Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що з 30.04.2004 року по 16.10.2012 року пребував у шлюбі з [PERSON] Від спільного подружнього життя в них [INFO] народився син [PERSON] За час перебування у шлюбі подружжя збудовало житловий будинок [ADDRESS], право власності на 89/100 частин якого визнано за [PERSON] рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2009 року. Враховуючи, що згоди щодо поділу нажитого майна сторони не дійшли, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Враховуючи викладене позивач просив розділити майно подружжя між ним та [PERSON], визнавши за ним право власності на 89/200 частин житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засідання позивач позов підтримав та просив задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог. Просив визнати 89/100 частини житлового будинку [ADDRESS] Київської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним право власності по ? його частини, провести реальний розподіл зазначеної частини будинку та визнати за кожним із подружжя право особистої власності на конкретні приміщення в зазначеному будинку та просив врахувати, що за час перебування з відповідачем у шлюбі спірний будинок істотно збільшився не тільки площею, а і у своїй вартості внаслідок спільних грошових затрат та за кошти отриманні ним внаслідок продажу нерухомого майна, яке перебувало в його власності. Також зазначив із варіантів запропонованих експертом для поділу будинку йому найбільше підходить перший. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову та суду пояснила, що 89/100 частини будинок [ADDRESS] Київської області був подарований їй батьком [PERSON] та 11/100 частини будинку - матері [PERSON],відповідно до договору дарування від 10.10.2006 року. Також зазначила, що між нею та батьками була усна домовленість, що вони допомагають коштами її сім'ї в здійсненні прибудови до частини будинку. Додала, що на час укладення договору дарування загальна площа спірного будинку складала 326,3 кв.м, він складався із цокольного, першого, другого поверхів та даху без житлових приміщень. Добудова до житлового будинку була здійснена під час перебування у шлюбі, її площа складає 778,4 кв.м. Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 61 СК України передбачає, об'єкти права спільної сумісної власності. Так, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 62 СК України обумовлює виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Так, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статті 63,70 СК України коментують здійснення подружжям права спільної сумісної власності, та розмір часток у цьому майні. Так, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема ч. 4 наведеної статті передбачає можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Судом встановлено, що 30.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Октябрського районного управління юстиції м. Полтави зареєстровано шлюб між сторонами. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] 16.10.2012 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. До спірних об'єктів права спільної сумісної власності подружжя позивач відносить 89/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Так, судом встановлено, що в період перебування у шлюбі [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого у реєстрі за № 12044 від 10.10.2006 року набула право власності на ? частини будинку [ADDRESS]. Згідно із вказаним договором дарування загальна площа будинку станом на день вчинення дарування складала 326,3 кв. м, житлова - 136,8 кв. м., будинок має наступні характеристики шлакоблочний, цегляний та сторони оцінюють цей дар в сумі 241 000 грн.Співвласником 1/4 частини згідно із вказаним договором стала [PERSON] - мати відповідачки. В 2009 році відповідач [PERSON] та її мати [PERSON] звернулася до Броварського міськрайонного суду з позовом про визнання за ними права власності на відповідні самовільно прибудовані приміщення в спірному будинку. Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2009 року за [PERSON] визнано право власності на 11/100 частин житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 90,3 кв.м, житловою 46,5 кв. м. та визнано за [PERSON] право власності на 89/100 частин житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 1036,70 кв.м, житловою 462,20 кв. м., що складається із перелічених приміщень. Як вбачається з технічного паспорту на будинок від 29.07.2008 року спірний будинок умовно поділений на 3 квартири, при цьому згідно із вищевказаним рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на квартиру № 1, що має загальну площу 90,3 кв. м, житлову 46,5 кв. м. Разом з тим, об'єктом спору сторін по даній справі є квартира № 2 загальною площею 258,3 кв. м житловою - 90,3 кв.м та квартира № 3 загальною площею 778,4 кв.м, житловою 371,9 кв.м. Зі зведеного акту вартості будівель та споруд вбачається, що за адресою [ADDRESS] розташований житловий будинок та огорожа. Житловий будинок складається із цокольного, першого, другого поверхів та мансарди. Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що 89/100 частин житлового будинку [ADDRESS] належить до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та відповідно підлягає поділу в рівних частинах, тобто по 89/200 частин, так як будь-яких доказів, які б мали істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя (ч.2 ст.70 СК України) судом здобуто не було, а стороною відповідача не надано. Заперечуючи проти позову відповідач суду пояснила, що 89/100 будинку належить їй так як вона відповідно договору дарування від 10.10.2006 року отримала в дар від свого батька 326,3 кв.м, що входить до спірного будинку, а площу 778,4 кв.м. самовільно зведеної прибудови збудовано за кошти її батьків. Відповідач стверджує, що її батьки надали кошти для будівництва прибудови до будинку її сім'ї, яка складалася з її самої, позивача [PERSON] та їх сина. За таких обставин суд, приходить до висновку, що фінансова допомога батьків відповідача по будівництву прибудови є не особистою власністю відповідача, а подружжя т.я. надавалася сім'ї [PERSON]. Так суд враховує, що за договором дарування відповідачка набула право власності на частини житлового будинку [ADDRESS], при цьому загальна площа будинку на момент вчинення дарування з урахуванням 1/4 частки [PERSON] складала 326,3 кв. м. Належні відповідачці 3/4 частки житлового будинку в натурі виділені не були. У той же час як зазначено в рішенні суду від 13.10.2009 року [PERSON] до своєї частки здійснила добудову приміщеннь та на час винесення рішення 13.10.2009 року площа належної [PERSON] частки вже складала 1036,70 кв.м, житлова - 462,20 кв.м із зазначенням конкретних приміщень, тобто фактично після набуття частини нерухомого майна на підставі договору дарування його загальна площа збільшилася майже в тричі, житлова з 136,8 кв.м до 462,20 кв.м, що є досить значним та суттєвим. Суд визнає загально відомим, що ремонт та будівництво будинку потребують матеріальних затрат, повязаних з придбанням будівельних матеріалів ( тощо). Позивач, в обгрунтування своїх вимог, як на доказ посилається на численні видаткові касові накладні, товарні чеки, договори на виконання певних підрядних робіт, розписки про передачу коштів за виконані будівельні роботи (т.4 а.с. 240-245, т. 5,т.6 ас. 71-204), що підтверджують обставини пов'язані із виконанням будівельних робіт в спірному житловому будинку, обсягу та вартості його поліпшення. Надані чеки, квитанції та ін. датовані періодом, коли здійснювалися будівельні роботи вищезазначеного домоволодіння. Суд визнає надані документи як належні та допустимі докази грошових затрат на підтвердження обставин будівництва 89/100 частин житлового будівництва та істотного збільшення у своїй вартості спірного будинку. Крім того, суд враховує, що в період здійснення будівництва спірного житлового будинку [PERSON] на підставі договору від 22.06.2006 року продав належну йому квартиру у м. Полтава, отримавши 75000 грн.; 05.07.2007 року відчужив належний йому житловий будинок та земельну ділянку у м. Бровари, отримавши 555500 грн. та 959500 грн.; 16.07.2008 року позивач продав нежитлові приміщення у м. Полтава, отримавши 178000 грн.; 26.02.2008 року [PERSON] продав частину земельної ділянки по [ADDRESS], отримавши 237757 грн. Зазначені суми прибутку позивача є значними і отримані у період перебування сторін у шлюбі. Заперечуючи проти факту участі позивача у будівництві спірного будинку відповідачка вказує, що будівництво здійснювалося нею за власні кошти також залучалися кошти батьків та родичів, однак будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у неї та її батьків та родичів можливості здійснення будівництва останньою надано не було. Судом достовірно встановлено, що прибудова будинку загальною площею 778,4 кв.м. проведена за рахунок особистих коштів позивача отриманих їх від реалізації вищезазначеного майна та спільних коштів подружжя. Отже відповідно ст. 62 СК України 89/100 частини спірного будинок є спільною сумісною власністю подружжя. В ході судового засідання із пояснень сторін встановлено, що частина спірного будинку використовується як готель та є також спільною суміною власністю подружжя. При винесенні даного рішення судом враховується підстава набуття відповідачкою права власності на 89/100 частин житлового будинку, а саме рішення суду від 13.10.2009 року про визнання права власності на підставі ст. 375, 376 ЦК України. В той же час діюче сімейне законодавство України містить вичерпний перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, ст. 57 СК України. При цьому майно набуте за рішенням суду з підстав ст. 375, 376 ЦК України не належить до особистої приватної власності одного із подружжя. Варто звернути увагу, що під час слухання даної справи по суті [PERSON] вимог щодо визнання будь-якої частини спірного будинку особистою власністю не заявляла. За таких обставин, суд, виходячи зі змісту ч.1 ст. 70 СК України вважає, що частки майна колишнього подружжя [PERSON] щодо спірних 89/100 частин житлового будинку є рівними, і за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину майна, а саме 89/200 частин спірного житлового будинку. Ухвалою від 26.02.2013 рокою по справі була призначена будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз для встановлення можливих варіантів поділу спірного житлового будинку (89/100 частин). Відповідно до висновку експерта від 31.01.2014 року встановлено, що розділити житловий будинок [ADDRESS] на дві окремі ізольовані квартири відповідно до часток 1/2 /89/200 та 1/2 (89/200) у відповідності до нормативних документів вбачається можливим при умові відступу від ідеальних часток співвласників. Площа житлового будинку достатня для влаштування двох ізольованих квартир. Експертом запропоновано три варіанти поділу домоволодіння з відхиленням від ідеальних часток співвласників по площі у жилому будинку і по вартості будівель і споруд. Позивачем по даній справі із запропонованих експертом варіантів поділу спірного домоволодіння обрано перший варіант поділу. Оцінюючи висновок експерта від 31.01.2014 року та запропоновані ним варіанти поділу будинку, суд вважає, що перший варіант дійсно є прийнятним для обох сторін по справі з урахуванням тих обставин, що у наведеному варіанті поділу сторонам для забезпеченості ізольованості приміщення не потрібно виконувати значні будівельні роботи, а лише закласти дверні прорізи та влаштувати перегородку. Крім того, судом також враховується не значний порівняно із вартістю будинку розмір компенсації, який підлягає сплаті однією стороною іншій. Разом з тим, з урахуванням всіх обставин по даній справі, суд вважає за доцільне визначити відповідача по даній справі першим власником, а позивача - другим. При розгляді даної справи по суті та наданні пояснень відповідач позов не визнавала, але зазначила, що в разі поділу спірного будинку для неї буде прийнятний перший варіант поділу будинку, оскільки в даному випадку, враховуючи, що з нею проживають двоє дітей, житлова площа більша. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме судового збору в розмірі 3219 грн. та витрат по проведенню експертизи в розмірі 14086,921 грн., суд приходить до вимог ст. 88 ЦПК України та вважає за доцільне розподілити їх між сторонами.

Outcome: approved