Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, вказавши в ньому, що 29.08.2014 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом № 104. Позивач вказує, що за час спільного проживання у сторін народилась донька: [PERSON] [INFO]. Суперечки, що виникали між сторонами, як на побутовому підґрунті, так і з інших питань, набули систематичного характеру. Це пов'язано в тим, що у сторін принципово різне відношення до вирішення спірних питань, в тому числі і щодо виховання дитини, кожен з сторін вважає свою точку зору єдиною вірною. Це призвело до втрати почуттів, в тому числі і почуття поваги один до одного. Подружні стосунки між сторонами припинені, неодноразові спроби налагодити відносини позитивного результату не дали. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим, в звязку з чим позивач прийшов до висновку, що фактично їх шлюб припинив існування і не може бути поновлений. Спір про поділ майна та з приводу місця проживання дитини - відсутній. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 29.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом № 104. В судове засідання сторони не зявились однак до початку підготовчого судового засідання позивач надав заяву відповідно до якої вимоги позову підтримав та просив суд його задовольнити, а відповідач надала заяву, згідно якої позов визнає повністю та не заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 29.08.2014 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 104, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-МИ № 101028. (а.с. 4) Від даного шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-МИ № 215902. (а.с. 25) Судом також встановлено, що одруження сторін виявилося невдалим, сімейне життя не склалося із-за різних поглядів на сімейне життя. Сторони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри, без чого сімейне життя є неможливим. Шлюбні відносини сторони не підтримують. Спільного господарства сторони не ведуть, спільний бюджет у них відсутній. Подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї неможливе. Спір про поділ майна та з приводу місця проживання дитини - відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та малолітньої дитини, а тому, шлюб між сторонами слід розірвати. Як визначено в ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В силу вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги вище викладене, враховуючи те, що позивач твердо вирішив розірвати шлюб з відповідачем, а відповідач позов визнала та не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем, а також те, що шлюб між сторонами існує лише формально, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та малолітньої дитини, а тому, шлюб між сторонами слід розірвати. Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при поданні до суду позову про розірвання шлюбу сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн. Таким чином, необхідно повернути позивачу з Державного бюджету України - 50 відсотків судового збору, а саме 384,20 грн. сплачених при поданні позову, а 384,20 грн., відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 105, 110-115 СК України,

Outcome: approved