строк на прийняття спадщини, терміном в один місяць. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved