Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму боргу в розмірі 5973,02 грн., пеню в сумі 63,82 грн., 3% річних в сумі 14,30 грн., суму неустойки в розмірі 10608,38 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» на праві власності належить гуртожиток який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 01.01.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір найму житла №34ф, відповідно до якого позивач здав у найом за плату 3 ліжко - місця в гуртожитку за адресою [ADDRESS] кімната 170. 31 грудня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору найму житла № 34ф від 01.01.2009 р., відповідно до якої термін дії договору було продовжено до 31 грудня 2010 р. та доповнено розділ 10 п. 10.6 договору, яким визначено, що строк дії договору продовжується на наступний рік у випадку, якщо наймачем не порушуються та виконуються умови договору, а зі сторони наймодавця, протягом одного місяця до закінчення строку його дії немає заперечень щодо його продовження. Крім того в межах дії договору найму житла № 34ф від 01.01.2009 р. було укладено додаткові угоди, а саме: додаткова угода №2 від 01 лютого 2010 р., відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку; додаткова угода №3 від 01 листопада 2010 р., відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку; додаткова угода №4 від 01 січня 2011 р., відповідно до внесено зміни до п.п. 5.7 п.9.4 п.11.6 п.12.3 договору; додаткова угода №5 від 01 березня 2011 р., відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку; додаткова угода №6 від 01 листопада 2012 р., відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку. Відповідно до акту №2 передачі-приймання від 31 грудня 2012 р. наймач передав а наймодавець прийняв із строкового платного користування (оренди) ліжко-місця в кількості 3 (три) одиниці які знаходяться в гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: [ADDRESS]. 01 січня 2013 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір найму житла № 34ф, відповідно до якого позивач здав у найом за плату відповідачу 3 ліжко - місця в гуртожитку за адресою [ADDRESS], строк дії договору з моменту підписання обома сторонами та до 31 березня 2013 р. 31 березня 2013 р. відповідно до акту приймання-передачі наймач передав, а наймодавець прийняв із строкового платного користування (оренди) ліжко-місця в кількості 3 (три) одиниці які знаходяться в гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: [ADDRESS]. 12 лютого 2013 р. [PERSON] було подано заяву на адресу позивача з проханням укласти договір найму (оренди) житла на наступний період. У своїй заяві [PERSON] гарантував здійснення оплати за договором та звільнення приміщення по закінченню терміну дії договору. 01 квітня 2013 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір найму житла № 34ф, відповідно до якого позивач здав у найом за плату відповідачу 3 ліжко - місця в гуртожитку за адресою [ADDRESS], строк дії договору з 01 квітня 2013 р. по 30 листопада 2013 р. Оскільки [PERSON] невчасно та не в повному обсязі здійснювалась плата за найм майна, та за [PERSON] станом на 11.07.2013 р. утворилась заборгованість у сумі 8303,02 грн. 12 липня 2013 р. за №0965 позивачем було направлено на адресу [PERSON] вимогу про сплату боргу у сумі 8303,02 грн. 28 жовтня 2013 р. за №1571 позивачем було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про повернення майна та звільнення приміщення, яким позивач повідомляв відповідача про закінчення терміну оренди житла за договором № 34ф від 01.04.2013 р. з 30.10.2013 р. в порядку передбаченому п. 6.1 даного договору, тобто була висловлена відмова позивача від подовження дії даного договору на новий строк. Відповідачем, в порушення умов договору, було залишено без уваги повідомлення позивача, займані ліжко-місця не звільнені, орендоване майно не повернуто. 16 грудня 2013 р. за №1835 позивачем повторно було надано нарочним повідомленням вимогу [PERSON] про сплату боргу та звільнення приміщення. [PERSON] з даною вимогою № 1835 від 16.12.2013 р. ознайомився, але від підпису відмовився про що свідчить складений 17.12.2013 р. співробітниками позивача акт відмови від підпису. Будь-яких рішень про надання відповідачам жилої площі в гуртожитку адміністрацією ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та його профкомом не приймалося, спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення гуртожитку, виконавчими комітетами районної в місті ради народних депутатів на відповідачів не видавався. Таким чином, починаючи з грудня 2013 року [PERSON] із своєю родиною безпідставно проживають у гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», незаконно користуються майном, належним позивачу на праві власності. Також, оплату за проживання згідно договору (оренди) найму житла не здійснюють в повному обсязі та в обумовлені строки, чим порушують права позивача, як власника майна, та завдають позивачу значні матеріальні збитки. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що вони були вселені у спірний гуртожиток правомірно, а тому підстави на які посилається позивач як на підставу для їх виселення є незаконними. Крім того, існування заборгованості за користування кімнатою в гуртожитку є непідтвердженою належними доказами у справі та вона є значно завищеною. На підставі викладеного просили у задоволенні позову відмовити. Третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила справу розглядати без участі її представника. Вислухавши думку представника позивача, відповідачів, врахувавши письмові пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві колективної власності ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» правонаступником якого є ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок серії ЖБ № 23479, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу № 558-С/ЖБ від 16 вересня 1998 року. 01.01.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) житла №34ф, відповідно до якого наймодавець передав, а наймач прийняв в строкове платне користування найм (оренду) ліжко-місця в кількості 3 шт., які знаходяться в кімнаті [ADDRESS]. Майно передано на строк з 01.01.2009 року до 31.12.2009 року. 31 грудня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору найму житла № 34ф від 01.01.2009 року, відповідно до якої термін дії договору було продовжено до 31 грудня 2010 року та доповнено розділ 10 п. 10.6 договору, яким визначено, що строк дії договору продовжується на наступний рік у випадку, якщо наймачем не порушуються та виконуються умови договору, а зі сторони наймодавця, протягом одного місяця до закінчення строку його дії немає заперечень щодо його продовження. Крім того, в межах дії договору найму житла № 34ф від 01.01.2009 року було укладено додаткові угоди, а саме: додаткова угода №2 від 01 лютого 2010 року, відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку; додаткова угода №3 від 01 листопада 2010 року, відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку; додаткова угода №4 від 01 січня 2011 року, відповідно до якої внесено зміни до п.п. 5.7 п.9.4 п.11.6 п.12.3 договору; додаткова угода №5 від 01 березня 2011 року, відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку; додаткова угода №6 від 01 листопада 2012 року, відповідно до якої змінено розмір плати за найм ліжко-місць в гуртожитку. Відповідно до акту №2 передачі-приймання від 31 грудня 2012 року наймач передав, а наймодавець прийняв із строкового платного користування (оренди) ліжко-місця в кількості 3 (три) одиниці які знаходяться в гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: [ADDRESS]. 01 січня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір найму житла №34ф, відповідно до якого наймодавець передав, а наймач прийняв в строкове платне користування (найм) ліжко-місця в кількості 3 шт., що знаходяться в кімнаті [ADDRESS], строк дії договору з моменту підписання обома сторонами до 31 березня 2013 року. 31 березня 2013 року відповідно до акту приймання-передачі наймач передав, а наймодавець прийняв ліжко-місця в кількості 3 (три) одиниці, які знаходяться в гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: [ADDRESS]. 12 лютого 2013 року [PERSON] було подано заяву на адресу ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з проханням укласти договір найму (оренди) житла на наступний період. У своїй заяві [PERSON] гарантував здійснення оплати за договором та звільнення приміщення по закінченню терміну дії договору. 01 квітня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір найму житла №34ф, відповідно до якого позивач здав у найм за плату відповідачу 3 ліжко - місця в гуртожитку за адресою [ADDRESS], строк дії договору з 01 квітня 2013 року по 30 листопада 2013 року. Оскільки [PERSON] невчасно та не в повному обсязі здійснювалась плата за найм майна, та за ним станом на 11.07.2013 року виник борг у сумі 8303,02 грн., 12 липня 2013 року за №0965 позивачем було направлено на його адресу вимогу про сплату боргу у сумі 8303,02 грн. 28 жовтня 2013 року за №1571 позивачем було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про повернення майна та звільнення приміщення, яким позивач повідомляв [PERSON] про закінчення терміну оренди житла за договором № 34ф від 01.04.2013 року з 30.10.2013 року в порядку передбаченому п. 6.1 даного договору, тобто була висловлена відмова позивача від продовження дії даного договору на новий строк. Відповідачем [PERSON], в порушення умов договору, було залишено без уваги повідомлення позивача, займані ліжко-місця не звільнені, орендоване майно не повернуто. 16 грудня 2013 року за №1835 позивачем повторно було надано нарочним повідомленням вимогу [PERSON] про сплату боргу та звільнення приміщення. Відповідач [PERSON] з даною вимогою №1835 від 16.12.2013 року ознайомився, але від підпису відмовився, що підтверджується актом від 17.12.2013 року. В судовому засіданні відповідачі заперечували проти їх виселення з гуртожитку за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вони були заселені до нього правомірно та підстави, на які посилається позивач є необґрунтованими. Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідачів з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Судом встановлено, що позивач та його родина були заселені до даного гуртожитку на підставі цивільно-правових договорів. Будь-яких рішень про надання [PERSON] жилої площі в гуртожитку адміністрацією ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та його профкомом не приймалося, спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення гуртожитку, виконавчими комітетами районної в місті ради народних депутатів на відповідачів не видавався. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Апеляційний суд м. Києва в листі від 01.07.2009 року «Про узагальнення розгляду районними судами міста Києва цивільних справ про виселення громадян з гуртожитків» зазначив, що відповідно до положень глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Враховуючи встановлені судом факти: поселення у гуртожиток без спеціального ордера, відсутність реєстрації у гуртожитку, закінчення строку дії договору оренди; ухвалені судом рішення про виселення таких мешканців з гуртожитку, по своїй суті, є правильними і не суперечать чинному законодавству. Однак за таких же обставин мали місце відмови в задоволенні позовів про виселення з тих мотивів, що особа поселилась у гуртожиток за згодою та з відома адміністрації підприємства в якості співробітника, зокрема відомчої міліції, і хоча спеціальний ордер для вселення в гуртожиток не видавався, відповідач набув право користування житловим приміщенням гуртожитку. Вказані рішення були оскаржені власником гуртожитку в апеляційному порядку та були скасовані судом апеляційної інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про виселення з гуртожитку з тих підстав, що тривалість проживання відповідача у гуртожитку та його реєстрація не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідач не був поселений у гуртожиток в установленому законом порядку (в якості працівника підприємства на підставі спеціального ордера). Рішення в касаційному порядку не оскаржувались. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], безпосередньо як сторона зазначених вище цивільно-правових договорів, що були підставою для його заселення та проживання в даному гуртожитку, зареєстрований за іншою адресою, що засвідчує факт наявності у нього та членів його родини іншого житла. Слід зазначити, що між позивачем та відповідачами існували виключно цивільно-правові відносини, а не житлові, оскільки право на проживання вони отримали на підставі договору, а отже положення Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» не розповсюджується на [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Таким чином, починаючи з грудня 2013 року [PERSON] із своєю родиною безпідставно проживають у гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», незаконно користуються майном, належним позивачу на праві власності. З вищевикладеного вбачається, що позивач ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» належним чином і в обумовлені строки виконував свої зобов'язання по договору, завчасно попередивши відповідача [PERSON] про закінчення терміну дії договору з 30 листопада 2013 року та припинення договірних відносин з ним. Згідно статей 11, 509, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом, закріпленим в статтях 525, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на факт отримання відповідачем [PERSON] повідомлення від 28 жовтня 2013 року за № 1571 про повернення майна та звільнення приміщення, яким позивач повідомив його про закінчення терміну оренди житла за договором № 34ф від 01.04.2013 року з 30.10.2013 року та вимоги від 16 грудня 2013 року №1835 про звільнення приміщення та сплату боргу, яка 17 грудня 2013 року була надана нарочним повідомленням (відповідачі з даною вимогою ознайомилися, але від підпису відмовилися про що 17.12.2013 року співробітниками позивача складено акт відмови від підпису), суд приходить до висновку, що позивачем належним чином і в строки повідомлено відповідачів про відмову від укладання договору на наступний строк. Відповідно до п. 6.3 договору найму (оренди) житла №34 ф від 01 квітня 2013 року у разі закінчення строку дії договору наймач та інші особи, які проживали з ним, підлягають виселенню без надання їм іншого житла. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Встановлено, що не зважаючи на вчасно отримані повідомлення про закінчення терміну дії договору, та звільнення приміщення, станом на 25.02.2014 року відповідачі не передали ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» орендоване майно (не звільнив приміщення) і продовжують безпідставно проживати в кімнаті [ADDRESS]. Тобто, відповідачі проживають в гуртожитку без належних правових підстав проживання (без ордеру на поселення або договору оренди) та відмовляються добровільно звільнити займану ними житлову площу в гуртожитку, чим порушують права позивача. Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з обставин, викладених вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] без законних на те підстав, без спеціального ордеру та договору, проживають в кімнаті гуртожитку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», і тим самим позбавляють можливості проживати у ній іншим особам, а тому позовні вимоги в частині виселення відповідачів зі спірного жилого приміщення підлягають задоволенню у повному обсязі. Також встановлено, що за час проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні, а саме кімнаті [ADDRESS] утворилась заборгованість. Позивач просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» суму боргу в розмірі 5973,02 грн., пеню в сумі 63,82 грн., 3% річних в сумі 14,30 грн., суму неустойки в розмірі 10608,38 грн., на що слід зазначити наступне. Пунктом 5.1 договору найму (оренди) житла № 34ф від 01.04.2013 року, передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором. Відповідно до п. 5.2 договору найму житла № 34ф від 01.04.2013 року за прострочення плати за найм (оренду) наймач сплачує наймодавцю суму боргу з урахуванням: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; три проценти річних від простроченої суми; пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення; штрафні санкції (неустойку) за порушення зобов'язання, яка підлягає стягненню у подвійному розмірі. Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язки по поверненню речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Як встановлено вище, відповідачі оплату за проживання згідно договору (оренди) найму житла не здійснюють в повному обсязі та в обумовлені строки, чим порушують права позивача, як власника майна, та завдають позивачу значні матеріальні збитки. Крім того, відповідачі порушили умови договору, не звільнили приміщення та не передали майно позивачу. Відповідачі продовжують безпідставно користуватися майном, що належить позивачу та оплачують за користування ним суму меншу ніж та, що узгоджувалась в договорі і та, яка є чинною в даний період для інших мешканців. Відповідачі не здійснюють ніяких дій для врегулювання питання з узаконення їх проживання в кімнаті [ADDRESS], заяв щодо укладання договору з позивачем на новий строк від них не надходило. Згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 25.02.2014 року сума боргу за договором №34 ф від 01 квітня 2013 року укладеним між позивачем та [PERSON] становить 5973,02 грн. Вказаний розрахунок є вірним, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Відповідно до умов договору №34 ф від 01.04.2013 року, плату за найм (оренду) наймач зобов'язаний перераховувати не пізніше 5 (п'ятого) числа поточного звітного місяця. Сплата плати за найм (оренду) майна відповідачем на користь позивача відображена у виписках банку за 21.05.2013 року, 20.06.2013 року, 11.07.2013 року, 29.08.2013 року, 11.09.2013 року, 09.10.2013 року, 14.11.2013 року, 16.12.2013 року, 27.01.2014 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми боргу за договором №34 ф від 01.04.2013 року, яка становить 5973,02 грн. Крім того, згідно розрахунку наданого позивачем, за прострочення сплати суми боргу, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 63,82 грн. та 3% річних в сумі 14,30 грн. Вказаний розрахунок є вірним, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів суми неустойки в розмірі 10608,38 грн., то в них слід відмовити, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і в договорі №34 ф від 01.04.2013 року не передбачено таку умову, як відповідальність сторін за прострочення сплати суми боргу. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору за подання до суду позовних вимог немайнового характеру в розмірі 243,60 грн. та позовних вимог майнового характеру в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial