Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання укладеним з відповідачкою договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаментом територіального контролю Харківської міської ради за № ХК 143171609323 від 09.06.2017 р., відповідачка [PERSON] є замовником реконструкції нежитлової будівлі літ. «Г-2» під готель з реконструкцією горищного простору під мансардний поверх по [ADDRESS] . Відповідачка є замовником реконструкції об`єкта будівництва, а отже, на неї як на замовника поширюється дія Закону № 3038-VI, а проведення відповідачкою даної реконструкції є такими будівельними роботами, за якими існує обов`язок з укладення відповідного договору. На дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництва зазначеного об`єкта відповідач не виконала покладеного на неї Законом № 3038-VI обов`язку щодо укладення договору про пайову участь і не звернулась до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради із заявою з приводу укладення такого договору. Відповідачкою до п. 22 декларацій внесений запис про те, що у зв`язку з реконструкцією приміщень без зміни зовнішньої конфігурації, та як наслідок, відсутності намірів забудови земельної ділянки, зазначати інформацію щодо договору про пайову участь відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не потрібно. Проте, ч. 4 ст. 40 вказаного Закону та п. 1.7. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 «Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова» (із змінами внесеними рішенням від 22.05.2013 № 319), не містить такої підстави для звільнення від пайової участі. Відповідно до вказаного Порядку пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету м. Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у розмірах: 10% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд та 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків. Залучення замовників здійснюється на підставі договорів про пайову участь, які укладаються з Департаментом економіки та комунального майна. Типовий договір затверджено цим Порядком. Для укладення такого договору замовник зобов`язаний звернутись із відповідною заявою до Департаменту. В той же час, визначений Законом та Порядком пайової участі обов`язок відповідач не виконала та не звернулася до Департаменту економіки та комунального майна для укладення відповідного договору про пайову участь. 25.02.2020 р. представник позивача звернувся з заявою про уточнення позовних вимог, виклавши договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в іншій редакції. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представники відповідачки [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову в зв`язку з необґрунтованістю вимог позивача. Зазначили, що відповідачка не є замовником в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які залучаються до участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 09.06.2017 року № ХК 143171609323 відповідачка була замовником реконструкції нежитлової будівлі під готель з реконструкцією горищного простору під мансардний поверх по [ADDRESS] , капітальний ремонт з реконструкцією приміщень здійснювався без зміни площ та інших характеристик самої будівлі. Позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що ремонтні роботи у нежитлових приміщеннях якимось чином вплинули на інженерно-транспортну інфраструктуру міста, призвели до її навантаження. На час розгляду справи стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» втратила чинність та не має зворотної сили до договорів, які не укладені. Пунктом 4 договору, який пропонує визнати укладеним позивач, передбачено, що він набуває чинності з часу підписання сторонами або набрання судом рішення щодо укладення цього договору. На теперішній час відсутній механізм укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, подав пояснення, просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону № 3038-VI замовник (фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву), який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаним взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Відповідно до даних, зазначених в декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАВКІ Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 09.06.2017 №ХК 143171609323, [PERSON] є замовником реконструкції нежитлової будівлі літ. Г-2 під готель з реконструкцією горищного простору під мансардний поверх по [ADDRESS] . Отже, реконструкція, здійснена відповідачем, охоплюється законодавчим визначення забудови, а виходячи із наведених положень законодавства, відповідач є замовником. [PERSON] не звернулася до Департаменту економіки та комунального майна для укладення відповідного договору про пайову участь. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Листом управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 27.10.2017 № 501/0/114-17 направлено до відповідача для розгляду та підписання оригінал договору про пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова. Позивач звернувся до відповідача з листом від 10.01.2018 № 11/0/114-18 з пропозицією укласти вказаний договір, додавши його проект, складений відповідно до типового договору, передбаченого Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, який містить всі істотні умови, визначені Законом. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 9 листопада 2011 року № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, до якого 22 травня 2013 року відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради внесено зміни (далі - Порядок), затверджено типовий договір про пайову участь замовника у розвитку інфраструктури м. Харкова. Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаментом територіального контролю Харківської міської ради за № ХК 143171609323 від 09.06.2017 р. відповідачка [PERSON] є замовником реконструкції нежитлової будівлі літ. «Г-2» під готель з реконструкцією горищного простору під мансардний поверх по [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 01.09.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., [PERSON] передала у дар [PERSON] нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-7, 2-го поверху №№ 8-12 та 3-го поверху №№ 13-17 літ Б-3 площею 534,5 кв.м., адміністративно-офісну будівлю літ. Е-2 площею 152,0 кв.м, нежитлову будівлю літ. Г-3 площею 1143,7 кв.м., що розташовано за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2020 р. нерухоме майно: нежитлові будівлі літ Г-2 площею 544,4 кв.м, літ У-2 площею 153,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачці [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 № 687- XIV під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт. За змістом ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VІ замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Відповідно до статті 2 Закону № 3038-VІ під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій. Відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону № 3038-VІ (в редакції на момент виникнення правовідносин) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 29.09.2019 р. Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Нормами ст. 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Позивач звертаючись до суду з дійсним позовом, просив визнати укладеним з відповідачкою договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який на час розгляду справи втратив чинність. З вимогами про стягнення з відповідачки коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту позивач не звертався. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивача призведуть до порушення цивільних прав відповідачки, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed