Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 29 вересня 2009 року. Від шлюбу у них є дитина син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що збереження сімї неможливе, оскільки між ним та відповідачкою спільне життя не склалося та шлюбні відносини фактично припинені. Вважає, що подальше сімейне життя з відповідачкою неможливе. Просить шлюб укладений між ними розірвати. В судове засідання позивач не зявився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не зявилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, де зроблений відповідний актовий запис №1894, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. /а.с. 3/. Від шлюбу у сторін є дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.4/. Відповідно до копії договору між батьками про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на утримання дитини від 06.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №1542, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] домовились, що їхній малолітній син [PERSON], [INFO] буде проживати разом з батьком [PERSON]. Крім того [PERSON] бере на себе зобовязання належним чином утримувати сина [PERSON], [INFO] та займатися його вихованням. /а.с.12/. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сімї неможливе, оскільки їхня сімя розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сімї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивача, та те що, відповідачка позов визнала, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved