Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 28 550,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню грошових коштів у вигляді фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідачка у порядку, встановленому п. 2.1 Правил надання грошових коштів у позику, затверджених наказом товариства № 2пр від 20 липня 2018 року, оформила заявку для отримання кредиту шляхом заповнення всіх полів заявки та між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] , укладено договір № 200226-6562-7 від 26.02.2020 року. На підставі даної заявки - 26.02.2020 року товариством відповідачці був наданий кредит у розмірі 5 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Відповідно до п. 1.3 договору позика надається строком на 30 днів. Відповідачка взяті на себе зобов`язання по договору № 200226-6562-7 від 26.02.2020 року не виконала, у зв`язку з чим станом на 25.08.2020 року виникла заборгованість у розмірі 28 550,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 550,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2020 року по 27.03.2020 року; 21 000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 27.03.2020 року по 25.07.2020 року. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки судові витрати в розмірі 2102,00 грн. та 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного просив позов задовольнити. 30.10.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 11.01.2021 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно якого остання звертає увагу суду на відсутність в матеріалах справи будь-яких документів та доказів того, що підтверджують факт звернення позивача до відповідачки про дострокове повернення кредиту. Крім того, розрахунок по заборгованості на думку відповідачки здійснений позивачем теж неправильно - і щодо заборгованості по відмосткам, і щодо пені та штрафів. Просила відмовити в задоволенні позову. 19.02.2021 року від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких, останнє позов просило все ж таки задовольнити, посилаючись на договір кредиту № 200226-6562-7 від 26.02.2020 року, в якому чітко вказані умови його виконання та нарахування процентів, пені та штрафів. У вказаних поясненням позивач просив стягнути додаткові витрати на правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, врахувавши відзив відповідачки та заяву представника позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] , укладено договір № 200226-6562-7 від 26.02.2020 року. На підставі даної заявки - 26.02.2020 року товариством відповідачці був наданий кредит у розмірі 5 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Відповідно до п. 1.3 договору позика надається строком на 30 днів. Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та здійснив перерахування на картковий рахунок відповідачки грошових коштів. В свою чергу, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала та суму кредиту не повернула. Згідно розрахунку заборгованості позивача за договором № 200226-6562-7 від 26.02.2020 року станом на 25.08.2020 року у відповідачки наявна заборгованість в сумі 28 550,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 550,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2020 року по 27.03.2020 року; 21 000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 27.03.2020 року по 25.07.2020 року. З даних електронних реєстрів вбачається, що позивач - «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» є юридичною особою, яка не перебуває в процесі припинення, та включене до Державного реєстру фінансових установ 10.02.2017 року як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилась та погодилась з ними. За таких обставин суд вважає, що договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору. Згідно п. 3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачкою умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 28 550,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачка, приведені позивачем обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала. Виходячи з цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 17 500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору про надання правової допомоги № 25/02/2020-01 від 25.02.2020 року, копію акту виконаних робіт № 2 від 14.10.2020 року. З копії акту виконаних робіт № 2 від 14.10.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) письмова консультація, що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту прав ТОВ «Фінансова компанія «Фіннас Інновація» та наявної судової практики у аналогічних справах. Роз`яснення з правових питань, що стосуються предмету позову ; 2). складання тексту позовної заяви про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованості. Вартість наданих послуг становить 15 000,00 грн. (6 000,00 грн. - письмова консультація та 9 000,00 грн. - написання позовної заяви). Крім того, у додаткових поясненням до справи па підтвердження додатково понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію додаткового договору про надання правової допомоги № 01/06/2020-ФІ від 01.06.2020 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг робіт № 40 від 02.06.2020 року. З копії акту виконаних робіт № 40 від 02.06.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) складання додаткових пояснень по вказаній справі. Вартість наданих послуг становить 2 500,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом п. 4.1 договору про надання правової допомоги №25/02/2020-01 від 25 лютого 2020 року клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у відповідному розмірі (порядку, строках на умовах) згідно додаткової угоди до цього договору, що є невід`ємним додатком до даного договору або на підставі акту виконаних робіт, протягом трьох днів після виставлення адвокатським бюро рахунку по акту виконаних робіт. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За вказаних вище обставин, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2102,00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved