Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в якому просив суд стягнути з Державного підприємства «Миколаївській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на його користь пеню за прострочення виконання зобов`язання, а саме договору на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг № 19587 від 27.10.2016 у розмірі 43 065 грн.; відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн. та відшкодування майнової шкоди в розмірі 28 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01.07.2016 ним до ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності у межах Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, площею 2 га. На виконання вказаної заяви, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області видано наказ № 14-8702/14-16-СГ від 15.09.2016 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою [PERSON] ». 27.10.2016 між ним та ДП «Миколаївській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» укладено договір № 19587 на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг, на виконання якого ним було сплачено ДП відповідні грошові кошти. Термін виконання договору - 3 місяці. Станом на 11.09.2019 вказаний договір виконано не було, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь- якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 01.07.2016 [PERSON] до ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності у межах Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, площею 2 га. ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області видано наказ № 14-8702/14-16-СГ від 15.09.2016 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою [PERSON] ». 27.10.2016 між [PERSON] та ДП «Миколаївській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» укладено договір № 19587 на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг, на виконання якого ним було сплачено ДП відповідні грошові кошти. Термін виконання договору - 3 місяці. Позивач звертається до суду з позовною заяво до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в зв`язку з тим, що станом на 11.09.2019 Державним підприємством «Миколаївській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не виконано договір № 19587 на розробку земельно-кадастрових робіт та надання послуг. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про стягнення пені та відшкодування майнової та моральної шкоди за прострочення виконання зобов`язання, позивач визначив як відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Разом із цим, як зазначив позивач, та вбачається з матеріалів цивільної справи, договір через прострочення зобов`язань за яким, позивач звернувся до суду з даним позовом, було укладено між позивачем та Державним підприємством «Миколаївській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Зазначене підприємство є окремою юридичною особою, яка має свій статут, ЄРДПОУ, тощо. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є неналежним відповідачем, у нього відсутня належна цивільна процесуальна правоздатність, оскільки воно не є стороною договору укладеному позивачем. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є неналежним відповідачем, у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed