Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 16.09.2013 року між АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит від позивача у розмірі 300,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав, проте відповідач, всупереч умовам договору своє зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, як наслідок позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився , подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого пощову заперечив посилаючись на його необґрунтованість та просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності та у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та долучені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, 16.09.2013 року АТ КБ «Приватбанк» та відповідач підписали анкету-заяву. Ця заява, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, із якими відповідач ознайомлений , як зазначено у заяві, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. За умовами правочину, відповідач отримав «пакет Універсальний, який включає в себе отримання кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом. Доказом користування кредитною карткою відповідачем та зняття ним коштів з карткового рахунку підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку. З даної виписки вбачається, що востаннє погашення заборгованості по кредиту здійснювалося відповідачем 28.12.2016. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, проте відповідач, всупереч умов договору та ст. 526 ЦК України, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.06.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 87926,75 грн., яка складається з: тіло кредиту - 291,17 грн.; 78822,85 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 4149,55 - пеня, а також штрафи 500 грн. - фіксована частина; 4163,18 грн. - процентна складова. Заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30.06.2019 становить 291,17 грн. При цьому, 26.07.2019 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості, який наданий Банком, не спростовувався, контррозрахунку не надано, клопотання про призначення економічної експертизи також не заявлялося. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем, та на те, що відповідач в односторонньому порядку не виконує договірні зобов`язання. Відтак, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору. Щодо стягнення з відповідача пені за порушення кредитного зобов`язання суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застосовується позовна давність в один рік. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювався останній платіж по кредитній картці у 2016 році. При цьому, термін дії картки закінчився у вересня 2016 року. Такі дані вбачаються з виписки по рахункам відповідача. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З наведеного випливає, що термін позовної давності щодо стягнення з відповідача пені сплинув у вересні 2017 року. Позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було подано до суду у липні 2019 , тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial