Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне підприємство «Українська правова інформація» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивувала свої вимоги тим, що її 28 квітня 2016 року було звільнено з посади генерального директора державного підприємства «Українська правова інформація» з достроковим розірванням укладеного з нею Контракту відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначає, що таке звільнення є незаконним, оскільки відповідач не мав права призначати та проводити перевірку окремих питань господарської діяльності ДП «Укрпавінформ», за наслідками проведення якої було складено перевірки окремих питань господарської діяльності ДП «Укрпавінформ» від 31 березня 2016 року. Саме на підставі висновків зазначеного акту, відповідачем було видано наказ про її звільнення, однак встановлені у акті порушення, як зазначає позивач є надуманими та нічим не доведеними. В той же час позивач зазначає, що підстава зазначена у наказі про звільнення(п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України) є такою, що не відповідає умовам Контракту укладеного між нею та Міністерством юстиції України від 01 жовтня 2014 року. Також позивач зазначає, що її звільнення відбулося у період непрацездатності, а відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України таке є неприпустимим. В той же час її звільнення відбулося, як вказує позивач з порушенням ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, оскільки вона є жінокю у якої наявна дитина віком до трьох років. Виходячи з таких міркувань, позивач, уточнивши позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2368/к від 28 квітня 2016 року про її звільнення, визнати діючим контракт укладений між нею та відповідачем 01 жовтня 2014 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 82779.93 гривні. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги заяви та просили таку задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне підприємство «Українська правова інформація» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового вдправлення. Заслухавши сторони, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Відповідно до Контракту з генеральним директором державного підприємства «Українська правова інформація» від 01 жовтня 2014 року(далі Контракт) та наказу № 2166/к від 01 жовтня 2014 року [PERSON] було призначено на посаду генерального директора державного підприємства «Українська правова інформація». Відповідно до наказу Заступника міністра юстиції України № 1260/к від 21 березня 2016 року «Щодо проведення перевірки окремих питань господарської діяльності ДП «Укрправінформ» було утворено комісію з перевірки окремих питань господарської діяльності ДП «Укрправінформ». З матеріалів акту перевірки окремих питань господарської діяльності ДП «Укрправінформ» від 31 березня 2016 року(далі Акт) вбачається, що комісією було виявлено порушення допущені генеральним директором ДП «Укрправінформ» [PERSON] у сфері кадрової дисципліни підприємства, проведення оплати праці, бухгалтерського обліку підприємства, що було відображено в останньому. Суд не бере до уваги послання позивача на ту обставину, що її не було ознайомлено із зазначеним Актом, оскільки на примірнику такого міститься її особистий підпис, що [PERSON] було підтверджено в судовому засіданні. Посилання [PERSON] на ту обставину, що їй було вручено не Акт від 31 березня 2016 року, а довідку, судом до уваги не береться, оскільки [PERSON] особисто підтвердила достовірність свого підпису на наданій особисто нею копії такого Акту. При цьому судом враховуються пояснення представника відповідача з того приводу, що у Акті було допущено помилку і в графі замість вірного «З актом ознайомлена» вказано «З довідкою ознайомлена». Дана помилка є технічною, що судом береться до уваги, а крім того враховується та обставина, що позивачем не надано копії довідки, яка як зазначала остання їй була вручена замість Акту перевірки. Також, суд не бере до уваги твердження позивача з приводу неправомірності дій відповідача щодо проведення перевірки діяльності ДП «Укрправінформ». Відповідно до п. 8.2 Статуту ДП «Укрправінформ» уповноважений орган управління, а саме Міністерство юстиції України, укладає контракт з генеральним директором та здійснює контроль за його виконанням. Відповідно до п. 13 Контракту, орган управління майном, у тому числі, здійснює контроль за ефективністю використання та збереження за закріпленого за підприємством державного майна. З матеріалів наказу Заступника міністра юстиції України № 1260/к від 21 березня 2016 року «Щодо проведення перевірки окремих питань господарської діяльності ДП «Укрправінформ» вбачається, що було утворено комісію з перевірки окремих питань саме господарської діяльності ДП «Укрправінформ», що є виключним правом орану управління, яким відповідно до умов Контракту від 01 жовтня 2014 року та Статуту ДП «Українська правова інформація» затвердженого наказом міністра юстиції України від 16.05.2013 року за № 899/5 є Міністерство юстиції України(Уповноважений орган управління). Виходячи із аналізу зазначених актів, суд вважає, що Міністрество юстиції України є саме тим уповноваженим органом управління ДП «Українська правова інформація», яке має право та повноваження на здійснення контролю у спосіб, у тому числі, проведення перевірки, щодо окремих питань господарської діяльності ДП «Укрправінформ». Суд не бере до уваги послання [PERSON] в частині того, що висновки Акту не відповідають дійсності, оскільки таке її твердження, окрім її особистих пояснень, висловлених у формі загальних формулювань, нічим не доведені, а висновки комісії акту перевірки окремих питань господарської діяльності ДП «Укрправінформ» від 31 березня 2016 року нічим не спростовані, а тому беруться до уваги, як такі що станом на день розгляду справи є достовірними і виходячи саме з таких міркувань, суд вважає, що вказаний Акт перевірки є належним і допустимим доказом. Вирішуючи питання підстав звільнення [PERSON], суд вважає необхідним зазначити наступне. Наказом «Про звільнення [PERSON]В.» від 28.04.2016 року за № 2368/к, [PERSON] 29 квітня 2016 року було звільнено з посади генерального директора державного підприємства «Українська правова інформація» з достроковим розірванням укладеного з нею Контракту відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України Відповідно до п. 26 Контракту з генеральним директором державного підприємства «Українська правова інформація» від 01 жовтня 2014 року, керівник може бути звільнений у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти. Як зазначалося судом вище, висновками комісії акту перевірки окремих питань господарської діяльності ДП «Укрправінформ» від 31 березня 2016 року було встановлено ряд порушень законодавства допущених генеральним директором ДП «Українська правова інформація». Відповідно до ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України, особливою формою трудового договору є контакт, де у тому числі зазначаються умови розірвання такого. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є підстави передбачені контрактом. Суд вважає, що позивач помилково зазначає на неможливість її звільнення в період лікарняного та у зв'язку з наявністю у неї на утриманні дитини, яка не досягла трьох років. Не беручи таке до уваги суд вважає необхідним зазначити, що звільнення в період перебування працівника на лікарняному, а так само неможливість звільнення жінок які мають дітей віком до трьох років є неможливим у випадку розірвання трудового договору з ініціативи власника, що регламентовано статтею 40 Кодексу законів про працю України, однак позивача було звільнено з підстав п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, а тому з урахуванням наявних в справ доказів у їх сукупності з вищезазначеними нормами права, суд вважає, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням норм визначених Кодексом законів про працю України. Виходячи з таких мотивів, суд вважає, що і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено факту незаконності звільнення [PERSON] із займаної посади. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Питання про судові витрати вирішити за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed