Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки, розрахунку при звільнення, суми несплаченої доплати за поєднання професій, скасування наказу про дисциплінарне стягнення, як незаконного, та стягнення моральної шкоди. В позові зазначив, що з 13.01.2014 р. він працював у ТОВ «Запорізький ДБК», а з 01.03.2014 р. у його утвореному структурному підрозділі філіалі ТОВ «Запорізький ДБК» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сапожнікова, 12 на посаді головного енергетика. З самого початку та на всьому протязі його роботи відповідач не виконував та порушував законодавство про працю. Так, під час прийому на роботу, в порушення ст.29 Закону України №108/95-ВР, позивачу не були доведені повністю ні розмір заробітної плати, ні термін та порядок виплат, як і підстави можливих відрахувань, що підтверджує зміст розпорядження про прийом на роботу, надане йому для ознайомлення та підпису, так саме як і наказ (розпорядження) про припинення трудового договору №8к від 07.04.2014 р, у яких в графі оклад були відсутні цифри. Відповідач не виконав вимогу ст.17 Закону України «Про охорону праці» - примусив позивача пройти медичну комісію для прийому на роботу за свій рахунок. Постійно не виконувались та порушувались вимоги встановлені ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» відносно строків та періодичності виплати заробітної плати. Так, заробітна плата за першу половину місяця (15 календарних днів) має виплачуватись в період з 16 по 22 число, а за другу - з 1 по 7 число. Додані до позову копія виписки №644213 від 09.04.2014 р. філії ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2014 р. по 09.04.2014 р. по карточному рахунку [NUMBER], на який позивачу переховувалася заробітна плата підтверджує порушення вищезазначених термінів виплат заробітку. Не виконувались вимоги ст. 30 Закону України № 108/95-ВР та статті 110 КЗпП України відносно необхідності для роботодавця при кожній виплаті заробітної плати повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Це підтверджується відсутністю у відповідача достовірних даних про надання позивачу таких документів. Не виконувались вимоги частини 3 ст.36 КЗпП України. При реорганізації у відповідача та переведенні позивача на роботу в утворений, в результаті реорганізації підрозділ - філіал ТОВ «Запорізький ДБК», його примусили звільнитися та подати нову заяву про прийом на роботу. Згідно ст.36 КЗпП Україна зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Між тим, розрахунку у день звільнення не зробили і не виплатили, що в такому разі теж є порушенням КЗпП України. Не виконувались вимоги ст.79 КЗпП щодо наявності затвердженого графіку тарифних відпусток працівників та його доведення до відома всіх працівників, у т.ч. і до позивача, що підтверджується відсутністю у відповідача відповідного графіка з підписом позивача про ознайомлення. Відповідач ігнорував зауваження, а далі і письмові звернення з приводу невиконання ним норм трудового законодавства. Письмові звернення реєструвати відмовлявся, що підтверджується копіями звернень позивача, та відсутністю їх реєстрації у журналі вхідної документації відповідача, та відсутністю наказів/розпоряджень з їх приводу. З надуманих підстав відповідач застосував до позивача наказом директора філіалу ТОВ «Запорізький ДБК» № 5 від 17 березня 2014 року дисциплінарне стягнення у формі догани за неналежну організацію 14.03.2014 р. праці. Незгоду позивача з цим наказом відповідач проігнорував, заяву не зареєстрував та не розглянув. Це підтверджується копією його звернення, та відсутністю його реєстрації у журналі вхідної документації відповідача. Заяву до комісії по трудовим спорам з цього приводу, яка виконує обов'язки секретаря директора філіалу Рой Н.В. приймати і реєструвати відмовилась. Тим самим, позивач був змушений надсилати заяву, але безрезультатно. Ці факти позивач вважає порушенням його законних прав, а сам вищезгаданий наказ незаконним. Незаконність наказу підтверджує те, що саме посадова особа відповідача - директор філіалу ТОВ «Запорізький ДБК» Левчук ІО.Г. направив позивача на навчання до учбового комбінату і відповідно знав про його відсутність на робочому місці у той день. Таким чином він також знав, і повинен був усвідомлювати, що будучі відсутнім позивач ніяк не міг займатися у той же час організацією праці на заводі. Заступника позивача, а саме начальника енергосилового цеху (ЕСЦ) Демочку В.П., також безпосередньо директор філіалу відповідача Левчук Ю.Г. у той же час (ранок 14.03.2014р.) направив до інспекції з охорони праці, що підтверджується записом у журналі відлучок, і позивач не міг вплинути на таке його рішення. Відповідач не зазначає в наказі яка ж правова норма була порушена позивачем, відповідно в такому разі відсутня підстава до відповідальності за таким наказом, бо правомірні дії не тягнуть за собою ніякої відповідальності. Відсутність у той день саме на території заводу хоча б одного з керівників енергослужби не зашкодила та не спричинила ніяких проблем у роботі підприємства. В порушення норм КЗпП України та Конституції, незважаючи на відсутність бажання позивача, зневажаючи на його права, відповідач, 04.04.2014 р. примушував його звільнитись, погрожуючи «прийняттям до позивача мір». Порушувалось законодавство про працю у частині недоплати позивачу за поєднання професій (посад). Однією з умов праці позивача було використання його автомобілю як службового для вирішення робочих питань. Відповідач заправляв (давав кошти на заправку) його, але не компенсував амортизацію і не доплачував позивачу за поєднання професій головного енергетика та водія. Факт використання його автомобілю в службових цілях на вимогу відповідача підтверджують додані до позову копії пластикової карти видачі палива компанії «Авіас» 1001 3092 0041 4813, копії виписки по рахунку карти 5584 2422 1194 9327 видачі коштів на заправку палива, копії цієї картки та копії касових чеків останньої заправки паливом. За таких обставин 07.04.2014 р. позивач подав заяву про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України - у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. Однак відповідач наказом № 8-к від 07.04.2014 р. звільнив позивача із займаної посади за власним бажанням згідно зі статтею 38 КЗпП України 07.04.2014 р. без зазначеної позивачем в заяві підстави (причини) звільнення. Вихідна допомога, відповідно до ст.44 КЗпП України, позивачу виплачена не була. Так, позивач вважає, що сума невиплаченої йому вихідної допомоги, відповідно до ст.44 КЗпП України при звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України дорівнює: 4500 грн. х 3 міс. = І3500 грн., де 4500 - середньомісячний заробіток, 3 міс. - період розрахунку допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України Середній заробіток в період проведення робіт з поєднанням професій (посад), згідно п.6 підпункту а) Ухвали Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 р. № 1145 «Про порядок і умови поєднання професій (посад)» мінімальна величина доплати складає 30% від середнього заробітку по основній професії. Позивач вважає, що з урахуванням додаткових обов'язків по утриманню автомобілю цей відсоток повинен дорівнювати 50%. Таким чином, сума невиплаченої йому зарплати за поєднання професій складе 4500 грн. х 50% х 2,5 міс. = 5625 грн., де 4500 грн. - середньомісячний заробіток, 2,5 кількість відпрацьованих позивачем місяців з поєднанням професій. Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно ст.117 КЗпП України, на час подання цього позову дорівнює: 4500 грн. х 1 міс = 4500 грн., де 4500 грн. - середньомісячний заробіток, 1 міс - кількість місяців з дня розрахунку по момент подання позову. Недоплатою заробітної плати за працю позивача водієм автомобілю (поєднання професій/посад), відмовою на його законні вимоги з приводу цього, ненаданням відповіді на його чисельні звернення, порушенням строків виплати заробітної плати, коли він був змушений принижуватись та позичати гроші у сторонніх осіб, чиненням на нього всілякого тиску, незаконним винесенням догани в наказі №5 від 17 березня 2014 року, розповсюдженням неправдивих відомостей про нього, як фахівця, ігноруванням його зауважень і звернень, порушенням морально-етичних норм в спілкуванні, відмовою вирішувати трудовий спір, примусом його до звільнення, неодноразовим порушенням норм КЗпП України та його трудових прав, у тому числі при звільненні, щодо порядку, повноти виплат та зазначення дійсної підстави звільнення, невиплатою йому вихідної допомоги згідно до ст.44 КЗпП України тощо, позивач вважає, що відповідачем йому було заподіяно значної моральної шкоди. В зв'язку з чим позивач відчував та відчуває до сьогодні негативні емоції, моральні переживання, страждання та дискомфорт. В зв'язку з розповсюдженням відповідачем неправдивої інформації про нього між колегами та контрагентами, постраждала його репутація, він має труднощі з працевлаштуванням. Від всього цього в нього порушився сон, став нестабільним артеріальний тиск, з'явилась головна біль, чого раніш не було, він став дратівливим, як слідство зазнали шкоди сімейні зв'язки і особисте життя. Тривалий час позивач позбавлений можливості розпоряджатися частиною належних йому виплат (коштів), змушений витрачати час і додаткові зусилля для організації свого життя, лікування, вирішення питань, пов'язаних із захистом своїх прав, змушений звертатися до суду, що теж для нього є стресом. Позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду у 8000 грн. Позивач просить визнати, що розірвання трудового договору між сторонами відбулося 07.04.2014р. з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, а саме внаслідок невиконання відповідачем вимог законодавства про працю; визнати незаконним його звільнення наказом від 07.04.2014 р. №8-к за статтею 38 КЗпП України без застосування частини третьої цієї статті; визнати недійсним внесений відповідачем 07.04.2014 р. запис до трудової книжки про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та зобов'язати відповідача змінити внесений ним до трудової книжки запис на частину третю статті 38 КЗпП України; визнати наказ №5 від 17 березня 2014 р. філіалу ТОВ «Запорізький ДБК» незаконним та зобов'язати відповідача скасувати його. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму вихідної допомоги, передбаченої статтями 38, 44 КЗпП України в розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме 13 500 грн. 60 коп.; відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 01.05.2014р. складав 4500 грн.; суму несплаченої йому доплати за поєднання професій, яка складає 5625 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 8000 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги. В уточненій позовній заяві [PERSON] уточнив розмір середнього заробітку, невиплаченого з вини відповідача по день розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України, зазначив, що середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає: 4500 грн. х 5 міс = 22500 грн., де 4500 грн. - середньомісячний заробіток, 5 міс. - кількість місяців з дня розрахунку по момент розгляду позову. Таким чином, остаточно просить визнати, що розірвання трудового договору між сторонами відбулося 07.04.2014 р. з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, а саме внаслідок невиконання відповідачем вимог законодавства про працю; визнати незаконним його звільнення наказом від 07.04.2014 р. №8-к за статтею 38 КЗпП України без застосування частини третьої цієї статті; визнати недійсним внесений відповідачем 07.04.2014 р. запис до трудової книжки про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та зобов'язати відповідача змінити внесений ним до трудової книжки запис на частину третю статті 38 КЗпП України; визнати наказ №5 від 17 березня 2014 р. філіалу ТОВ «Запорізький ДБК» незаконним та зобов'язати відповідача скасувати його. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму вихідної допомоги, передбаченої статтями 38, 44 КЗпП України в розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме 13 500 грн. 60 коп.; відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 22500 грн.; суму несплаченої йому доплати за поєднання професій, яка складає 5625 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 8000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на його необґрунтованість, надавши письмові заперечення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. На підставі ст. 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, яке включає до себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку добровільно дає згоду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 13.01.2014 р. був прийнятий на посаду головного енергетика ТОВ «Запорізький ДБК» відповідно до наказу №2-к від 13.01.2014 р., згідно поданої ним заяви від 10.01.2014 р. (а.с.65), та підтверджується копією трудової книжки (а.с.10). 28.02.2014р. [PERSON] подав заяву про звільнення його із займаної посади у ТОВ «Запорізький ДБК» з 28.02.2014 р. за переводом у Філію ТОВ «Запорізький ДБК» (а.с.66). Відповідно до наказу ТОВ «Запорізький ДБК» №229-к від 28.02.2014 р. [PERSON] був звільнений із займаної посади за переводом у Філію ТОВ «Запорізький ДБК», що підтверджується копією наказу. (а.с.71-73). 01.03.2014 р. [PERSON] був прийнятий на роботу за переводом на посаду головного енергетика у Філію ТОВ «Запорізький ДБК» відповідно до наказу №1-к від 01.03.2014 р. на підставі поданої ним заяви від 28.02.2014 р., що також підтверджується копією наказу.(а.с.67, 74-75). Таким чином, звільнення [PERSON] з ТОВ «Запорізький ДБК» та прийом його на роботу у Філію ТОВ «Запорізький ДБК» відбувалося виключно на підставі його заяв. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №15-09/3332 від 25.12.2013 р. Філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Георгія Сапожнікова, буд.12, (Хортицький район), керівник - Левчук Юрій Георгійович, головне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Суворова, буд.4. (Орджонікідзевський район) (а.с.11). Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.12.2013 р. Філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК», як відокремлений підрозділ за адресою: за адресою: м. Запоріжжя, вул. Георгія Сапожнікова, буд.12, зареєстровано за номером запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 18.12.2013 р. № 1 103 103 0032 014999, та під реєстраційним номером платника єдиного внеску: 10000000084689.(а.с.12). Згідно п. 3.1. Положення про Філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК», затвердженого загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК», Протокол №25 від 11.12.2013 р., Філія є відокремленим структурним підрозділом Товариства, без прав юридичної особи. Відповідно до п. 3.4. Положення, Товариство веде облік господарської діяльності через Філію з формуванням окремого балансу. Згідно підпунктів 1, 7-10, 13 п. 4.7. Положення директор при здійсненні функцій по управлінню Філією, якщо інше не встановлено довіреністю на управління Філією організовує роботу Філії та здійснює оперативне керівництво її поточною діяльністю; видає довіреності на відпуск та отримання матеріальних цінностей; видає накази та розпорядження, які є обов'язковими для виконання всіма працівниками Філії; відповідно до затвердженого штатного розпису приймає на роботу і звільняє з роботи працівників Філії та приймає рішення про застосування до них заходів заохочення та стягнення; встановлює з урахуванням вимог чинного законодавства, Статуту Товариства та цього Положення функціональні обов'язки працівників Філії; затверджує графіки відпусток працівників Філії , видає відповідні накази. Згідно п. 6.3. Положення Філія самостійно веде окремий баланс, здійснює облік своєї діяльності, веде бухгалтерську та статистичну звітність, і подає її у встановленому порядку до товариств. Відповідно до п. 7.1 Положення Товариство в особі його органів управління та органів управління Філії у відповідності до їх компетенції розробляють і затверджують штатний розпис, визначають фонд оплати праці і форми, системи і розміри оплати праці, а також вирішують інші питання пов'язані з організацією праці у Філії. Згідно п. 7.4. Положення громадяни, які своєю працею беруть участь в діяльності Філії на основі трудового договору, складають трудовий колектив Філії і входять у трудовий колектив Товариства. Відповідно до п. 7.5. Положення, трудовий колектив Філії розглядає і затверджує проект колективного договору, що регулює відносини трудового колективу філії з Товариством в питання охорони праці, соціального розвитку тощо. Товариство має право встановлювати для працівників додаткові відпустки, скорочений робочий день та інші пільги. Згідно п. 7.7. Положення, трудовий розпорядок, порядок прийому та звільнення працівників, їх трудові обов'язки, робочий час т а час відпочинку визначаються чинним законодавством та правилами внутрішнього трудового розпорядку. (а.с.13-15). Таким чином, останнім містом роботи позивача є Філія ТОВ «Запорізький ДБК», що має відокремлене майно, розрахунковий рахунок, веде окремий баланс, знаходиться в іншому від ТОВ «Запорізький ДБК» районі, самостійно здійснює нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про оплату праці», при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. В день прийняття [PERSON] на роботу у ТОВ «Запорізький ДБК», відповідно до зазначеної норми закону, його було ознайомлено з умовами оплати праці, що підтверджується власноручно написаною заявою від 10.01.2014 р., про прийняття на роботу в якій зокрема зазначено (мовою оригіналу): «С правилами труда ознакомлен и согласен. Оплатой и условиями труда ознакомлен и согласен».(а.с.65). 01.03.2014 р. тобто, в день прийняття на роботу [PERSON] у Філію ТОВ «Запорізький ДБК», його було ознайомлено з умовами оплати праці, що підтверджується власноручно написаною заявою від 28.02.2014 р., про прийняття на роботу в якій зокрема зазначено (мовою оригіналу): «С оплатой, условиями труда и правилами внутреннего распорядка ознакомлен». (а.с.67). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Перелік професій робітників зайнятих на роботах з важкими та шкідливими умовами праці у ТОВ «Запорізький ДБК» визначений додатком №2 до п.5.1.8. колективного договору. Професія «Головний енергетик» до зазначеного переліку не входить. (а.