Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування, в якому просить стягнути з відповідача на його користь за договором добровільного страхування наземного транспорту № 003011-2111-100001 від 21.05.2019 року суму страхового відшкодування у розмірі 17283,70 гривень з врахуванням індексу інфляції, пені та понесені позивачем судові витрати по справі в сумі 857,96 грн. В обґрунтування вимог, позивач вказує, що 21.05.2019 року між ним та відповідачемукладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 003011-2111-100001, а саме майнових інтересів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Ford Fushion USA» реєстраційний номер [NUMBER] . 31.10.2019 у зв`язку із наїздом на перешкоду - механізм для блокування проїзду (паркування) та пошкодженням бамперу автомобіля у вигляді розривів його матеріалу позивач телефоном повідомив відповідача про настання події, яка має ознаки страхового випадку (зареєстрований за № 26882), а 01.11.2019 звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання події, що має ознаки страхової, та надав автомобіль для огляду. Листом від 09.12.2019 вих № 450/ДВЗ страхова компанія повідомила відповідача про відмову у виплаті на підставі ст. 26 Закону України «Про страхування», п. 11.1.3 Умов страхування у зв`язку із наданням Страховику свідомо неправдивих відомостей про факт та обставини настання випадку, що має ознаки страхового, посилаючись як на підставу відмови на заключення/ висновок експертного дослідження обставин та механізму пригоди, згідно якого аналіз слідової інформації зафіксованої на передньому бампері автомобіля вказує на те, що пояснення водія стосовно виникнення всього комплексу пошкоджень передньої частини автомобіля внаслідок одного ДТП технічно не спроможні. З цим позивач не згідний, вважає відмову відповідача у виплаті страхової суми безпідставною, а її висновки необґрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності, оскільки, уписьмовому повідомленні на адресу страхової компанії від 01.11.2019 вх. № 1221 ним надано повну і достовірну інформацію про факт та обставини ДТП. За направленням відповідача транспортний засіб був оглянутий фахівцем з кваліфікацією судового експерта. Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 01.11.2019, складеного ФОП [PERSON] , транспортний засіб має пошкодження бамперу - деформована нижня частина з розривами, а також деформований з розривом передній захист бамперу. Бампер та захист бамперу передній підлягають заміні. На момент ДТП є дефекти лакофарбового покриття. Позивач звертає увагу, що до відповідача він звернувся саме у зв`язку із пошкодженням бамперу у вигляді розривів. Про приховані пошкодження переднього захисту бамперу йому не було відомо, вони були виявлені у ході огляду фахівцем після демонтажу бамперу. Вказує на те, що посилання відповідача на експертне дослідження обставин та механізму пригоди, як на підставу стверджувати про свідомо неправдиве повідомлення про факт та обставини ДТП є необґрунтованим, оскільки таке дослідження у матеріалах страхової справи № 26882 відсутнє. Крім того позивач зазначає, що інші пошкодження на бампері, а саме: пошкодження лакофарбового покриття, утворились у результаті експлуатації застрахованого ТЗ та мають накопичувальний характер. Згідно п. 3.3.15 Договору такі збитки не підлягають відшкодуванню, тому питання про відшкодування витрат, пов`язаних з фарбуванням бамперу, позивач не ставить. Відповідно до рахунку-фактури ФОП [PERSON] № GAS-0376 від 13.11.2019, який знаходиться у матеріалах страхової справи, вартість переднього бампера, захисту переднього бампера та робіт з їх заміни станом на 13.11.2019 становила 16485,79 грн. Відповідно до п. 7.5.3 Умов при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Згідно п. 10.18.1 Умов виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 10 робочих днів від дати складання Страховиком страхового акта. Складений відповідачем акт № В-26882-19 датований 09.12.2019. У зв`язку з цим строк прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування починається з 20.12.2020. Таким чином, за період з 20.12.2019 до 28.10.2020 розмір пені становить 517,65 грн. Інфляційні збитки за вказаний період складають 280,26 грн. Всього сума страхового відшкодування, з врахуванням індексу інфляції та пені за вказаний період, становить 17283,70 грн. До суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він вважає заявлені до нього вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві відповідач з посиланням на п. 11.1.3 Умов страхування, ст. 26 Закону «Про страхування», п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України зазначає, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є подання позивачем свідомо (завідомо) неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку та посилається при цьому на висновки дослідження обставин та механізму пригоди, яке проведено на запит відповідача судовим експертом Скороходом К.