Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КС «Афіна», за участю третьої особи управління у справах захисту прав споживачів і визнання недійсними умов договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.04.2006 року між сторонами був укладений договір позички №К 0704061640, згідно умов якого Кредитна спілка «Афніна» надала Позичальником позичку в розмірі 50000 грн. Позивач вважає, що даний і підписаний сторонами договір не відповідає нормам чинного законодавства України, чим були порушені її права як споживача. Умови цього договору односторонні, та такі, що порушують принцип рівності сторін договору та є таким, що підлягає визнанню недійсним. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 07.04.2006 року між КС «Афіна» та [PERSON] був укладений Договір позички №К 0704061640, відповідно до умов якого Спілка надала [PERSON] позичку у розмірі 50000 грн., на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, зі сплатою 0,15% в строк до 07.10.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про таки властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була ознайомлена з умовами договору позички, була з ними згодна про що свідчить її підпис під його умовами. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Згідно наявних матеріалів справи суд не вбачає жодних доказів на підтвердження того, що спірний договір укладався під впливом обману.

Outcome: dismissed