Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, а саме просить зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» подати до органу Державної фіскальної служби України уточнюючий розрахунок форми №1ДФ в частині віднесення суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі сума у розмірі 2801524,81 грн. до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (Інші доходи). Виключити суму прощених процентів в розмірі 4118405,48 грн. з розрахунку форми №1ДФ. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в наслідок неправильного застосування банком норм Податкового кодексу України, а також безпідставного визначення та подання до органу Державної фіскальної служби України розрахунку форми №1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», у позивача, як платника податків, виник обов'язок з обов'язкового подання в установлені строки податкової декларації та сплати податку з доходів, отриманих позивачем, як платником податкy, як додаткове благо. З метою недопущення порушення прав позивача та можливого безпідставного визначення Державною фіскальною службою України грошового зобов'язання та винесення податкового повідомлення-рішення, що буде суперечити податковому законодавству, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовну заяву, просив задовольнити її з підстав, викладених вище. Проти заочного рішення не заперечував. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв про розгляд справи у його відсутність та заперечень проти позовних вимог не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача, відповідача, третьої особи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.07.2007 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №10-29/3690, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання валютний кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в межах максимального ліміту 469185 доларів США, а позивач зобов'язаний був прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені договором. 28.08.2015 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін №2 та договір про внесення змін №3 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3690 від 02.07.2007. Згідно п 1 Договору про внесення змін №2 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3690 від 02.07.2007 моя заборгованість за вище зазначеним Договорам складає 381727,28 доларів США та заборгованість по процентам за користування складає 193352,37 долара США. З банком було досягнуто згоди змінити валюту кредиту та перевести його в гривню шляхом видачі кредиту в гривні, яку перераховують на купівлю валюти для закриття валютного кредиту за курсом 24,30 грн. за 1 долар США. Відповідно сума кредиту становить 13974435,50 грн. Того ж дня було укладено договір про внесення змін №3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3690 від 02.07.2007 відповідно до якого, якщо позивач не пізніше 28.08.2015 сплачує банку суму в розмірі 5329266,25 грн., банком анулюється (прощення) сума в розмірі 6919930,30 грн. Так, відповідно до Закону України від 09 квітня 2015 року № 321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань», який набрав чинності 07.05.2015 року, внесено зміни до Податкового кодексу України в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Відповідно до підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено п. 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності». Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 01.01.2014. Дія абзацу першого пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015. Прощена (анульована) позивачу, як позичальнику сума у розмірі 2801524,81 грн. є меншою за максимальну можливу суму спрощення, яка становить 5079644,91 грн., а отже не вважається додатковим благом відповідно до норм податкового законодавства. Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно із п. 164.1 ст. 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Також, відповідно до положень Податкового кодексу України, банк як кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Згідно з Довідником ознак доходів, наведених у додатку до порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, під ознакою доходу «126» відображається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Зважаючи на те, що сума яка була прощена позивачу банком на підставі договору про внесення змін №3 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3690 від 02.07.2007 та була розрахована відповідно до п.п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається моїм додатковим благом, як платника податку та не підлягає включенню до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. З огляду на те, що прощення (анулювання) частини кредиту було здійснено банком відповідно до положень Податкового кодексу України за його самостійним рішенням, не було пов'язане з процедурою банкрутства, а також до закінчення строку позовної давності, Банк, як податковий агент, повинен був визначити та відобразити в податковому розрахунку суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, під ознакою доходу «127» (Інші доходи). Однак, банк неправильно застосував норми Податкового кодексу України, а також безпідставно визначив та подав до органу Державної фіскальної служби України розрахунок форми №1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126». З огляду на вищезазначене та зважаючи на порушення, які були допущені Банком при застосування норм Податкового кодексу України, а також з метою недопущення в подальшому безпідставного визначення контролюючим органом грошових зобов'язань у зв'язку з неподанням позивачем, як платником податків в установлені строки податкової декларації, 22.03.2016 позивачем було подано до банку лист-вимогу вх.№13812/3222 (додається) з вимогою в десятиденний термін подати до органу державної фіскальної служби уточнюючий розрахунок форми №1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (Інші доходи), однак даний лист Банк залишив без розгляду та задоволення. Також ДФСУ у листі від 07.09.2015 р. №8481/Б/99-99-17-03-03-14 зазначила: «не вважається додатковим благом сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в інвалюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Ці норми застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 01.01.2014. Також ця норма поширюється й на операції з прощення кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.» В наслідок неправильного застосування Банком норм Податкового кодексу України, а також безпідставного визначення та подання до органу Державної фіскальної служби України розрахунку форми №1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», у мене, як платника податків, виник обов'язок з обов'язкового подання в установлені строки податкової декларації та сплати податку з доходів, отриманих позивачем, як платником податкy, як додаткове благо. Також, за твердженням позивача, яке не було спростовано відповідачем, банк неправомірно об'єднав суми тіла кредиту та проценти по тілу кредиту, що привело до збільшення суми прощення тіла кредиту. Прощені (анульвані) відсотки, пені й штрафи за кредитом до закінчення строку позовної давності відповідно за підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 ст. 165 ПК України не входить до складу доходу фізичної особи, й не підлягає оподаткуванню. Так у випадку неподання позивачем до 01.05.2016 податкової декларації та несплати впродовж 10 календарних днів податку, контролюючий органу, в особі Державної фіскальної служба України, буде зобов'язаний самостійно визначити суму мого грошового зобов'язань, а у мене як платник податків виникне зобов'язання сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається представник третьої особи в своїх запереченнях, зазначені обставини повністю спростовуються матеріалами справи. Крім того, відповідач будь-який заперечень на адресу суду не направив, доводів позивача жодним чином не спростував, таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved