Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення від спадкування обовязкової частки у спадщині. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його мати [PERSON], [INFO], будучи в поважному віці за станом здоровя не могла поратися по господарству і тому з 2001 року догляд за домашнім господарством повністю покладався на нього та на його дружину [PERSON]. Позивач, разом з [PERSON] та [PERSON] вирішили, щоб в майбутньому, між ними не було спору по спадковому майну він разом зі своєю дружиною, проживаючи разом з [PERSON] здійснюють догляд за нею та її лікування, а в подальшому всі інші спадкоємці за законом відмовляються від своєї частки на його користь. В 2016 році [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровській міській клінічній лікарні №4. В цей період, а також після її виписки позивач купував дорогі ліки, доглядав її та піклувався про неї. Відповідач за весь час перебування [PERSON] у лікарні був лише два рази, а після виписки її додому взагалі не приходив. Дружина відповідача декілька разів провідувала [PERSON], але матеріальної допомоги не надавала. Майже всі зароблені кошти позивачем йшли на лікування їх матері і саме через байдужість відповідача до матері між ними стався конфлікт. [PERSON] померла 21 липня 2016 року і навіть після її смерті відповідач не виконав свій обовязок по її похованню, оскільки похованням займався позивач зі своєю родиною і ніс всі витрати. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку вона заповідала йому, але маючи ІІІ групу інвалідності відповідач претендує на обовязкову частку у спадковому майні, а саме а саме 1/6 частину домоволодіння з присадибною земельною ділянкою та на 1/6 частину земельного паю. Вважає, що відповідач втратив право на обовязкову частку в звязку з тим, що з моменту тривалої хвороби і до дня смерті [PERSON] ухилявся від надання допомоги своїй матері. Також вважає, що відповідач на теперішній час не є інвалідом ІІІ групи і встановлення даного факту само по собі вирішить даним спір між ними. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив в задоволенні його відмовити, пояснив, що він жодним чином не ухилявся від допомоги матері, відвідував її у лікарні коли вона перебувала в ній у звязку з хворобою пальця, також купляв ліки в лікарні для матері, крім цього доглядав матір, коли позивач відпочивав на морі. Він також пропонував матері переїхати жити до нього, але вона відмовилась. В 2016 році між ним та позивачем виник конфлікт і позивач заборонив йому приходити до будинку матері. На поховання матері він приходив, але в будинок не заходив був на вулиці. Його дружина та діти відвідували його матір, іноді допомагали. Також зазначив, що у звязку з отриманням поранення в голову при проходженні військової служби він постійно проходить курси лікування по три рази на рік і також є інвалідом ІІІ групи. Представник відповідача, в судовому засіданні позов не визнав та просив суд в задоволенні його відмовити, пославшись на те, що відповідач всіляко допомагав своїй матері, і лише конфлікт з позивачем перешкоджав нормальному спілкуванню відповідача з його матірю в період її хвороби. Також, згідно висновку МСЕК, відповідач є інвалідом ІІІ групи, і тому він має всі підстави для спадкування своєї обовязкової частки в спадщині, що залишилась після смерті його матері. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та просили його задовольнити пояснивши, що вважає, є підстави для усунення відповідача від спадкування. Представник третьої особи Солонянської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час дату слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 180). Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ №\~701791 від 26 липня 2016 року, 21 липня 2016 року померла [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з свідоцтв про народження серії ІІ-КИ № 406861 від 07\~травня 1977 року та серії І-АГ № 792530 від 18 листопада 1967 року, батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 109). Заявою до Солонянської районної державної нотаріальної контори від 29 листопада 2016 року [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] померлої 21 липня 2016 року (а.с. 100). Заявою до Солонянської районної державної нотаріальної контори від 06 грудня 2016 року [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] померлої 21 липня 2016 року (а.с. 101). Відповідно до заповіту [PERSON] від 25 грудня 2015 року, посвідченого секретарем Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, [PERSON] заповідала все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось [PERSON] (а.с. 114). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ № 005167 [PERSON] встановлено первинно з 06 серпня 2014 року третю ступень інвалідності, а згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 072393 повторно до 06 серпня 2019 року (а.с. 55, 56). В судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що [PERSON] в травні червні 2016 року перебувала на лікуванні у відділенні ГСХ ГМКЛ № 4 з діагнозом атеросклероз сосудів н/к окклюзія стегно-підколенного сегменту, а також те, що вона хворіла на цукровий діабет та в 2009 році перенесла інфаркт. Дана обставина також підтверджується медичною документацією дослідженою в судовому засіданні (а.с. 20, 182-199). Також в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] в 2009 році потребувала сторонньої допомоги та в 2016 році взагалі була лежачою хворою. Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Не заперечували вказані обставини й сторони. Разом з тим, зазначені свідки також пояснили, що фактично догляд за [PERSON], коли вона була лежачою, здійснювала родина позивача, оскільки вони разом проживали і будь-якого утримання з боку відповідача [PERSON] не вимагала та до нього не зверталась, оскільки всім була забезпечена родиною позивача, а лише просила моральної підтримки та спілкування з відповідачем, як мати з сином. Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як розяснив в свої постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України пункт 6 - правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Таким чином, суд встановлено, що оскільки [PERSON] був повнолітнім сином [PERSON] він зобовязаний був її матеріально утримувати в період її непрацездатності, у випадку потребування нею матеріальної допомоги. Разом з тим, судом також достовірно встановлено, що матеріальної допомоги від [PERSON] його мати [PERSON] не потребувала і з такої вимогою до нього не зверталась. Необхідність моральної допомоги не охоплюється положеннями ст.\~1224 ЦК України, оскільки така допомога не є складовою поняття утримання визначеного ст. 202 СК України. І тому вимога позивача про усунення відповідача від спадкування у звязку з ухиленням відповідача в надані допомоги спадкодавцеві, є безпідставною враховуючи, що [PERSON] за допомогою до [PERSON] не зверталась, і останній від надання такої допомоги не ухилявся. Окрім цього, з досліджених в судовому засіданні медичних виписок та епікризів вбачається, що відповідач має постійну хворобу голови по теперішній час, у звязку з перенесеним пораненням під час військової служби, і тому вимушений по декілька разів на рік перебувати на стаціонарному лікуванні в лікарнях, що вказує на складнощі з боку відповідача постійно приймати участь в догляді за матірю (а.с. 52-72). Що стосується доводів позивача, що відповідач не є інвалідом ІІІ групи, то вказані доводи також судом не приймають ся до уваги з таких підстав. З досліджених в судовому засіданні довідок до акту огляду медико-соціальною експертною комісією прийнятих згідно Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», відповідач є інвалідом ІІІ групи, тобто є непрацездатним, і тому має право на обовязкову частку в спадщині відповідно до законодавства. Зазначені рішення МСЕК ніким не скасовані і діють на час розгляду справи, і тому доводи позивача, що відповідач не є інвалідом і тому немає право на обовязкову частку в спадщині є голослівними і нічим не обґрунтованими. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження позовні вимоги і тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], тому що показання зазначеного свідка немають суттєвого значення для справи. Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, тому у відповідність до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, ст. 202 СК України, ст.ст. 1224, 1241 ЦК України,

Outcome: dismissed