Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати укладеними з відповідачкою з 01.01.2013 року Договори № 366-1-Г про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та № 366-2-Г про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2013 року. Посилається в позові на те, що відповідно до протоколу №1-К проведення прилюдних торгів з продажу арештованого майна-нежитлових приміщень з №1 по №9 /групи приміщень №261/ в літ.»А» загальною площею 227, 00 кв.м. по [ADDRESS], що належало боржнику - ТОВ »Текстильпромсевріс» від 28.012.2012 року , переможцем прилюдних торгів стала відповідачка. Відповідно до ст.19 Закону України» Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах Згідно з п.1 ст.20 Закону споживач зобов»язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового, а також своєчасно оплачувати вартість отриманих комунальних послуг. 17.05.2013 року та 23.01.2014року відповідачці направлялися по два примірники типових Договорів № 366-1-Г про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та № 366-2-Г про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для ознайомлення та підписання. Листом від 17.05.2013 року відповідачка повідомила про неможливість отримати Свідоцтво про право власності на дані приміщення та відмовилася від підпису договорів. Виходячи з того, що виконавці житлово-комунальних послуг проводять нарахування плати КП »Грушківське» за надані послуги в даному приміщенні, які не оплачуються, це призводить до зростання заборгованості перед постачальниками. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник відповідачку в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилається на те, що 03.07.2008 року між позивачем та колишнім власником приміщення - ТОВ »Текстильпромсервіс» був укладений Договір № 122-Г про надання послуг з водо-,теплопостачання, водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території в приміщеннях по [ADDRESS] площею 227, 0 кв.м. 01.06.2010 року між ними був укладений Договір про надання послуг з вивезення сміття, а 17.09.2010 року між ТОВ та АК»Київенерго» був укладений Договір на користування електроенергією. На даний час договори є чинники і виконуються сторонами. За таких обставин вважає, що вини відповідачки в виникненні заборгованості у позивача перед виконавцями житлово-комунальних послуг є безпідставними, а тому права позивача з боку відповідачки не порушувалися. Крім того, після проведених прилюдних торгів, за наслідками яких відповідачка стала власником нежитлових приміщень по [ADDRESS], вона в зв»язку з накладеними на них арештами Свідоцтво про право власності отримала лише 12.09.2013 року і тоді ж їй були передані дані приміщення. Таким чином, вимога позивача про укладення договорів з 01.01.2013 року є безпідставним. Пояснив також, що дані приміщення на підставі Договору оренди від 16.09.2013 року відповідачкою передані в оренду ТОВ »Текстильпромсевріс», яке продовжує виконувати раніше укладені з позивачем договори та вносить плату за надані послуги. За умовами договору оренди, крім орендної плати, орендар самостійно, як споживач, несе витрати за надані житлово-комунальні послуги. Виходячи з цих обставин, просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судоми встановлено,що відповідно до Протоколу №1-К проведення прилюдних торгів з продажу арештованого майна-нежитлових приміщень з №1 по №9/групи приміщень №261/ в літ.»А» загальною площею 227, 0 кв.м. по [ADDRESS], що належало боржнику - ТОВ »Текстильпромсевріс», переможцем прилюдних торгів стала відповідачка. 11.09.2013 року відповідачці на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності та проведена реєстрація права власності на дані приміщення. 12.09.2013 року на підставі акта приймання-передачі ТОВ »Тексльпромсервіс» дані приміщення були передані відповідачці. 16.09.2013 року між відповідачкою та ТОВ»Текстильпромсервіс» був укладений договір оренди даних приміщень і на підставі акта приймання-передачі від 16.09.2013 року дані приміщення відповідачкою були передані ТОВ у оренду. / а.с. 39; 49-56;78 - 82 / Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Права та обов»язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені ст.ст. 20 та 21 цього Закону. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов»язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. В свою чергу, виконавець відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону зобов»язаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20 травня 2009 року « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». На виконання вимог даних нормативних актів позивачем 17.05.2013 року та 23.01.2014 року відповідачці двічі направлялися по два примірники типових договорів: Договір № 366-1-Г про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Договір № 366-2-Г про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для ознайомлення та підписання. Листом від травня 2013 року відповідачка повідомила про неможливість отримати Свідоцтво про право власності на дані приміщення та відмовилася від підпису договорів. / а.с. 5 - 19; 35 - 41 / Згідно з ч.1 ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Верховний Суд України в постанові від 10.10.2012 року в справі № 6-110цс12, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, роз»яснив, що за змістом ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України» Про захист прав споживачів», постанови КМУ № 529 від 20 травня 2009 року, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», а тому в разі невизнання права на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Судом встановлено і це підтверджується наданими позивачем екземплярами договорів, вони відповідають вимогам типового договору, встановленим постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20 травня 2009 року. Враховуючи дані норми закону,відмову відповідачки укласти та підписати запропоновані позивачем договору, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача. В той же час, позивач просить визнати укладеними дані договори з відповідачкою з 01.01.2013 року. Встановлено і не заперечується сторонами, що Свідоцтво про право власності видано відповідачці 11.09.2013 року. Згідно з ч.ч.3 та 4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності на нежитлові приміщення з №1 по №9/групи приміщень №261/ в літ.»А» загальною площею 227, 0 кв.м. по [ADDRESS] у відповідачки виникло 11.09.2013 року. Відповідно до ст.ст.19 та 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» відповідачка, як власник приміщення та одночасно споживач житлово-комунальних послуг, зобов»язана укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтею 322 ЦК України встановлено обов»язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з цих обставин, встановленого законом обов»язку відповідачки, як власника приміщення та споживача житлово-комунальних послуг укласти договір, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та визнання Договору № 366-1-Г про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та № 366-2-Г про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2013 року, укладеними з 12.09.2013 року. Суд не приймає до уваги заперечень представника відповідачки в судовому засіданні, виходячи з наступного. Судом встановлено і не заперечується сторонами, ТОВ »Текстильпрмсервіс» було власником нежитлових приміщень з №1 по №9/групи приміщень №261/ в літ.»А» загальною площею 227, 0 кв.м. по [ADDRESS]. Під час перебування приміщень у власності ним були укладені договори про надання житлово-комунальних послуг та послуг на користування електроенергією. Внаслідок невиконання ТОВ боргових зобов»язань перед кредиторами на приміщення був накладений арешт і в рахунок погашення заборгованості воно було реалізовано на прилюдних торгах. Таким чином суд вважає, що з моменту припинення права власності ТОВ »Текстильпромсервіс» на дані приміщення, дане товариство втратило статус споживача житлово-комунальних послуг за договором, укладеним з позивачем 03.07.2008 року. Представник позивача суду пояснив і це підтверджується наданими ним доказами, одним із кредиторів ТОВ »Текстильпромсервіс» був і позивач, на користь якого наказами Господарського суду м. Києва № 22/292 від 31.10.2011 року та № 910/2941/2013 від 26.04.2013 року стягнуто відповідно 23751, 11гр. та 50585, 60гр. Постановами головного державного виконавця ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві від 04.02.2014 року виконавчі документи повернуті позивачу, як стягувачу, в зв»язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення та відсутності самого боржника в даних приміщеннях. Листом від 20.03.2014 року позивач запропонував ТОВ »Текстильпромсервіс» розірвати укладений договір № 122-Г від 03.07.2008 року. / а.с. 49 - 56; 69 - 77; 91; 117 - 120 / Представник позивача суду пояснив, що відповіді на даний лист ТОВ »Текстильпромсевріс» не надало. Відповідно до п.3.2.1 укладеного між відповідачкою та ТОВ »Текстильпромсевріс» Договору оренди, ТОВ, як орендар, крім орендної плати самостійно, як споживач, несе всі витрати, пов»язані з забезпеченням орендованих приміщень електричною енергією, тепло,- та водопостачанням, за послуги з утримання території та вивезення сміття й інші витрати, пов»язані з його діяльністю. / а.с. 80 - 81 / При цьому представник відповідачки посилається на те, що в такому випадку продовжує свою дію укладений договір між позивачем та ТОВ »Текстильпромсервіс» від 03.07.2008 року. Суд вважає, що з моменту припинення права власності ТОВ»Текстильпромсервіс» на дані приміщення останній втратив статус споживача комунальних послуг за укладеним з позивачем договором 03.07.2008 року. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що не має наміру укладати такий договір з ТОВ »Текстильпромсервіс», як орендарем, і зміст договору оренди в частині внесення плати за житлово-комунальні послуги саме орендарем, з ним не узгоджувався. Вважає, що відповідачка таким чином намагається перекласти свої обов»язки в частині внесення плати за житлово-комунальні послуги на неплатоспроможного орендара. Дійсно, з двох наданих представником відповідача квитанцій вбачається, що ТОВ»Текстильпромсевріс» двічі: 27.03.2013 ркоу та 31.05.2013 року, тобто до набуття відповідачкою у власність даних приміщень, сплачували незначні суми, а саме: 229, 58гр. та 57,03 гр. за електроенергію. / а.с. 90 / Однак, суд зважає на те, що позивач не є виконавцем послуг у сфері електроенергетики і такого виду договору відповідачці укласти не пропонував. Крім того, позбавлення ТОВ »Текстильпромсервіс» права власності на дані приміщення не позбавляли його обов»язку оплачувати отримувані послуги і не звільняє відповідачку, як власника приміщення, укласти визначені законом договори. Враховуючи ці обставини, визначену законом форму відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, а також кола учасників житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку, що твердження представника відповідача суперечать закону і не можуть бути прийняті до уваги.

Outcome: partial