Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд», про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 19.09.2013 року позивача було звільнено з посади провідного інженера відділу охорони праці. Проте, з позивачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні, та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає 41692,81 грн. Також за 12 робочих днів серпня та 55 календарних днів невикористаної відпустки відповідач мав сплатити 8195,82 грн., що разом складає 47106,87 грн. В серпні 2013 року відповідачем було сплачено 2400, грн. заборгованості по заробітній платі, а в січні 2014 року було сплачено 3014,06 грн. Таким чином, просить суд стягнути заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає 41692,81 грн., окрім цього, зазначає, що відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 97615,68 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 139308,49 грн. Наголосив на тому, що на звернення до керівництва Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» з вимогою про проведення повного розрахунку коштів не отримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи. На адресу суду надіслав лист, з якого вбачається, що він через зайнятість в іншому судовому засіданні не має можливості взяти участь у судовому засідання, яке відбудеться 10.02.2016 року. Просив розглянути справу без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з копії трудової книжки позивача та як встановлено в ході судового розгляду справи сторони перебували в трудових правовідносинах. Наказом № 42-ВК від 19.08.2013 року позивача було звільнено з посади провідного інженера відділу охорони праці за власним бажанням, згідно п. 3 ст. 83КЗпП України (а.с.7,8). Судом встановлено, що при звільненні позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 38911,05 грн., що підтверджується розрахунковим листком за липень 2013 року (а.с.12). В серпні 2013 року відповідачем було сплачено позивачу 2400,00 грн. заборгованості по заробітній платі, а в січні 2014 року було сплачено 3014,06 грн. (5414,06 грн.) (а.с.14). Таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні в сумі 41692,81 грн. (47106,87 грн. - 5414,06 грн.) підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 83КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. При звільненні у позивача залишилось 12 робочих днів серпня 2013 року та 55 календарних днів невикористаної відпустки, таким чином позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за не використані дні відпустки в сумі 8195,82 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток позивача становить 7250,52 грн./день (заробітна плата за останні два повних робочих місяця (червень-липень) поділена на кількість робочих днів (18 - червень, 23 - липень) 7250,52 / (18+23) = 176,84 грн. (1 робочий день.) Кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати за період з 20 серпня 2013 року по 31 жовтня 2015 року становить 552 робочих днів, тому 176,84*552=97615,68 грн., що складає середній заробіток за даний період. Зважаючи на те, що відповідачем не проведений розрахунок з позивачем, з нього на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто в межах заявлених вимог за період з 20 серпня 2013 року по 31 жовтня 2015 року, що становить 97615,68 грн. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК Україн передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку є доведеними такими, що підлягають задоволенню, при цьому також враховується, що відповідач просив розгляд справи проводити у їх відсутність та додаткових доказів щодо даного спору не надавав. Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України їх слід стягнути з відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved