Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 15.10.2013 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у сумі 9213,95 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна Угода разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами, правилами та тарифами складають між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Позивач зазначає, що відповідачка належним чином не виконувала умови генеральної угоди, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 31.10.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 16752,76 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 7074,16 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2,03 грн., заборгованість за пенею та комісією 7074,00 гривень, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 2602,57 гривень. Оскільки на вимоги позивача відповідачка заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за генеральною угодою від 15.10.2013 року б/н у сумі 16752,76 гривень, а також витрати по сплаті судового збору 1378,00 гривень. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, заперечувала проти розміру отриманої кредитної суми, зазначивши, що генеральною угодою від 15.10.2013 року була реструктуризована заборгованість за кредитним договором №SAMDNS0000016368058 від 29.09.2007 року на суму 9213,95 гривень, що включала в себе заборгованість за кредитом близько 3000,00 гривень, відсотки, комісію, штраф, пеню та була погашена на суму 3050,00 гривень. Заперечуючи суму заборгованості, відповідачка також вважала непропорційно завищеною суму компенсації за невиконання зобовязання, що призводить до недійсності договору, оскільки такі умови є несправедливими. Вважала значним перевищенням нарахованої заборгованості у сумі 16752,76 гривень суми, отриманої за кредитним договором, що є зловживанням з боку кредитора, тому визнала позовні вимоги тільки у сумі 7074,16 гривень. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 15.10.2013 року відповідачка [PERSON] (до шлюбу Вичерова) Н.С. отримала кредит у сумі 9213,95 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.04.2014 року, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна Угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами, правилами та тарифами складають між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.4-5). [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 31.10.2016 року прострочена заборгованість за генеральною угодою згідно з наданим позивачем розрахунком становить 16752,76 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 7074,16 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2,03 грн., заборгованість за пенею та комісією 7074,00 гривень, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 2602,57 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. В силу ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки згідно з наданим розрахунком сума пені складає 7074,16 гривень, що значно перевищує суму основного боргу, тому суд вважає зменшити її розмір та стягнути з відповідачки 100,00 гривень пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів. В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Дана правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому суд вважає в частині стягнення суми штрафу за генеральною угодою у розмірі 2602,57 грн. - відмовити. Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що до теперішнього часу відповідачка заборгованість у повному обсязі не сплатила, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому суд вважає стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою б/н від 15.10.2013 року у сумі 7176,19 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом 7074,16 гривень, сума несплачених відсотків за користування кредитом 2,03 гривні та заборгованість за пенею та комісією - 100,00 гривень, а також 1378,00 гривень витрат по сплаті судового збору. Суд у судовому засіданні прийшов до висновку про необхідність зменшення суми комісії та пені до 100,00 грн., зважаючи на те, що відповідачка не ухилялась від виконання своїх обов'язків за договором, намагалась сплачувати кошти по мірі можливості, у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем зверталась до позивача із заявою про реструктуризацію боргу.

Outcome: partial