Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з позовом, в кому просив: - визнати протиправним та скасувати п.2 рішення сесії Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 20 жовтня 2015 року №752 «Про передачу земель комунальної власності у власність та надання в користування»; - визнати протиправним та скасувати рішення сесії Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року №38 «Про розгляд земельного питання». Позов мотивує тим, що на підставі рішення Новопразької селищної ради від Олександрійського району Кіровоградської області від 19.09.1999 року №133 йому надано у тимчасове оплатне користування земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. 29.09.1999 року між ним та Новопразької селищною радою Олександрійського району укладено договір на право тимчасового користування землею. 29.09.1999 року вказаний договір зареєстровано у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за №260 Новопразькою селищною радоюОлександрійського району Кіровоградської області. Згідно умов Договору йому передано строком на 3 роки земельну ділянку площею 1.0 га для ведення особистого селянського господарства. Аналогічний договір був укладений між його сестрою [PERSON] та Новопразькою селищною радою Олександрійського району. З 2002 року після закінчення договору між [PERSON] та селищною радою він почав використовувати земельну ділянку загальною площею 2,00 га. Починаючи з 2002 року і до теперішнього часу він продовжую використовувати надану земельну ділянку площею 2,00 га, що підтверджується копіями квитанцій про сплату земельного податку та орендної плати за земельну ділянку площею 2,13 га. 13.12.2012 року він звернувся до Новопразької селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, оскільки він використовує вищевказану земельну ділянку понад 15 років. Пунктом 1 рішенням сесії Новопразької селищної ради від 26.12.2012 року №391 йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 2,00 га по вул. Кутузова. Пунктом 2 вказаного рішення йому рекомендовано подати клопотання про надання даної земельної ділянки у користування. 18.01.2013 року позивач звернувся до Новопразької селищної ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства у оренду строком на 5 років. Рішенням Новопразької селищної ради від 12.02.2012 року №402 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства строком на 5 років, яка розташована за адресою вул.Кутузова селища [PERSON] Прага Олександрійського району Кіровоградської області. В подальшому позивач ознайомився з вимогами земельного ст.ст.116,118,119,121 Земельного кодексу України, відповідно до яких громадянам можуть надаватися у приватну власність земельні ділянки, які перебувають у них в користуванні, для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2 га. З урахуванням чого, 21.09.2015 року, він звернувся з заявою до Новопразької селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому в приватну власність земельної ділянки земельної ділянки, якою він тривалий час користується. Однак, всупереч вимог ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України Новопразькою селищною радою розглянуто його заяву у понад місячний строк і прийняте рішення №38 лише 22.12.2015 року, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з тим, що дана земельна ділянка, згідно рішення Новопразької селищної ради від 20.10.2015 року №752 перебуває в землях, які не підлягають приватизації. Вважає, що оскаржувані рішення є незаконними, оскільки вони суперечать вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, статтям 1 та 116 Земельного кодексу України та порушують його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у нього в користуванні останніх 15 років. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.06.2016 року йому відмовлено у відкритті провадження за його адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішень Новопразької селищної ради Олександрійського району у звязку з тим, що поданий позов не підсудний у порядку адміністративного судочинства, з урахуванням чого він подав позов у порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник В.М. позов підтримали повністю, просили суд задовольнити позов з підстав, зазначених у позові. Пояснили суду, що позивач є громадянином України та не використав передбачене Конституцією України та Земельним кодексом України право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Пункт 2 рішення сесії Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 20 жовтня 2015 року №752 «Про передачу земель комунальної власності у власність та надання в користування», яким передбачено з метою збереження земельного фонду селищної ради, земельні ділянки, які перебувають в землях резерву та запасу селища [PERSON] надавати виключно в користування, оскільки саме посилаючись на це рішення йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність рішенням сесії Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року №38 «Про розгляд земельного питання». В судовому засіданні 23.01.2017 року представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечили, пояснили суду, що п.2 рішення сесії від 20 жовтня 2015 року №752 був прийнятий для забезпечення доходами місцевого бюджету, оскільки земельний податок є менший, ніж орендна плата за користування землею. На запитання суду на підставі якого законодавчого акта було прийняте рішення, відповіді не надали. В судове засідання 15.11.2017 року представники відповідача не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належно, причини неявки суду повідомили, а тому суд з урахуванням думки позивача та його представника вважає за можливе провести судове засідання без їх участі. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч.1 і ч.3\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1\~ст.57 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 29.09.1999 року між [PERSON] та Новопразької селищною радою Олександрійського району укладено договір на право тимчасового користування землею площею 1,0 га строком на 3 роки для ведення особистого підсобного господарства. 29.09.1999 року вказаний договір зареєстровано у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за №260 Новопразькою селищною радоюОлександрійського району Кіровоградської області. Аналогічний договір був укладений між його сестрою [PERSON] та Новопразькою селищною радою Олександрійського району. З 2002 року після закінчення договору між [PERSON] та селищною радою позивач почав використовувати земельну ділянку загальною площею 2,00 га. З копій квитанцій про сплату орендної плати вбачається, що позивач сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою починаючи з 2002 року і до 2015 року. З довідки Новопразької селищної ради від 26.06.2017 року №2431 також вбачається, що земельна ділянка площею 2,00 га по вулиці Кутузова знаходиться в межах селища [PERSON] та передана в користування на умовах оренди [PERSON] 13.12.2012 року позивач звернувся до Новопразької селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, оскільки він використовує вищевказану земельну ділянку понад 15 років. Рішенням сесії Новопразької селищної ради від 26.12.2012 року №391 йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 2,00 га по вул. Кутузова та рекомендовано подати клопотання про надання даної земельної ділянки у користування. В подальшому 18.01.2013 року позивач звернувся до Новопразької селищної ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства у оренду строком на 5 років. Рішенням Новопразької селищної ради від 12.02.2012 року №402 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства строком на 5 років, яка розташована за адресою вул.Кутузова селища [PERSON] Прага Олександрійського району Кіровоградської області. 21.09.2015 року позивач знов звернувся з заявою до Новопразької селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому в приватну власність земельної ділянки земельної ділянки, якою він тривалий час користується. Проте рішенням сесії Новопразької селищної ради №38 від22.12.2015 року йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з тим, що дана земельна ділянка згідно рішення Новопразької селищної ради №752 від 20.10.2015 року перебуває в землях, які не підлягають приватизації. Пунктом 2 рішення Новопразької селищної ради №752 від 20.10.2015 року вирішено з метою збереження земельного фонду селищної ради земельні ділянки, які перебувають в землях резерву та запасу селища [PERSON], сіл Лозуватка та Григорівка надавати виключно в користування. В подальшому позивач ознайомився з вимогами земельного ст.ст.116,118,119,121 Земельного кодексу України, відповідно до яких громадянам можуть надаватися у приватну власність земельні ділянки, які перебувають у них в користуванні, для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2 га. Однак, всупереч вимог ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України Новопразькою селищною радою розглянуто його заяву у понад місячний строк і прийняте рішення №38 лише 22.12.2015 року, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з тим, що дана земельна ділянка, згідно рішення Новопразької селищної ради від 20.10.2015 року №752 перебуває в землях, які не підлягають приватизації. Вважає, що оскаржувані рішення є незаконними, оскільки вони суперечать вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, статтям 1 та 116 Земельного кодексу України та порушують його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у нього в користуванні останніх 15 років. Частиною 2\~статті 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Приписами частини 1\~\~статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Згідно п.б ч.1\~ст.121 Земельного кодексу України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів. Згідно зі частинами 1, 2\~\~статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до\~\~частини 3\~статті 116 Земельного кодексу України\~\~\~\~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 6\~ст.118 Земельного кодексу України\~визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У такому клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч. 7\~ст. 118 Земельного кодексу України\~визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Таким чином, підставою для відмови наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можуть бути виключно передбачені ч. 7\~ст. 118 ЗК України\~обставини, перелік яких є вичерпним, а тому відмова відповідача є незаконною, а тому позов в цій частині слід задовольнити. Також, в судове засідання відповідачем не було надано доказів, що п.2 рішення №752 від 20.10.2015 року прийнятий у відповідності до Конституції України та Земельного кодексу України, а тому оскільки рішення в цій частині порушує права позивача, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. При розгляді справи суд враховує, що цивільна юрисдикція поширюється на справи, в яких користувач оскаржує відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо він протягом тривалого часу користувався такою земельною ділянкою на підставі договору (постанова Верховного Суду України від 25.10.2016 р. у справі № 815/6901/14). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 1102,40 грн.

Outcome: approved