М. Як зазначає відповідач, судовий експерт стверджує, що: «Пошкодження, які зафіксовані на передньому бампері автомобіля, виникли в наслідок контактування з різними предметами, оскільки виникли на різній висоті в різних напрямках від контактування з різними по формі слідоутворюючими об`єктами. Аналіз слідової інформації, зафіксованої на передньому бампері, вказує на те, що пояснення водія стосовно виникнення всього комплексу пошкоджень передньої частини автомобіля внаслідок ДТП технічно не спроможні». Також відповідач вважає, що оскільки немає підстав для виплати страхового відшкодування, отже відсутні і підстави для нарахування пені і інфляційних збитків за несвоєчасне виплачене відшкодування. Позивачем надано відповідь на відзив, у якій зазначено, що у письмовому повідомленні від 01.11.2019, зареєстрованому у відповідача за вх. № 1221, ним викладено правдиві відомості про факт, обставини ДТП та отримані внаслідок цього пошкодження бамперу у вигляді розривів. Отримані пошкодження підтверджено відомостями з акту огляду транспортного засобу від 01.11.2019, складеного фахівцем з кваліфікацією судового експерта. Крім того, позивач зазначає, що наявні на момент огляду транспортного засобу пошкодження лакофарбового покриття на бампері утворились у результаті експлуатації застрахованого ТЗ та мають накопичувальний характер. Інформацію стосовно цих ушкоджень відповідач не запитував і вона йому не надавалась. У зв`язку з цим у відповідача відсутні підстави стверджувати про надання свідомо (завідомо) неправдивих відомостей в частині, що стосується утворення пошкоджень лакофарбового покриття. Згідно п. 3.3.15 Договору збитки за пошкодження лакофарбового покриття в результаті експлуатації транспортного засобу, що мають накопичувальний характер, не підлягають відшкодуванню. У зв`язку з цим позивач не ставить вимогу щодо відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з фарбуванням переднього бамперу. Також позивач зазначає, що посилання відповідача у відзиві на відповідь експерта Скорохода К.М., як на джерело доказів свідомого (завідомо) неправдивого надання відомостей про обставини ДТП є необґрунтованими, що у Скорохода К.М. відсутні підстави стверджувати про неспроможність пояснень «стосовно виникнення всього комплексу пошкоджень передньої частини автомобіля внаслідок одного ДТП», оскільки пояснення щодо «виникнення всього комплексу пошкоджень передньої частини автомобіля» відповідачу не надавались. Крім того, відомості, які викладені у листі експерта Скорохода К.М. від 06.12.2019, та на які посилається відповідач, одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України є недопустимим доказом, оскільки у супереч вимог ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», п. п. 1.3, 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), договір між страховою компанією та судовим експертом Скороход К.М. для проведення експертного дослідження не укладався, наявний в матеріалах страхової справи № 26882 документ від 06.12.2019 за підписом судового експерта Скорохода К.М. не відповідає вимогам п.п. 4.14 - 4.16 Інструкції щодо структури та змісту висновку експерта, а отже і не являється таким. Сам експерт у листі зазначає, що страхова компанія звернулась до нього за консультацією, а не для отримання висновку експертного дослідження. У судовому засіданні позивач подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплати страхувальникові або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку. Судом встановлено, що 21.05.2019 між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в особі Дворецької С.О., яка діє на підставі довіреності № 92-АР від 09.01.2019, укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО Класичне» №003011-2111-1000001, яким застрахований належний позивачу легковий автомобіль марки «Ford Fusion USA», 2015 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] строком на 1 рік. Страхова сума транспортного засобу становила 416 000 грн. Пунктом 7.3.1. договору передбачена виплата страхового відшкодування без документу компетентного органу два рази протягом дії договору - до 5% від розміру страхової суми за страховими випадками ДТП, що становить 20 800 грн. Згідно п. 2.1 Умов страхування, страховими ризиками за Договором є позначені в Розділі 6 Договору позначкою «V» ризики пошкодження, знищення та/або втрати застрахованого ТЗ в цілому, або окремих його деталей, частин та застрахованого ДО внаслідок: 2.1.1. «дорожньо-транспортної пригоди», 2.1.2. «стихійних явищ», 2.1.3 «пожежі та вибуху», 2.1.4. «протиправність дії третіх осіб (крім викрадення)», 2.1.5. «інших випадкових подій», 2.1.6. «викрадення». Відповідно до п. 2.2 Умов страховим випадком за договором є пошкодження, знищення або втрата застрахованого транспортного засобу та (або) застрахованого додаткового обладнання, внаслідок настання страхових ризиків, визначених п. 6.2. Договору, що відбулись під час строку дії договору та на території дії Договору, у зв`язку з чим виникає зобов`язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування. 01.11.2019 позивач звернувся до відповідача з письмовим повідомленням № 26882 про настання події, яка має ознаки страхового випадку, у якому повідомив, про те, що 31.10.2019 сталася подія за ризиком ДТП, внаслідок якої застрахований транспортний засіб отримав наступні пошкодження: «пошкоджено передній бампер, утворилися тріщини в бампері». У поясненні до повідомлення позивач вказав обставини події: «При виконанні маневру розвороту у дворі будинку [ADDRESS] не помітив механізму для блокування проїзду (парковки) та при наїзді на нього пошкодив передній бампер». Того ж дня транспортний засіб оглянуто, про що ФОП « [PERSON] » складено акт огляду транспортного засобу, у якому вказано назви деталей та опис пошкоджень: «бампер - деформована нижня частина з розривами, рамка номерного знаку розколота, номерний знак деформований, захист бамперу передній деформований з розривами». Згідно акту бампер, захист бамперу та рамка номеру підлягають заміні, номерний знак - ремонту, а бампер крім того, фарбуванню. Водночас у акті, без локалізації місць, характеру та розміру пошкоджень, вказано, що на момент ДТП є дефекти лакофарбового покриття. 22.11.2019 позивачем на ім`я відповідача подано заяву про виплату страхового відшкодування по справі № 26882 на рахунок СТО «ФОП [PERSON] » згідно рахунку № GAS-0376. Відповідно до рахунку-фактури № GAS-0376 від 13.11.2019 послуга з заміни переднього бамперу на автомобіль Ford Fusion державний реєстраційний номер [NUMBER] становила 660 грн., з фарбування переднього бамперу - 3630 грн., з заміни захисту переднього бамперу - 165 грн., передній бампер - 12492,77 грн., захист переднього бамперу - 3168,02 грн., а всього 20115,79 грн. 05.12.2019 відповідачем судовому експерту Скороходу К.М. подано запит на дослідження по фотографіях обставин дорожньо-транспортної пригоди «Ford Fusion USA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з запитанням, чи спроможні з технічної точки зору пояснення заявника [PERSON] щодо виникнення комплексу механічних пошкоджень переднього бамперу автомобіля. 06.12.2019 судовим експертом Скороходом К.М. складено лист, у якому він вказує, що до нього із запитом звернулась ПрАТ «СК Євроінс Україна» за консультаціями щодо пошкоджень передньої частини автомобіля Ford Fusion д/н [NUMBER] , на що він повідомляє, що передній бампер автомобіля має кілька зон пошкоджень: лакофарбове покриття переднього бампера пошкоджено в наслідок попадання каміння при русі автомобіля, права нижня частина бампера пошкоджена в наслідок наїзду автомобіля на перешкоду, нижня частина бампера в центральній та лівій частині має пошкодження, які виникли в наслідок наїзду на перешкоду, в центральній частині наявні розриви матеріалу бампера та подряпини лакофарбового покриття, які виникли від контактування з механізмом блокування. Пошкодження, які зафіксовані на передньому бампері автомобіля, виникли в наслідок контактування з різними предметами, оскільки виникли на різній висоті, в різних напрямках від контактування з різними по формі слідоутворюючими об`єктами. Аналіз слідової інформації, зафіксованої на передньому бампері автомобіля, вказує на те, що пояснення водія стосовно виникнення всього комплексу пошкоджень передньої частини автомобіля внаслідок одного ДТП технічно не спроможні. 09.12.2019 відповідачем складено акт № В-26882-19 про відмову у виплаті страхового відшкодування/страховій виплаті, де вказано, що факт страхового випадку не визнаний, а як підставу такої відмови з посиланням на ст. 26 Закону України «Про страхування» та п. 11.1.3. Умов страхування зазначено подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт, обставини та місце настання страхового випадку. 09.12.2019 відповідачем листом за вих. № 450/ДВЗ повідомлено позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із наданням страховику свідомо неправдивих відомостей про факт та обставини настання випадку, що має ознаки страхового. Як на джерело доказів того, що позивач надав страховику свідомо неправдиві відомості відповідач посилається на заключення/висновок експертного дослідження обставин та механізму пригоди за участі «Ford Fusion USA», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Вислухавши пояснення позивача, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Так, ст. 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відзиві відповідач з посиланням на п. 11.1.3 Умов страхування, ст. 26 Закону «Про страхування», п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України зазначає, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є подання позивачем свідомо (завідомо) неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Як джерело доказів того, що позивач надав страховику свідомо неправдиві відомості відповідач вказує заключення/висновок експертного дослідження обставин та механізму пригоди за участі «Ford Fusion USA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складений експертом Скороходом К.М. Відповідач зазначає, що до судового експерта він звернувся відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Закону України «Про страхування», п. 7.4.5 Умов страхування із запитом про відомості, пов`язані зі страховим випадком, як до особи, яка володіє інформацією про страховий випадок. Разом з цим, ст. ст. 2, 3, 7-1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Пунктом 1.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), (далі Інструкції) передбачено, що призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією. Відповідно до Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Згідно п. п. 1.3, 1.8 Інструкції відповідно до чинного законодавства для юридичних і фізичних осіб на договірних засадах експертами проводяться експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Підставою для проведення експертного дослідження є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. Частиною 2 статті 106 ЦПК України визначено, що порядок проведення експертизи та складання висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Пунктом 4.23 Інструкції передбачено, що експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою і змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Вимоги до структури та змісту висновку експерта, а отже і до висновку експертного дослідження, наведені у п. 4.14 Інструкції. Зокрема, у висновку експертного дослідження обов`язково зазначаються його реквізити (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). У п.п. 4.15 та 4.16 Інструкції наводяться вимоги до дослідницької та заключної частин висновку, відповідно. Відповідач на підтвердження дотримання визначеного законодавством порядку замовлення експертного дослідження договір з судовим експертом Скороходом К.М. на проведення експертного дослідження обставин та механізму пригоди за участі «Ford Fusion USA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , суду не надав. Документ від 06.12.2019 за підписом судового експерта Скорохода К.М. не відповідає вищевказаним вимогам законодавства щодо висновку експертного дослідження, у ньому відсутні найменування документа, номер висновку, категорія, вид експертизи, він не розділений на вступну, дослідницьку та заключну частини. Більш того, експерт у вказаному документі зазначає, що страхова компанія звернулась до нього за консультацією, а не для отримання висновку експертного дослідження. З огляду на вказане суд прийшов до висновку, що доказ, на який посилається відповідач, а саме лист від 06.12.2019 за підписом судового експерта Скорохода К.М., отриманий з порушенням порядку встановленого законодавством, а тому він є недопустимим і відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере його до уваги. Інших доказів, що підтверджують заперечення проти позову відповідач не надав. Натомість суд приймає до уваги доводи позивача про те, що 01.11.2019 він надав відповідачу повну та достовірну інформацію про факт та обставини ДТП. Дані обставини підтверджуються наявними матеріалами справи. За таких обставин суд вважає, що страховий випадок настав, а відмова страховика у виплаті страхової суми є незаконною З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для виплати страхового відшкодування. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Враховуючи положення ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, тому правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року (справа №6-1003цс16). Також, страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Розмір страхового відшкодування суд визначає виходячи із відомостей, які вказані урахунку-фактури № GAS-0376 від 13.11.2019 та враховує, що позивач вимогу про відшкодування витрат, пов`язаних із фарбуванням бамперу не ставить: послуга з заміни переднього бамперу на автомобіль Ford Fusion державний реєстраційний номер [NUMBER] становила 660 грн, з заміни захисту переднього бамперу - 165 грн., передній бампер коштував - 12492,77 грн., захист переднього бамперу - 3168,02 грн., а всього 16485,79 грн., що не перевищує 5 % від розміру страхової суми, як визначено у п. 7.3.1 договору. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Для визначення індексу за період невиконання зобов`язання по поверненню боргу індекси за кожен місяць у цьому періоді слід перемножити (суд використовує при підрахунку рекомендації Верховного Суду України у листі №62-97 від 3 квітня 1997 року). Згідно п. 10.18.1 Умов виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 10 робочих днів від дати складання Страховиком страхового акта. Складений відповідачем акт № В-26882-19 датований 09.12.2019. У зв`язку з цим строк прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування починається з 20.12.2020. Таким чином, за період з січня по вересень 2020 року сума страхового відшкодування з врахуванням встановленого індексу інфляції складає 280,26 грн. за наступним розрахунком: 101,7 (індекс інфляції) х 16485,79 грн. - 16485,79 грн. = 280,26 грн. Розмір пені 0,01% за кожний календарний день прострочення виплати страхового відшкодування, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період згідно п.7.5.3 Умов за 314 днів становить : 16485,79 грн. х 0,01 % = 1,648579 грн. х 314 днів = 517,65 грн. Питання про відшкодування 3% річних позивач не ставить. Всього сума страхового відшкодування, з врахуванням індексу інфляції та пені за вказаний період, становить 17283,70 гривень. Оскільки, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з урахуванням вірно зробленого розрахунку страхового відшкодування. Окремо слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження позиція відповідача щодо підстав відмови в задоволенні позову, дану позицію суд оцінює хибною з юридичної точки зору, спробою уникнути цивільно-правової відповідальності, та такою, що повністю та беззаперечно спростовується матеріалами справи. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» судових витрат у розмірі 857,96 грн., які складаються зі сплати судового збору на суму 840,80 грн. та комісії банку 17,16 грн. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Судом встановлено, що [PERSON] фактично понесені судові витрати у загальному розмірі 857,96 грн., які складаються зі сплати судового збору на суму 840,80 грн. та комісії банку 17,16 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи квитанціями.

Outcome: approved