Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом по якому просить суд визнати порушеними конституційні та житлові права [PERSON], виданням протоколу ЖПК ГУМВС України в Одеській області № 2 від 30.04.2014 року в частині, що стосується [PERSON]; поновити конституційні та житлові права [PERSON] шляхом зобов'язання ЖПК ГУМВС України в Одеській області скасувати протокол № 2 від 30.05.2014 року в частині відмови в задоволенні рапорту [PERSON], підготувати та направити клопотання від імені ГУМВС України в Одеській області до ПРА ОМР про зміну статусу квартири [ADDRESS] з службової на орендну зі знаттям [PERSON] з квартирної черги. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду заперечення проти позову. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин у справі. Позивач - [PERSON] проходить службу в ОВС на посаді заступника начальника слідчого управління ГУМВС України в Одеській області. Згідно довідки ГУМВС України в Одеській області від 13.05.2014 року позивач працює в органах внутрішніх справ з 1995 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 23). З наданих позивачем документів вбачається, що він має позитивну характеристику та заохочувався різними відзнаками. Позивач перебуває на квартирному обліку Головного управління. Відповідно до ст.. 22 Закону України « Про міліцію» від 20.12.1990 року, держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції користуються пільгами при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення у порядку, передбаченому законодавством України. Жила площа працівникам міліції, в тому числі працюючим на транспорті, надається місцевими радами, відповідними міністерствами та відомствами у першочерговому порядку. Пунктом 5 ст. 12 та ст.. 31,43 ЖК України передбачено, що жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду надаються громадянам у встановленому законом порядку. Рішенням житлово-побутової комісії ГУМВС від 23.12.2011 року позивачу та його родині було розподілено службову квартиру [ADDRESS], житловою площею 65,5 кв.м. Позивач в позові зазначає те, що вказана квартира прийнята ним від забудовника та ремонт в ній проводився їх власним коштом. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.. 9 ЖК України, ніхто не можу бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. 1.7. « Положення про порядок надання службових жилих приміщень…», затверджене наказом МВС України від 10.09.2004 року № 1039, виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється рішенням органу місцевого самоврядування на підставі клопотання начальника ГУМВС України в Одеській області. Позивач наголошує на тому, що з метою отримання відповідного клопотання ВС він звернувся до ЖПК ГУМВС, однак 01.06.2012 року йому було відмовлено. 29.04.2014 року позивачем подано рапорт до ЖПК ГУМВС України в Одеській області з проханням розгляду житлово-побутовою комісією питання виведення вказаної квартири із числа службових з метою приведення її у приватну власність. 30.04.2014 року позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання щодо зміни статусу квартири з службової на орендну шляхом направлення відповідного клопотання до ПРА ОМР. Згідно ст.. 118 ЖК жилі приміщення включаються до числа службових рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 « Про службові жилі приміщення» затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними. Відповідно до п.6 вищезазначеного положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні , а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Також відповідно до ст.123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст.73-76, 79-83, 85, 90, ч.б ст.101, ст.ст.103-106 цього Кодексу. Тобто відмовляючи у знятті статусу службова з займаної позивачем службової квартири житлово-побутова комісія ГУМВС не врахувала той факт, що зайняте позивачем житлове приміщення може бути здане позивачем лише за умови надання іншого рівноцінного житлового приміщення, яке відповідачем не надане на даний час і ніяких пропозицій також не надавалось. Отже відмова від зняття статусу службова є виключно антисоціальною та такою, що звужує соціальні права позивача. Згідно ст.21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 47 Конституції, визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст.31 Житлового Кодексу УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу PCP і Української PCP), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Стаття 34 чинного Кодексу, визначила підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов і такими, є: -забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок; - які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; - які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української PCP за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; - які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; - які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; - які проживають у гуртожитках. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов'язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved