Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив визнати майно куплене в період шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, а саме: визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки вказана квартира набута ним та відповідачкою за час шлюбу за спільні кошти та є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, яким просив визнати майно куплене в період шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, а саме: визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати сумісно набутим майном подружжя автомобіль Mitsubishi Outlander, державний номер [NUMBER], 2004 року випуску та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 100000,00 грн., що еквівалентно 4000 доларів США вартості автомобіля. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач визнала позов в частині поділу квартири. Стосовно автомобілю зазначила що він був проданий в період шлюбу, за згодою позивача, кошти були витрачені на потреби сімї. Зясувавши обставини\~та дослідивши надані\~докази, суд приходить\~до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2006 року, свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії І-ФП №151132. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач посилається на те, що за час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS]. За договором купівлі-продажу квартири від 03.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №6103, продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купила у власність квартиру [ADDRESS] (п. 1.1 договору). Позивач посилається на те, що на час спірної квартири та автомобілю він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Нафта БП» та мав постійний дохід, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 54-58). Відповідно до відомостей з Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області віл 21.05.2018 року № 512/10/14-02-08-01-14, [PERSON] отримав в І кварталі 2016 року 10175,69 грн. додаткове благо від АТ «ОТП Банк»; в ІІ кварталі 2016 року 2500000,00 грн. інвестиційний прибуток від операцій з цінними паперами від ТОВ «Пріста Рісайклінг Україна»; у ІІІ кварталі 2016 року 49490,00 грн. сума страхової виплати від АТ «Просто страхування»; в ІV кварталі відсутня інформація про доходи (а.с. 83-88). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 26.12.2017 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року за №6103. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № NKCNGK04440054 від 03.10.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір застави майнових прав, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] надає згоду на укладення вищезазначеного договору. На підставі договору поручительства № NKCNGK04440054 від 03.10.2006 року, [PERSON] підписав договір, відповідно до якого являється поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору № NKCNGK04440054 від 03.10.2006 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 39900,00 доларів США у вигляді не поновленої кредитної лінії. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 та ч. 5 вказаної статті, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Положеннями ч. 2 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності з ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно розяснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 24 цієї Постанови розяснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-211цс14 дійшов до висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01 липня 2015 року в справі №6-612цс15, передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2641цс15, в постанові від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17. Суд вважає встановленим факт придбання спірної квартири в період шлюбу, за кошти подружжя, враховує визнання відповідачем позову щодо поділу квартири, тому приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги, та позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню. Також, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію у розмірі 100000,00 грн., що еквівалентно 4000 доларів США вартості проданого автомобілю Mitsubishi Outlander, державний номер [NUMBER]. На підставі договору купівлі продажу транспортного засобу № 8396/1/4841/2016 від 23.06.2016 року, [PERSON] придбала у [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] транспортний засіб Mitsubishi Outlander, державний номер [NUMBER], 2003 року випуску обєм двигуна 1997, тип транспортного засобу легковий, сірого кольору, номер кузова (шасі, рама) JNBXNCU2W40001389 за 35000,00 грн.. Згідно інформаційної довідки з Регіонального сервісного центру МВС у Миколаївській області 10.02.2018 року право власності на транспортний засіб Mitsubishi Outlander, державний номер [NUMBER], 2003 року випуску обєм двигуна 1997, тип транспортного засобу легковий, сірого кольору, номер кузова (шасі, рама) JNBXNCU2W40001389 було перереєстровано на [PERSON] по договору укладеному в ТСЦ (ТСЦ 0546 в Винницькій області). 22.05.2018 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника [PERSON] на підставі договору укладеному в ТСЦ (ТСЦ 6841в Хмельницькій області) (а.с. 106-107 ). \~В постанові Пленуму « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » № 11 від 21.12.2007 року Верховний Суд України роз'яснив (п. 30), що рівність\~\~прав\~\~кожного\~\~із\~\~подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. \~Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу.\~ У судовому засіданні позивач при наданні пояснень зазначив, що він був обізнаний про продаж автомобілю, надав згоду, та вказав що автомобіль був проданий у Вінніцькій області. Також пояснив, що весь час до розірвання шлюбу 24.07.2018 року та по теперішній час вони з відповідачкою мешкають в одному будинку де він зареєстрований у [INFO]. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що продаж спірного автомобілю відбувся у період шлюбу [PERSON] та [PERSON], позивачем не спростовано наявність його згоди на продаж транспортного засобу. Твердження представників позивача щодо припинення шлюбних відносин з 2017 року не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки ані в позовній заяві [PERSON] про розірвання шлюбу, ані в рішенні Ленінського районного суду м. Миколаєва про розірвання шлюбу від 24.07.2018 року не зазначено періоду з якого сторони фактично припинили шлюбні відносини. Позивач не довів у судовому засіданні те що транспортний засіб був проданий без його згоди та те що кошти від його продажу витрачені не на користь сімї. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, суд вважає, що позов в частині визнання автомобіля спільної власністю подружжя та стягнення компенсації за частку у спільному майні задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3316,00 грн..

Outcome: partial