Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права на обов»язкову частку в спадщині. Після звернення до суду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, останній раз, - 23 листопада 2015 року. В позовній заяві позивач просить визнати право на обов»язку частку в спадщині, визнати за ним право власності на спадкове майно, - , а також просить визнати недійсним договір дарування, та частково недійсним свідоцтва про право на спадщину видане на ім.»я [PERSON] В обґрунтування позову зазначено наступне. 13 серпня 2008 року помер батько позивача, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина, що складається з ? частини (квартира 1) житлового будинку № 1 по вул. Кубанській в м. Кривому Розі, цінні папери ВАТ «Завод континент», та вкладу в Саксаганському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України». Позивач по справі, на момент смерті спадкодавця був інвалідом третьої групи, у зв»язку з чим, вважає, що він має право на обов»язкову частку в спадщині. Крім того, позивач як на момент смерті батька, так і тривалий час до цього був зареєстрований та фактично проживав в спадковому домоволодінні, у зв»язку з чим вважає себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки не звернувся до нотаріусу із заявою про відмову від спадкового майна. Проте відповідачі по справі, - фактично не визнають його права на спадкове майно, оскільки відповідач [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину, в тому числі і на його частку у спадковому майні. Один з відповідачів, - а саме, [PERSON] отримавши спадкову майно, фактично за договором дарування подарила частку спадкового майна відповідачеві [PERSON] Наявність вказаних свідоцтв, договору дарування та реєстрація права власності за [PERSON] порушують права позивача [PERSON], оскільки не дають можливість йому зареєструвати своє право власності, та відповідно, розпоряджатися належним йому майном. Так, після звернення [PERSON] до нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно у зв»язку з видачею свідоцтва на все спадкове майна на ім»я [PERSON]. Оскільки захист прав позивача без скасування свідоцтв та договору дарування неможливий, а також приймаючи до уваги, що рішення про дарування квартири було прийнято без узгодження з ним, як зі співвласником, позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво про на спадщину, визнати недійсним договір дарування та скасувати його державну реєстрацію. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, підтвердивши зміст уточненої позовної заяви. Позивач зазначив на те, що на момент смерті батька був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем. Він звертався до нотаріуса для визнання за ним права на спадкове майно, однак нотаріус вважала, що оскільки він працює, то не має право на обовязкову частину у спадщині. Він писав нотаріусу заяву про розяснення йому ст. 1241 ЦК України, однак заяву про відмову від спадщини він не писав. 11.02.2014 року КСУ прийнято рішення , яким розяснено зміст ст.1241 ЦК України, за яким він має право на обовязкову частину в спадщині. Він звернувся до суду для захисту своїх прав, а потім влітку 2015 року до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, однак йому відмовили з тих причини, що свідоцтво вже видано відповідачеві [PERSON] Крім нього, й спадкодавця було ще двоє дітей: [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON], тому він має право на спадкування 1/8 частини спадкового майна, яке складається з будинку з господарчими спорудами, акцій та грошового владу. Також вказав на те, що відповідач [PERSON] не ставила питання про те, що має частку в спільному майні подружжя, тому він має успадкувати 1/ 8 частину квартири. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, суду, кожен окремо надали заяву в якій просили справу слухати за їх відсутності, та надали суду письмові заперечення. Так відповідач [PERSON] в запереченнях вказала, що вважає, що позивач [PERSON] відмовився від обов»язкової частки в спадщині, про що він склав власноруч заяву у нотаріуса. Крім того, відповідач зазначає, що спадкову масу становить не вся ? частина домоволодіння № 1 по вул. Кубанській, або квартира № 1, але лише половина його, оскільки вказане домоволодіння як було придбано під час шлюбу відповідачки [PERSON] з померлим, так і було перебудовано в шлюбі за спільні сімейні кошти. Таким чином спадкову масу має складати лише ? частина від квартири № 1 домоволодіння № 1. Та, частка позивача, таким чином може складати виключно 1/8 частину від ?, а саме 1/16 частина від квартири № 1, або 1/32 частина від домоволодіння в цілому. Окремо, відповідачка зазначає, що окрім того, що позивач відмовився від обов»язкової частки у спадщині він пропустив трирічний строк позовної давності на звернення до суду та просила його застосувати, вважаючи причини зазначені позивачем для поновлення строку такими, що не є доведеними. Відповідач вважає також, що прийняття спадщини, отримання свідоцтва про право на спадщину, та дарування спірного майна відповідає її внутрішній волі, та наполягає, що б у вчинила вказані правочини як щодо всього майна в цілому так і щодо його частини, у зв»язку вважає безпідставними вимоги позивача про скасування вказаних правочинів повністю, а не частково, як на цьому наполягає позивач в останньому уточненому позові. Відповідач [PERSON] також позов також не визнала, та надала суду заперечення в яких просить в позові відмовити в повному обсязі з тих же підстав що і відповідач [PERSON] Окремо зазначає, що вважає, що останній уточнений позов таким, що не підлягає задоволення ще й з тих підстав, що позивач по справі не оформлював своє право власності на спадкове майно, отже інший його співвласник не мав змоги узгоджувати свої дії щодо нього, а мав право діяти на власний розсуд та вільно розпоряджатися майном зазначивши також, що правочин дарування вони б здійснили все одно, щодо будь-якої частки спірного майна. Представники третіх осіб до суду не з»явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень по суті позову не надали. Суд приймає рішення про слухання справи за відсутності представників третіх осіб. Суд, оцінюючі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. [PERSON] на праві власності належало ? частини (квартира 1) житлового будинку № 1 по вул. Кубанській в м. Кривому Розі, що вбачається з копії витягу з реєстру прав власників № 22947379 (т.1 а.с. 201 ), копії договору купівлі-продажу та копії рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.06.2004 року (копія рішення, т.1 а.с. 200). 10 серпня 2005 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав всі належні йому на день смерті майнові права відповідачу [PERSON]. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 3-1572, що підтверджується копією заповіту (т.1 а.с. 196 ). 13 серпня 2008 року [PERSON]. помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 195). Відповідач [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 липня 2009 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1612 (копія свідоцтва т.1 а.с. 208), щодо права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, того ж дня відповідач [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину частину іменних цінних паперів, що які вкладені у ВАТ «Завод Континент» м. Зеленодольськ та вкладів до банку. (копія свідоцтва від 16.07. 2009 за № 2-1614 т.1 а.с. 209) Відповідно до Договору дарування частки житлового будинку з господарчими побудовами [PERSON] подарувала, передала безоплатно у власність [PERSON] ? частину будинку, а саме квартиру № 2 в житловому будинку № 1 з господарчими спорудами по вул.. Кубанській в м.Кривому Розі. (Копія договору т.1 а.с. 177) Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте йому 27.07.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що на спадкове майно уже було видані свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцям №№ 2-1612 та 2-1614 (Копія Постанови нотаріуса від 27.07.2015 року т.2 а.с. 8). Встановленим у судовому засіданні фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється, зокрема, за заповітом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ч.2 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1223 ч.1 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1269 ч.1 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ч.1 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Дослідивши, таким чином матеріали справи в їх сукупності, давши їм повну та належну оцінку суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач по справі, [PERSON] будучи інвалідом третьої групи та маючи право на обов»язкову частку у спадщині, постійно мешкав та був зареєстрований в спадковому домоволодінні, та відповідно до змісту ст.ст. 1241, 1268 набув на нього права власності, оскільки не складав та не подавав заяви про відмову від спадкового майна. Так, заява, яка міститься в матеріалах справи від 16.07.2009 року вочевидь не може бути сприйнята судом в якості відмови від спадкування в розумінні статей 1268, 1273 та ст. 1274 Цивільного кодексу України. Так, у вказаній заяві, написаної власноруч [PERSON] вказано, що «…мені нотаріусом роз»яснено ст. 1241 Цивільного кодексу України… Згідно ст. 1241 я не є спадкоємцем на обов»язкову частку спадщини після смерті свого батька». Вказаний текст, вочевидь свідчить про те, що заяву складено особою, яка знаходить в суб»єктивній впевненості, що заява складається у зв»язку з відсутністю в неї права на обов»язкову частку в спадщину, про що їй прямо було роз»яснено нотаріусом перед написанням заяви. Приймаючи до уваги, що відповідно до Рішення Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014 таке роз»яснення нотаріусом [PERSON] є таким, що не відповідає закону, суд доходить до висновку, що [PERSON], таким чином, знаходився під впливом помилки, а саме явно не розумів природу правочину, який він мав намір вказаною заявою вчинити, та був невірно проінформований щодо його прав під час складання вказаної заяви. При цьому, суд також доходить до висновку, що вказана заява взагалі не може вважатися правочином, - відмовою від обов»язкової частки в спадщині, оскільки в заяві відсутній текст, який би міг бути витлумачений таким чином, що особа висловлює свою волю про відмову від спадкового майна. Так, жодна частина вказаної заяви, так і аналіз тексту в цілому, не дають підстави дійти до висновку, що особа будь-яким чином висловлює свою волю на відмову від спадщину, що проявом її справжнього волевиявлення. Останнє речення заяви: «Не заперечую проти видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] за вищевказаним заповітом спадкоємиці за заповітом [PERSON]» може свідчити про відсутність в [PERSON] спору, щодо дійсності заповіту, а ніяким чином не про відмову від своєї частки в спадщині. Отже, суд виходить з тієї обставини, що позивач фактично прийняв спадщину та не відмовився від неї протягом встановленого законом строку, та приймаючи до уваги, що позивачеві було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину та відповідачі не визнають його право на спадщину, за ним слід визнати право власності на частку в спадковому майні. Суд також доходить до висновку, що позивачем не було порушено строк позовної давності, оскільки, до відмови нотаріусом у видачі права на спадщину, його права як спадкоємця фактично не порушувались, - так позивач був зареєстрований в спадковому домоволодінні, мешкав в ньому як до смерті спадкоємця так і після нього, що було визнано сторонами по справі. Отже моментом, коли позивач повинен був дізнатися про фактичне порушення своїх прав, є отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з моменту отримання якої до моменту звернення до суду строк позовної давності не минув. Вирішуючи питання про частку на спадщину, на яку має право позивач суд виходить з того, що йому має належати половина від тієї спадщини, яка йому б належала в разі спадкування за законом. Так, приймаючи до уваги, що після смерті [PERSON] існувало чотири спадкоємця першої черги за законом: дружина [PERSON], діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.88 том 2,, а.с.33, 127, 197 том 1), за [PERSON] належить визнати право власності на 1/ 8 частину спадкової маси. Визначаючи обсяг спадкової маси, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та таким, що підлягають задоволенню в цій частині. Так заперечення відповідачки [PERSON] не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Так, померлий на день смерті був єдиним зареєстрованим власником спадкового домоволодіння. Відповідач [PERSON] не була зареєстрована співвласником вказаного домоволодіння, не подавала позову про визнання за нею права власності на частину майна, не подала такого позову під час розгляду дійсного позову, у зв»язку з чим, суд доходить до висновку про відсутність підстав вважати її співвласником належного на момент смерті спадкодавцеві домоволодіння, та суд виходить з того, що спірне домоволодіння повністю відноситься до спадкової маси. Суд доходячи до такого висновку також приймає до уваги текст заяви про прийняття спадщини [PERSON], згідно якого остання особисто вказує, що вся ? частина домоволодіння належала померлому особисто (а.с.204 том 1). Щодо позовних вимог про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, договору дарування, суд доходить до висновку про необхідність їх часткового задоволення. Так відповідно до вимог ст. 217 ЦК України «Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини». Отже, приймаючи до уваги, що відповідачі по справі, прямо вказали, що правочин був би вчинений і без частки спадкового майна позивача [PERSON], суд доходить до висновку, що такі правочини можуть бути визнані частково недійсними, а не повністю, як про це просить позивач. Постановляючи таке рішення суд також приймає до уваги той факт, що позивач [PERSON] не довів існування реальних, а не абстрактних порушень його прав як співвласника майна особливо приймаючи до уваги ту обставину, що [PERSON] ніхто не перешкоджає користуватися окремою будівлею в домоволодінні, та переходи прав власності ніяким чином фактично не вплинули на його права та охоронювані законом інтереси. У звязку з частковим задоволенням вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору дарування, суд відмовляє в скасуванні державної реєстрації даних правочинів. На підставі викладеного,

Outcome: partial