с.68-69) Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно повідомлення Філії ТОВ «Запорізький ДБК» №80 від 11.06.2014 р., за період роботи з 01.03.2014р. по 07.04.2014р. головному енергетику [PERSON] було виплачено аванс та заробітну плату в наступні терміни: 07.03.2014 р. - аванс за березень 2014 р. - 500 грн.; 04.04.2014 р. - аванс за квітень 2014 р. - 500 грн.; 07.04.2014 р. - кінцевий розрахунок при звільненні - 3 940,43 грн. Перерахування заробітної плати здійснювалось Філію ТОВ «Запорізький ДБК» на банківську картку [PERSON] з розрахункових рахунків №26007055714864 в КБ «ПриватБанк» та №2600810675701 в АТ «МетаБанк», що належать Філії ТОВ «Запорізький ДБК», та підтверджується наданими документами. (а.с.70, 126-149 ). Таким чином, Філією ТОВ «Запорізький ДБК» заробітна плата виплачувалася [PERSON] у встановлений ст. 115 КЗпП України строк. Згідно ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Позивач до позовної заяви долучив копію розрахунку його заробітної плати за березень та кінцевий розрахунок за квітень, що вказує, що позивача було повідомлено про дані його заробітної плати за березень та розрахунок при звільненні. (а.с. 18) 17.03.2014 р. відповідно до наказу директора Філії ТОВ «Запорізький ДБК» №5 від 17.03.2014 р. [PERSON] за неналежну організацію роботи служби головного енергетика було об'явлено догану відповідно ст. 147 КЗпП України.(а.с.23). Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку у Філії ТОВ «Запорізький ДБК» встановлено, що будь-який працівник, який відлучається з території Філії ТОВ «Запорізький ДБК» має внести відповідну відмітку до журналу відлучок. Служба головного енергетика у Філії складається з головного енергетика та його заступника. 14.03.2014р. заступник головного енергетика Демочка В.П. відлучився з території Філії, про що зробив відповідну відмітку у журналі.(а.с.77). 14.03.2014р. [PERSON], також відлучився з території Філії, при цьому, про свою відлучку нікому не повідомив, в журналі відлучок відмітку не зробив. Таким чином на території Філії не залишилося осіб відповідальних за електрогосподарство. Як наслідок цього, представник підрядної організації який прибув до Філії 14.03.2014р., для техобслуговування компресора не зміг здійснити ремонт компресора. У своїй пояснювальній записці, з цього приводу, [PERSON] пояснив, що відбув 14.03.2014р. з Філії до учбового комбінату за направленням заступника директора з охорони праці. Також пояснив, що він не очікував приїзду представника підрядника 14.03.2014р., оскільки останній повинен був прибути 13.03.2014р.(а.с.76). На запит Філії ТОВ «Запорізький ДБК» щодо відвідування занять головним енергетиком [PERSON] Дочірнє підприємство «Запорізький навчально-курсовий комбінат» повідомили, що заняття проводились з 04.03.2014 по 20.03.2014 р. з 9-00 год. по вівторкам та четвергам, перевірка знань відбулась 21.03.2014 р., та згідно розкладу занять, 14.03.2014 р. заняття не проводились. (а.с.150) Згідно ст..139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 1 ст.147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни. Згідно ст.ст. ст.148-149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Отже, від [PERSON] було витребувано письмове пояснення, проведено службову перевірку директором Філії ТОВ «Запорізький ДБК», та за її результатами видано наказ від 17.03.2014 р. про оголошення догани [PERSON], порушень трудового законодавства у діях відповідача при накладенні дисциплінарного стягнення на [PERSON], у вигляді догани не вбачається. Після звільнення 07.04.2014р. (дата штемпелю Укрпошта на опису вкладення у цінний лист) (а.с.79), позивач направив до комісії по трудових спорах Філії, заяву від 04.04.2014 р. про скасування наказу №5 від 17.03.2014р.(а.с.78). Заяву отримано Філією 11.04.2014р. Зазначену заяву залишено Філією без розгляду у зв'язку із недотриманням позивачем ч.2 ст.224 КЗпП України. Лист вих.№1 від 25.04.14р. надіслано та отримано позивачем особисто, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні.(а.с.80-81). Згідно частин 4, 5 ст. 79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. 14.03.2014р. директором Філії ТОВ «Запорізький ДБК» за погодженням з представником трудового колективу Збаражською Т.Г., було затверджено графік відпусток на 2014р. Згідно графіку відпусток [PERSON] мав піти у відпустку у вересні 2014 року.(а.с.83-85). Відповідно до ст. 105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Використання позивачем власного автомобіля не може вважатись суміщенням професій, оскільки відповідно до умов трудового договору посада головного енергетика не передбачає надання йому персонального водія та/або службового транспорту. Під час роботи на посаді головного енергетика Філії ТОВ «Запорізький ДБК», на підприємстві була відсутня вакантна посада водія, що взагалі виключає можливість доплати позивачу за суміщення професій, що підтверджується довідкою Філії за вих. №79 від 11.06.2014 р. про те, що у Філії ТОВ «Запорізький ДБК» в період з 01.03.2014 р. по 07.04.2014 р. вакантних посад водія не було. Наказ про суміщення професій головним енергетиком [PERSON] директором Філії ТОВ «Запорізький ДБК» не видавався. (а.с.86). За зверненням [PERSON] до прокуратури м. Запоріжжя, було проведені перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Запорізький ДБК». (а.с.151-152) Згідно акту перевірки Філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №08-06-00070940 від 11.07.2014 р., проведеної Територіальною державною інспекцією з питань праці у Запорізькій області, порушень вимог законодавства не було виявлено під час перевірки. (а.с.153-161). Відповідно до п.4 акту перевірки Філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» №605/08-31-22/39028463, проведеної Державною податковою інспекцією у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, під час проведення перевірки встановлено, що відповідно до наказу по підприємству від 01.03.2014 р. №1-к [PERSON] прийнятий за переводом з ТОВ «Запорізький ДБК» на посаду головного енергетика, з оплатою праці відповідно до штатного розпису. Відповідно до наказу від 07.04.2014 р. №8-к «Про звільнення» [PERSON] звільнений з 07.04.2014 р. з посади головного енергетика. Відповідно до ст. 32 Кодексу законів про працю від 10.12.1971 р. із змінами та доповненнями встановлено, що про зміну істотних умов праці - суміщення професій працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 р. №1298 зі змінами, передбачено, що працівникам за суміщення професій (посад) встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Наказ про суміщення професій [PERSON] не надавався. Відповідно до наданих до перевірки розрахункових листків за березень-квітень 2014 р. не встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб з сум нарахованої (виплаченої) заробітної плати. За результатами перевірки фінансово - господарської діяльності Філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» порушень податкового законодавства не встановлено. (а.с. 162-169, 118) . Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення доплати за поєднання професій у розмірі 5 625 грн. не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, тому не підлягають задоволенню. 07.04.2014р. позивачем було подано заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з наявністю відповідних обставин.(а.с.29). Відповідно до наказу №8-к від 07.04.2014 р. [PERSON], головного енергетика, звільнено з 07.04.2014 р. за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією наказу Філії ТОВ «Запорізький ДБК». (а.с.30-31). Відповідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст..44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вбачається з поданої заяви про звільнення, позивач не зазначив, які саме порушення трудового законодавства, з боку роботодавця відбулися і чи взагалі вони мали місце. Дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази, судом не було встановлено порушень законодавства про працю Філією ТОВ «Запорізький ДБК». Тому суд дійшов висновку про недоведеність [PERSON] позовних вимог в частині визнання незаконним звільнення його з роботи саме за ст..38 КЗпП України та внесення змін щодо формулювання причини звільнення за ч.3 ст..38 КЗпП України і стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Згідно ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст..116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] з Філії ТОВ «Запорізький ДБК» з ним було проведено повний розрахунок та виплачена належна сума. Відповідно до ст.. ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженого ним органу моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У роз'ясненнях Верховного Суду України, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року наголошується, що судам треба врахувати, що відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, за наявності порушення по виплаті працівнику належних грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки, судом встановлено, що в діях Філії ТОВ «Запорізький ДБК», відсутні порушення законодавства України про працю, а вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від зазначених порушень, тому суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки, розрахунку при звільнення, суми несплаченої доплати за поєднання професій, скасування наказу про дисциплінарне стягнення, як незаконного, та стягнення моральної шкоди, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed