Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 35871,23 грн. та судових витрат в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що між сторонами 14.12.2009 р. було укладено Договір №1434 про постачання теплової енергії. Зазначений Договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 14.12.2012р. (п. 11.1 Договору), а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим договором. Однак відповідно до п 11.2, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Так, тарифи, згідно яких формувались рахунки відповідача впродовж опалювальних сезонів 2016-2020 р. р., затверджені постановами НКРЕКП: № 1757 від 29.09.2016р., № 2126 від 02.12.2016р., № 151 від 01.02.2017р., № 1391 від 09.11.2017р., № 1733 від 10.12.2018, № 90 від 14.01.2020, № 632 від 17.03.2020 р. Згідно з п 6.2. Договору, облік споживання теплової енергії здійснюється розрахунковим способом за адресою [ADDRESS] . Однак згідно п.6.5 Договору, Споживач, що має комерційні прилади обліку, щомісячно, в термін не пізніше 01 (першого) числа місяця, наступного за розрахунковим, подає до Теплопостачального підприємства звіт про фактичне споживання теплової енергії. Так, споживачами за зазначеною адресою подавались показники приладу обліку, встановлені за зазначеною адресою, що фіксувались в Актах використання теплової енергії, копії яких додаються разом з Довідкою про розподіл спожитої теплової енергії. Пунктом 6.8 Договору Споживач зобов`язався не пізніше 15 числа розрахункового період) здійснити авансовий платіж у розмірі 80 (вісімдесят) % від вартості теплової енергії згідно з кількістю, передбаченою Додатком №1 до цього Договору, за власним платіжним дорученням вказаним періодом, за який він сплачує Станом на 01.12.2020 року заборгованість відповідача становить: 35 871,23 грн., з яких: основний борг - 20 791,80 грн.; 3% річних - 1 322,80 грн.; інфляційні збитки - 2 333,08 грн.; пеня - 11 423,55 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалась. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Між сторонами по справі 14.12.2009 р. було укладено Договір №1434 про постачання теплової енергії. Зазначений Договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 14.12.2012р. (п. 11.1 Договору), а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим договором. Однак відповідно до п 11.2 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Також відповідно до п.11.3 Договору, договір припиняє свою дію у випадку зміни власника, орендаря - на підставі наданих Споживачем документів про звільнення приміщення (договір купівлі-продажу приміщення, акту прийому-передачі про звільнення приміщення, та ін.); відключення від централізованого теплопостачання (при виконанні робіт по відокремленню відповідно до чинного в Україні законодавства); взаємної згоди про його припинення. Відповідно до відомостей, наданих Відповідачем про укладенні Договору, він є власником опалювальним приміщенням на підставі договору купівлі-продажу. Так, оскільки жодних заяв та передбачених договором документів до позивача від відповідача не надходило, Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). На виконання умов Договору, Теплопостачальне підприємство взяло на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором. Що стосується тарифів, то згідно зі ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Тарифи, згідно яких формувались рахунки відповідача впродовж опалювальних сезонів 2016-2020 р. р., затверджені постановами НКРЕКП: № 1757 від 29.09.2016р., № 2126 від 02.12.2016р., № 151 від 01.02.2017р., № 1391 від 09.11.2017р., № 1733 від 10.12.2018, № 90 від 14.01.2020, № 632 від 17.03.2020р. Згідно з п 6.2. Договору, облік споживання теплової енергії здійснюється розрахунковим способом за адресою [ADDRESS] . Однак згідно п.6.5 Договору, Споживач, що має комерційні прилади обліку, щомісячно, в термін не пізніше 01 (першого) числа місяця, наступного за розрахунковим, подає до Теплопостачального підприємства звіт про фактичне споживання теплової енергії. Так, споживачами за зазначеною адресою подавались показники приладу обліку, встановлені за зазначеною адресою, що фіксувались в Актах використання теплової енергії. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст. 530 ЦК України). У відповідності до п. 4.2.4. Договору Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені умовами цього Договору. П. 6.7 Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. На підтвердження факту поставки теплової енергії підписується Акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в двох примірниках). Підписаний Акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, або його відсутність в порядку п.п. 4.2.2, 6.10 Договору, є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої теплової енергії. В свою чергу п.п. 4.2.2 закріплює обов`язок Споживача до 01 (першого) числа місяця наступного за розрахунковим, отримати від Теплопостачального підприємства рахунок разом з Актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, та не пізніше 10- го числа місяця наступного за розрахунковим, підписати та повернути або надати мотивоване заперечення. Відповідно до п.6.10 Договору, Сторони домовились, що неотримання Теплопостачальним підприємством Акту від Споживача, є підставою вважати його підписаним з боку Споживача. Отже, факт відсутності заперечень щодо відомостей, викладених в Актах, є також підтвердженням факту належного надання послуг позивачем відповідачу. Пунктом 6.8 Договору Споживач зобов`язався не пізніше 15 числа розрахункового період) здійснити авансовий платіж у розмірі 80 (вісімдесят) % від вартості теплової енергії згідно з кількістю, передбаченою Додатком №1 до цього Договору, за власним платіжним дорученням вказаним періодом, за який він сплачує. Так, рахунки (та Акти здачі-приймання теплової енергії) були вручені представнику відповідача, направлялись відповідачеві електронною поштою та поштовою кореспонденцією («Укрпошта»). 24.11.2020 відповідачеві повното були направлені рахунки за опалювальні періоди з жовтня 2016 по листопад 2018 включно, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком. Також Відповідачу було направлено Акт звіряння від 10.08.2020, що підтверджується копією опису-вкладення у цінний лист, фіскального чеку «Укрпошта» від 12.08.2020р. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Крім того, ст. 550 ЦК України передбачено право кредитора на стягнення неустойки з боржника у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом. 9.5.4, Договору врегульовано, що в разі прострочення Споживачем виконання грошового зобов`язання, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Станом на 01.12.2020 року заборгованість відповідача становить: 35 871,23 грн., Враховуючи, що відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по сплаті вартості послуг з теплопостачання, наявність заборгованості за послуги з теплопостачання відповідачем не спростована, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання в розмірі 35 871,23 грн., з яких: основний борг - 20791,80 грн.; 3% річних - 1322,80 грн.; інфляційні збитки - 2333,08 грн.; пеня - 11423,55 грн. Крім того, у зв`язку зі зверненням до суду Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Оскільки позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved