Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, в якій просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.11.2011 у Дніпровському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис №798; визначити місце проживання малолітньої дитини, а саме, сина [PERSON] , [INFO] залишити його проживати разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2021 заява залишена без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків. 25.01.2021 заявник подав заяву про усунення недоліків, у якій уточнив позовні вимоги, а саме просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] зареєстрований 26.11.2011 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 798. Позов мотивує тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 26.11.2011. Шлюб зареєстровано Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 23.03.2013 зроблено відповідний актовий запис № 798. Мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час ведення спільного господарсьва та сумісне проживання між сторонами припинено. Спільне життя з відповідачкою не склалося з причин відсутності взаємопорозуміння між позивачем та відповідачем, байдужості до життя та проблем кожного. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не бачить, оскільки у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Рішення розірвати шлюб прийняв остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примиритись з відповідачкою пробували неодноразово, однак безрезультатно. Ухвалою суду від 01.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 16.02.2021 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому повідомила, що не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Вважає, що шлюб припинився з вини позивача, тому просить суд покласти на нього судові витрати у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 17.03.2021 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача, позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 17.03.2021 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 26.11.2011 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 798, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя не підтримує шлюбних відносин і спільного господарства сторони не ведуть. Спільне життя сторін не склалося з причин різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя, відсутність взаєморозуміння. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України після набрання рішенням законної сили необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Витрати позивача на сплату судового збору склали 1\~681,60 грн. (а.с. 1), проте виходячи з вимог позивача відповідно до уточненої позовної заяви, такі вимоги підлягали оплаті судовим збором в загальному розмірі 840,80 грн. Відтак, зайво сплачена сума судового збору становить 840,80 грн. і позивач не позбавлений права подати до суду заяву про її повернення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовні вимоги про розірвання шлюбу, у розмірі 420 гривні 40 копійок. Відповідно до наданого 16.02.2021 року до суду відзиву на позовну заяву, відповідач не проти задоволення вимог уточненої позовної заяви, а саме розірвання шлюбу, тобто позивачем позовні вимоги визнано. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 420 гривні 40 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду за позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: approved