Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 905 від 24.01.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, щодо стягнення з нього грошових коштів у розмірі 32158,48 грн., які є заборгованістю за Кредитним договором № ZРХRRХ02960095 від 04.05.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем. У позовній заяві посилається на те, що виконавчий напис від 24.01.2017 року вчинений приватним нотаріусом Завалієвим А.А. в порушення п. 3.1. 3.2, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та всупереч фактичним обставинам справи, а тому має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача Усатенко А.О., надав суду заяву заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», у судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення на позов, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вчинений нотаріусом виконавчий напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача. У заяві вказав про можливість розгляду справи без участі представника відповідача. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович до суду не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність. Представник Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя до суду не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідност.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 04.05.2007 року між [PERSON] , та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № ZРХRRХ02960095, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 1101,06 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 24.01.2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис № 905 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитним договором № ZРХRRХ02960095 у розмірі 32158,48 грн. На підставі Виконавчого напису 05.07.2017 року головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрите виконавче провадження № 54225861. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п. 3.4 Глави 16 Порядку строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. У відповідності до умов кредитного договору, заборгованість складала 1101,06 грн., у виконавчому написі № 905 від 24.01.2017 р. сума заборгованості до стягнення збільшилася до 32158,48 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного банком, банк нарахував за період з 04.05.2007 року по 31.10.2016 року загальний залишок заборгованості в розмірі 1101,60 грн., проценти в розмірі 18221,72 грн., комісію в розмірі 323,8 грн., пеню у розмірі 10503,73 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань, штраф (фіксована частина) 500,00 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань, штраф (відсоток від суми заборгованості) 1507,55 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань. Відповідно до статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК). За положеннями статті 61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення - термінів виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції про заборону подвійний цивільно-правової відповідальності за одне і те ж порушення. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Таким чином, у зв`язку з нікчемністю кредитного договору в частині нарахування комісії, банком безпідставно нараховані суми заборгованості з комісії. Крім того, як вбачається з Кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є 14.05.2008 року. У випадку невиконання позичальником зобов`язань за договором банк мав дізнатися про це не пізніше 05.05.2008 року. Таким чином, днем виникнення права вимоги за кредитним договором можна вважати 05.05.2008 року. Отже, останній день в межах якого банк міг звернутися за вчиненням виконавчого напису є 04.05.2011 року. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З дня виникнення права вимоги за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису минуло більше восьми років, а отже виконавчий напис був вчинений з порушенням строків на його вчинення. Таким чином, виконавчий напис № 905 від 24.01.2017 р. вчинений приватним нотаріусом Завалієвим А.А. в порушення п. 3.1. 3.2, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 88 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Зважаючи на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з 704,80 грн. судовий збір, 352,40грн. витрати на забезпечення позову, а всього 1057,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved