Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАПЛАСТ» та просив суд визнати неправомірною відмову у прийнятті його на роботу та зобов'язати відповідача прийняти його на роботу на посаду заступника директора з юридичних питань та внутрішньої безпеки і укласти з ним трудовий договір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 13.02.2017р., на оголошення про вакансію заступника директора з юридичних питань та внутрішньої безпеки через сайт work.ua, з метою працевлаштування, надіслав для вивчення своє резюме. Після проходження співбесіди 17.02.2017р., позивач отримав лист №17/02-1 від відповідача про прийняте рішення відмовити у прийнятті на посаду заступника директора з юридичних питань та внутрішньої безпеки у звязку з тим, що в період з 21.11.2013р. по 22.02.2014р. займав посаду, заступника начальника ДПІ начальника слідчого управління фінансових розслідувань у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, тобто, період перебування на вказаній посаді, на думку відповідача, підпадає під дію пункту 4 частини 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» та забороні передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України Про очищення влади.Позивач вважає відмову із вищезгаданих підстав необґрунтованою, мотивуючи тим, що стаття 43 Конституції України гарантує кожному громадянину «право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується».Так, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладанні трудового договору не допускається . Позивач обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ст. 22 КЗпП України встановлено пряму заборону на необґрунтовану відмову у прийнятті на роботу та вважає, що відмова у прийнятті на роботу є неправомірною, оскільки дія заборони, що передбачена статтею 2 Закону України «Про очищення влади» не розповсюджується на посаду заступника начальника ДПІ начальника слідчого управління фінансових розслідувань Печерського району ГУ Міндоходів у м. Києві. У звязку з цим просить суд визнати незаконною відмову відповідача та зобовязати його прийняти позивача на посаду заступника директора з юридичних питань та внутрішньої безпеки. В судове засідання позивач не з»явився про день,час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За ухвалою суду справа розглядається у відсутності позивача за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному об»ємі. Представник відповідача ТОВ «АЛЬФАПЛАСТ» в судове засідання не з»явився про день,час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином .На адресу суду надійшла заяву про розгляд справи у його відсутності та просить суд прийняти рішення по суті з урахуванням норм чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов до наступного висновку, що вимоги позовної заяви обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до положень статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоровя, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обовязків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не повязаними з характером роботи або умовами її виконання. Правовими нормами викладеними у статті 5-1 КЗпП України Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються спори про відмову у прийнятті на роботу. Відповідно до наданої до суду копії листа № 17/02-1 від 17 лютого 2017 року підписаного директором ТОВ «АЛЬФАПЛАСТ» [PERSON] позивачеві було відмовлено у прийнятті на роботу. Судом встановлено, що [PERSON] з 17 липня 2013 року по 14 травня 2014 року займав посаду заступника начальника ДПІ\~начальника слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі головного управління Міндоходів у м.Києві. 13 лютого 2017р., на підставі оголошення про вакансію заступника директора з юридичних питань та внутрішньої безпеки, звернувся до ТОВ «АЛЬФАПЛАСТ» з питання працевлаштування. Після цього, 17.02.2017 р. було проведено усну співбесіду, під час якої ним було надано резюме, службову характеристику та інші документи, що засвідчували його особу, кваліфікацію та досвід роботи. Листом №17/02-1 від 17.02.2017р. у працевлаштуванні в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАПЛАСТ» позивачу було відмовлено через займану посаду заступника начальника ДПІ начальника слідчого управління фінансових розслідувань у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. З довідки ДФС України Головного управління ДФС у м. Києві № 272 від 17.08.2015 року слідує, що [PERSON] з 01 серпня 1989 року по 30 серпня 1993 року проходив службу в ЗС України , з 18 липня 1994 року по 15 листопада 1996 року проходив службу в ОВС, а з 15 листопада 1996 року по 23 березня 2015 року проходив службу в податковій міліції України. З 17 липня 2013 року по 14 травня 2014 року займав посаду заступника начальника ДПІ\~начальника слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі головного управління Міндоходів у м.Києві , яка згідно з наказом Міністерства доходів і зборівУкраїни від 08 липня 2013 року № 256 « Про організацію добору кадрів Міністерства доходів і зборів України » передбачала наявність повної вищої юридичної освіти. Згідно\~ст.43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Абзацом другим статті 22 Кодексу законів про працю України встановлено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця про живання не допускається. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України в цивільних справах «Про практику розгляду судами трудових спорів » № 9 від 06.11.1992 року розяснено, що відповідно до ч.2\~ст.232 КЗпП України\~суди безпосередньо розглядають позови про укладання трудових договорів з особами , які вважають, що їм відмовлено в укладанні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченими\~ст. 22 КЗпП України. При обгрунтованості позову суд рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо булла обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу. Згідно ч.ч. 1-2, ст.1, п.4, ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади, очищення влади (люстрація) встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) \~(далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України [PERSON], підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. Відповідно до ч.3 ст.1 Закону, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону. Відповідно до п.4 ч.2 ст.3 Закону України « Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади)керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням. Системне тлумачення поняття «територіального (регіонального) органу» дає підстави вважати, що під територіальними органами розуміються саме регіональні, тобто ті, повноваження яких поширюються на територію всього регіону. Відповідно до статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку регіонів», регіон територія Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про засади державної мовної політики», регіон - окрема самоуправна адміністративно-територіальна одиниця, що може складатися з Автономної Республіки Крим, області, району, міста, селища, села. Відповідно до Указу Президента України від 18.03.2013р. №141/2013 «Про міністерство доходів і зборів України» Міндоходів України здійснювало повноваження безпосередньо через територіальні органи. До територіальних органів Міндоходів України належали його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, міжрегіональні територіальні органи (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць), митниці, спеціалізовані департаменти та спеціалізовані органи Міндоходів України, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднанні та спеціалізовані державні податкові інспекції. З вказаних вище норм вбачається, що Печерський район в місті Києві не може розглядатися регіоном в розумінні чинного законодавства України. Суд звертає увагу на те, що напряму приписами ЗУ «Про очищення влади» чітко не врегульоване розуміння територіального (регіонального) органу влади. Так, тими ж положеннями п.4 ч.2 ст.3 Закону передбачається застосування відповідальності до осіб, які займали посади керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органі влади. В тому числі, що забезпечує формування та реалізує державну податковута/або митну політику, та окремо зазначено про посади в органах податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві. [PERSON] як відповідно до ст.3 Указу Президента України «Про Міністерство доходів і зборів» у складі Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів утворюються та діють підрозділи податкової міліції. Тобто підрозділи податкової міліції входили до територіальних органів виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну податкову та/або митну політику як їх структурні підрозділи. Відповідно податкова міліція взагалі не мала територіального (регіонального) органу в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві. Відповідно має місце юридична невизначеність в питанні включення до розуміння територіального (регіонального) органу влади категорії районних у м.Києві органів влади. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і на необхідність дотримуватись принципу правової визначеності. Так, у справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейським судом з прав людини було вказано на те , що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом» є передбачуваність. Норму, не можна вважати «законом», якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. У рішенні Європейського суду з прав людини (пята секція) від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (заява № 48\~068/06) зазначено, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення суду є обовязковим до виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції. Також розуміння правової визначеності в законодавстві було сформульоване Конституційним Судом України у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, в якому зазначається, що « із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування. Така неврегульованість чи відсутність визначеності в діяльності органів державної влади щодо особи, зокрема забезпечення, додержання чи реалізації прав і свобод людини і громадянина, може мати негативні наслідки і призвести до сваволі. Разом з тим, для вирішення питання зазначеної юридичної невизначеності суд вважає за необхідне застосувати загальний принцип права, за якого у ситуації неоднозначного тлумачення правових норм у відносинах між приватною особою та субєктом владних повноважень, їх застосування має здійснюватися на користь такої особи, в даному випадку на користь [PERSON], що додатково свідчить про правомірність позиції щодо невключення районних у м. Києві органів, що забезпечують формування та реалізують податкову та/або митну політику, в тому числі, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного Управління Міндоходів у м. Києві та її структурного підрозділу слідчого управління фінансових розслідувань, до категорії територіальних (регіональних) органів влади, передбаченої Законом України «Про очищення влади». Відтак, в цій частині, суд погоджується з доводами позивача про те, що посада, заступника начальника ДПІ начальника слідчого управління фінансових розслідувань у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві, яку він обіймав в період з липня 2013 року по травень 2014 року, не належить до керівних посад (керівника, заступника керівника) територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві. Враховуючи той факт, що позивач обіймав посаду заступника начальника ДПІ начальника слідчого управління фінансових розслідувань у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позивача заборон передбачених Законом України «Про очищення влади». Більше того, суд вбачає за необхідне зазначити про наступне. Системний аналіз наведених фактів дає ґрунтовні підстави вважати, що обмеження та заборони встановлені ЗУ «Про очищення влади» не поширюються на [PERSON] та не можуть бути підставою для встановлення обмежень щодо прийняття його на роботу, тому що посаду яку обіймав [PERSON] в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві не належить до керівних посад (керівника, заступника керівника) територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві. З наведеного, суд дійшов висновку, що законних підстав у керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАПЛАСТ» для відмови в укладенні з [PERSON] трудового договору не було. Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку проте що вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд погоджується з доводами позивача , щодо незаконних дій керівництва ТОВ «АЛЬФАПЛАСТ», щодо відмови в прийнятті [PERSON] на роботу та укладання з ним трудового договору Таким чином, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАПЛАСТ» є таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 22,232,233 КЗпП України та

Outcome: approved