Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Усть-Путильської сільської ради Путильського району Чернівецької області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Просить суд визнати за [PERSON] право власності у спільному майні подружжя на частку пережившого подружжя та право на обов`язкову частку в спадковому майні, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (літ.А -1) загальною площею 143.40кв.м. житловою площею 56.10кв.м вартістю - 53571грн; майстерні (літ.Б) площею 46.72 кв.м. вартістю -4125 грн; сараю (літ.В) площею 36.25 кв.м. вартістю - 6187 грн. Всього майна на загальну суму 63883грн. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився від нього до суду надійшла заява в якій просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги визнає Третя особа в судове засідання не з`явився, хоча судом повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247ЦПК України. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні пережившого подружжя то суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується ксерокопією паспорта громадянина України /а.с.9/. Також судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 17 листопада 1979 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим [PERSON] /а.с.7/. [INFO] [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №14 /а.с.8/. Як видно з матеріалів справи, а саме з технічного паспорта на житловий будинок за життя покійний [PERSON] , мав у власності майно, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (літ.А -1) загальною площею 143.40кв.м. житловою площею 56.10кв.м вартістю - 53571грн; майстерні(літ.Б) площею 46.72 кв.м. вартістю -4125 грн; сараю(літ.В) площею 36.25 кв.м. вартістю - 6187 грн. Всього майна на загальну суму 63883грн. /а.с.13-15/. Також як видно з матеріалів справи, позивач звернувся з заявою до Путильської нотаріальної контори про прийняття спадщини. За результатом розгляду заяви державний нотаріус Кокарева Н.М. постановою від 14 березня 2017 року за №81/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії /а.с.11,12/. Дана відмова обґрунтована тим, що немає правовстановлюючих документів. Як встановлено судом свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок від 31.01.2010 року було втрачене, що підтверджується оголошенням в газеті «Карпати» від 16 грудня 2016 року /а.с.43/. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Враховуючи вищенаведені норми права, докази, на які посилається позивач, суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сім`ї, тому є спільним сумісним майном подружжя, внаслідок чого необхідно визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку у спільному майні пережившого подружжя, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (літ.А -1) загальною площею 143.40кв.м. житловою площею 56.10кв.м; майстерні (літ.Б) площею 46.72 кв.м.; сараю (літ.В) площею 36.25 кв.м. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, то суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як вище встановлено судом позивач [PERSON] народилась [INFO] , на час відкриття спадщини, остання була непрацездатною вдовою, внаслідок чого має право на обов`язкову частку в спадковому майні. Суд визначаючи розмір обов`язкової частки позивачу, виходить з вимог приписів ст.1241 ЦК України та вважає, що обов`язкова частка позивача становить 1/20, оскільки дана частка є половиною частки, яка належала б позивачу та четверо повнолітнім дітям у разі спадкування за законом. Суд критично ставиться до тверджень в позовній заяві позивача, про те, що її діти відмовились на її користь від своєї частки в спадковому майні, внаслідок чого вона має право претендувати на дану частку, з наступних підстав. Як встановлено судом за життя померлий [PERSON] 05.11.2012 року склав заповіт, який був посвідчений секретарем Мариничівської сільської ради /а.с.16/. Згідно даного заповіту спадкодавець заповів в рівних частинах своїм дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також як вбачається з спадкової справи повнолітні діти позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись з заявами до Путильської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини за законом та за заповітом на користь своєї матері [PERSON] . Відповідно до ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Згідно ч.1 та ч.5 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадщину за законом. Враховуючи те, що позивач не є спадкоємцем за заповітом, а також те, що один із спадкоємців за заповітом не відмовився від спадщини, внаслідок чого неможливо застосувати правові наслідки передбаченні ст.ст.1223,1261 та ч.1 ст.1274 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial