Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про витребування майна з незаконного володіння, посилаючись на те, що транспортний засіб належний йому на праві власності незаконно був відчужений на підставі договору, який позивач не укладав, відповідачу. Отже, враховуючи, що транспортний засіб вибув із володіння позивача поза його волею, на підставі відплатного договору, стороною якого позивач фактично не був, останній просить витребувати у відповідача належний позивачу транспортний засіб. В судовому засіданні позивач та представники останнього позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник останнього позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні останнього. Представник пояснив, що на даний час правоохоронними органами розслідується кримінальне провадження по факту викрадення спірного транспортного засобу, а тому питання належності транспортного засобу підлягає вирішенню саме в рамках кримінального провадження. Крім того, [PERSON] є добросовісним набувачем транспортного засобу і доки досудовим розслідуванням не буде встановлено винних осіб, рішення у цивільній справі ухвалити не представляється можливим. Також, представник зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач залишив вимогу про визнання правочину не дійсним без розгляду. Відповідач ТОВ «Глобал - Авто» просив розглянути справу у відсутність представника останнього. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими факти та відповідні їм правовідносини. 13.06.2013 року позивач придбав у власність автомобіль марки «Volkswagentouareg», vin [NUMBER], № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER] /а.с. 9/, який в подальшому перереєстрував у зв'язку із зміною номерних знаків /а.с. 10, 11/. 02.03.2014 року позивач зняв автомобіль з реєстраційного обліку /а.с. 11/ з метою продажу і в подальшому через знайомих осіб, зв'язався із [PERSON], який на Столичному Шосе, 104, де знаходиться автомобільний ринок, неофіційно надає допомогу по пошуку покупців. За домовленістю із [PERSON] позивач залишив автомобіль на автомобільній стоянці за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 104 та передав ключі, документи, щоб потенційні покупці могли оглянути автомобіль. Протягом двох місяцівпозивач спілкувався із [PERSON] з приводу домовленостей щодо пошуку покупців на авто, а в подальшому [PERSON] припинив виходити на зв'язок. Коли позивач приїхав до автомобільної стоянки за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 104, виявив відсутність спірного автомобіля та [PERSON], а також з'ясував у ВРЕВ - 6 УДАІ, яке знаходиться поруч із стоянкою, що з 03.05.2014 року спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON] /а.с. 12/, після чого одразу звернувся до Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві із заявою про злочин /а.с. 13/. В ході досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що 03.05.2014 року згідно договору комісії між ТОВ «Глобал - Авто» та позивачем, останній передає комітенту право, а комісіонер приймає обов'язки по реалізації автомобіля марки «Volkswagentouareg», vin [NUMBER], № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER] /а.с. 19, 20/. Була виписана довідка рахунок на ім'я [PERSON], якому відчужено автомобіль та в подальшому здійснено відповідну державну реєстрацію /а.с. 21/. Проте, згідно висновку експерта /а.с. 22 - 27/, позивач не підписував договору комісії, отже не був його стороною, а також не розписувався у журналі обліку та видачі довідки - рахунку. Таким чином, вбачається, що позивач не відчужував свій автомобіль [PERSON] особисто або через комітента, також відсутні докази, що позивач здійснив відповідне відчуження автомобіля через інших осіб, уповноваживши останніх на вчинення таких дій у встановленому законом порядку. Частиною 1ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ч.ч. 1, 2ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно дост. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи наведене вбачається, що належний на праві власності автомобіль позивача вибув із його власності поза його волею за відплатним договором. Згідно зіст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно дост. 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Оскільки Конституція Украї нимає найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді даної справи має виходити з положеньст. 41 Конституціїпро те, що це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. За змістомст. 392 Цивільного кодексу України, а також виходячи із загальних положеньст.15 цього кодексутаст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, необхідною умовою для застосування відповідного способу судового захисту (крім наявності самого права, що захищається) є, зокрема, факт його порушення (невизнання або оспорювання). У випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно дост. 392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. При цьому, предметом доказування у справах за позовом про визнання права власності, становлять обставини, які підтверджують це право. Тобто, подання відповідного позову про визнання права власності можливе не лише у випадку оспорювання або невизнання такого права іншою особою, а і у випадку наявності претензій у третіх осіб стосовно цього права, що у даній справі не мало місця з боку [PERSON] та представника останнього, шляхом пред'явлення зустрічного позову тощо. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що міститься в постанові від 18.12.2013 року у справі №6-104цс13, вимога титульного володільця про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує віндикаційний позов. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина першастатті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1ст. 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст.388 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересованаособа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи, що позивач не був стороною договору комісії по відчуженню спірного автомобіля, способом захисту є відповідний цим правовідносинам речово-правовий спосіб - витребування майна (ст.ст.387, 388 Цивільного кодексу України). Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] про те, що даний спір повинен вирішуватися в межах кримінального провадження, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved