Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 жовтня 1992 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №18.Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачкою не склалося з причини різного погляду на життя, різні характери, що ускладнювало їхнє спільне проживання і ведення домашнього господарства. Шлюбні відносини припинені з вересня 2016 року, проживають окремо. Позивач [PERSON] в судове засідання 05 квітня 2018 року не зявився, заявою просив розглянути справу за його відсутності. Позов підтримав, просив розірвати шлюб та зазначив, що відповідачка добровільно через органи РАЦСу шлюб розірвати не бажає (а.с.24). Відповідач [PERSON] у судове засідання 05 квітня 2018 року не зявилася, причини неявки суд не повідомила, повідомлена належним чином за місцем реєстрації (а.с.10,23). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 жовтня 1992 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №18 (а.с.6). Мають спільну дитину повнолітню доньку Юлію, [INFO], неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з вересня 2016 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з вересня 2016 року та до цього часу не поновили їх, проживають окремо. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національногозаконодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідачки, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved