Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву № б/н від 02.10.2011 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 09.01.2018 року має заборгованість 63910,74 грн., яка складається з наступного: 28291,22 грн. тіло кредиту; 13448,09 грн. нараховані проценти за користування кредитом; 18651,87 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3019,56 грн. - штраф (процентна складова). Тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 63910,74 грн., яка складається з наступного: 28291,22 грн. тіло кредиту; 13448,09 грн. нараховані проценти за користування кредитом; 18651,87 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3019,56 грн. - штраф (процентна складова), за кредитним договором № б/н від 02.10.2011 року та судові витрати. Представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву в якій просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти них, пояснила, що дійсно знімала з картки кредитні кошти, але тільки в 2016 році, вважала, що всі кредитні кошти банку вже повернула, заяву про отримання кредитних коштів не підписувала, але отримавши кредитну картку, яку вважала універсальною, як знімала з неї кредитні кошти, та повертала їх, вносила на картку для розрахунків власні кошти, документів не їх зняття та отримання не має, вважає розрахунок заборгованості за кредитом надуманим (а.с.6-8), а власні розрахунки правильними (а.с.51). Вважала, що банк повинен надати банківську виписку стосовно руху коштів, їй у цьому банк відмовив. Доказів відмови та свого звернення до банку з вказаного питання вона не має. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим за її участю складено Заяву № б/н від 02.10.2011 р., Відповідно до заяви відповідача в якій вказані всі її анкетні дані у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.9-25). В судовому засіданні позивач визнав факт користування кредитними коштами позивача, але вважав, що всі кредитні кошти повернуті і заборгованість відсутня. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.10.2011 р. Відповідач станом на 09.01.2018 року має заборгованість 63910,74 грн., яка складається з наступного: 28291,22 грн. тіло кредиту; 13448,09 грн. нараховані проценти за користування кредитом; 18651,87 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3019,56 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.6-8) Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України,- зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України,- зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Враховуючи зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту станом на 09.01.2018 р. становить 28291,22 грн. та підлягає стягненню з [PERSON] Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості в якому зазначені зняття коштів з рахунку відповідача та погашення ним виниклої заборгованості. Відповідач не спростував розрахунки позивача та не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів стосовно повного погашення заборгованості. У запереченнях на позов відповідач визнає факт користування кредитними коштами позивача з 2011 року, не надала суду доказів оспорювання фактичного користування кредитними коштами, не спростувала відомостей про дату останнього погашення заборгованості 02.08.2017 року ( а.с.8). Вирішуючи позов в частині розміру відсотків та штрафних санкцій суд виходить з наступного. Розрахунок щодо нарахування відсотків за користування кредитом, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг і тарифами банку. Однак, позивачем не надано суду документ, який би засвідчував отримання відповідачем під підпис Памятки, яка містить тарифи і останні умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме долучені до позовної заяви Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03. 2015 р., № 6-240цс14 від 11.02.2015 р., № 6-698цс15 від 10.06.2015 р., № 6-757цс 15 від 01.07.2015 р. та № 6-2320цс16 від 22.03.2017 р. Наявність у відповідача обовязку щодо сплати відсотків передбачена ч.1 ст.1054 ЦК України. Проте, враховуючи зазначені обставини, їх розмір, у даному випадку має обраховуватися, виходячи з положень ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 ЦК України, за якими якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку позивачем застосовано відсоткову ставку 27,60%, після 01.09.2014 р. застосовано 32,40%, а з 01.04.2015 р. 42,00%. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.10.2011 р. вбачається, що останній платіж за договором у розмірі 77,25 грн. відповідач здійснив 01.08.2017 р. Відтак розмір відсотків за період з 01.08.2017 р. по 09.01.2018 р., що підлягають стягненню з відповідача, виходячи із суми заборгованості 28291,22 грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період та становить 1597,10 грн., що розраховано наступним чином: за період з 01.08.2017 р. по 02.08.2017 р. (ставка НБУ 12,5%, кількість днів 1) 09,69 грн.; з 03.08.2017 р. по 13.09.2017 р.(ставка НБУ 12,5%, кількість днів 41) 397,24 грн.; з 14.09.2017 р. по 26.10.2017 р.(ставка НБУ 12,5%, кількість днів 42) 406,93 грн.; з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р.(ставка НБУ 13,5%, кількість днів 48) 502,27 грн.; з 15.12.2017 р. по 09.01.2018 р.(ставка НБУ 14,5%, кількість днів 25) 280,97 грн.; а всього на суму 1597,10 грн. Звертаючись з даним позовом позивач також просить стягнути з відповідача пеню та штраф за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 22171,43 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03.09.2014 р. (справа № 6-100цс14) ч.3 ст.551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та положень ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Крім того, суд зазначає, що не заслуговують на увагу доводи позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та штрафу, оскільки, як вже зазначалось сторонами не погоджувались умови за якими можливе стягнення зазначеної неустойки у разі порушення боржником зобовязання, тому суд вважає, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають за їх безпідставністю. Таким чином між сторонами склались цивільно-правові правовідносини, які регулюються загальними положеннями про зобовязальне право, виконання зобовязань, правові наслідки порушення зобовязання та оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань перед кредитором, позивачем по справі, по укладеному договору, то право останнього порушене, тому позовні вимоги, з огляду на викладене підлягають частковому задоволенню та сума в розмірі 29888,32 грн., яка складається з наступного: 28291,22 грн. тіло кредиту; 1597,10 грн. нараховані проценти за користування кредитом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України та п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 824,01грн. (29888,32 грн. х 1762 грн. : 63910,74 грн.).

Outcome: partial