Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів для захисту своїх прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 серпня 1994 року він був прийнятий в колективне сільськогосподарське підприємство ім.Островського на посаду ветфельдшера, де пропрацював до 3 червня 1995 року. Про викладену обставину свідчить запис у трудовій книжці №1, вчинений на підставі рішення правління КСП від 19.08.1994 року (протокол №8). Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства. Окрім того, пунктом 7 цього ж Указу, встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Позивач став членом КСП та залишається ним, про що додає витяг із протоколу №4 зборів уповноважених членів КСП ім.Островського, де за рекомендацією правління КСП ім.Островського, яка зазначена у протоколі засідання правління, він був затверджений членом КСП. Позивач вважає, що має право на земельну частку( пай) та набув його згідно згадуваного вище закону, однак Головне управління Держземагенства в Хмельницькій області на його звернення надало відмову в наданні земельного паю через те, що на даний час бланки сертифікатів не виготовляються. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 серпня 1994 року [PERSON] був прийнятий в колективне сільськогосподарське підприємство ім.Островського с.Радковиця Городоцького району на посаду ветфельдшера, де пропрацював до 3 червня 1995 року. Про викладену обставину свідчить запис у трудовій книжці №1, вчинений на підставі рішення правління КСП від 19.08.1994 року (протокол №8). Копія трудової книжки та протоколу додається. На час проведення земельного розпаювання він залишався членом КСП, тому мав право на земельну частку (пай) та згідно довідки відділу Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницької області від 02.102014 року №011-04/4242 був включений в списки громадян-членів КСП ім.Островського с.Радковиця до державного акта на право колективної власності на землю ХМ №0028 від 21.09.1995 року, але сертифікат на право на земельну частку (пай) на його ім'я не виписувався і не видавався. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч.3 ст.1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. В силу ст.5 цього ж Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай особи, яка є членом КСП, не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу. Оскільки згідно ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб, то відповідно земельну частку (пай) позивачу має надати Головне управління Держземагенства в Хмельницькій області. Оскільки відділом Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницької області позивачу було відмовлено у видачі сертифікату 02.10.2014 року, що підтверджується відповідною довідкою, то відповідно останній не пропустив строку звернення до суду за захистом своїх прав. Оцінюючи встановлене, суд вважає, що у позивача виникло право на земельну частку (пай). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved