Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем 05 січня 2018 року було укладено договір позики на суму 20 000 грн. На підтвердження договору позики, відповідач надав йому розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 08 січня 2018 року. Однак, до вказаного строку відповідач грошові кошти не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості в повному обсязі ніяким чином не відреагував. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 20 000,00 грн., а також судові витрати. Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та слухати справу у його відсутність, про що надав письмову заяву, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суду не повідомив, правом подачі відзиву не скористався, тому суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 05 січня 2018 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 20 000 грн., що підтверджується розпискою відповідача, в якій відповідач зобовязався повернути вищевказану суму до 08 січня 2018 року. Але до теперішнього часу свої зобовязання в повному обсязі не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв'язку з тим, що відповідач дотепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 20 000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved