Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати його звільненим за власним бажанням з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Бетон» (далі - ТОВ «Спец-Бетон», Товариство) з 10.12.2014; зобов'язати власників ТОВ «Спец-Бетон» провести всі необхідні дії з державної реєстрації зміни директора товариства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він згідно протоколу Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Бетон» № 1 від 01.10.2012 року та на підставі відповідного наказу перебуває на посаді директора ТОВ «Спец-Бетон». 26.11.2014 року на адресу Товариства та іншого учасника Товариства - відповідача [PERSON] він направив заяву про своє звільнення з займаної посади за власним бажанням. Посилаючись на те, що на день подачі позову до суду інший учасник Товариства - відповідач [PERSON] ігнорує його вимоги щодо проведення загальних зборів з питання звільнення його з займаної посади, відповідного рішення учасників Загальних зборів ТОВ «Спец-Бетон» він так і не отримав, чим порушуються його права щодо звільнення, просить звільнити його з займаної посади в примусовому порядку. При цьому, позивач зазначає, що він до теперішнього часу не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як керівник ТОВ «Спец-Бетон», що призводить до юридичних наслідків, зокрема, відповідальності за здачу необхідної податкової та фінансової звітності та відповідальності за діяльність відповідача. За наведених обставин, вважає, що його трудові права порушеними, та просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені уточнені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON], представник відповідача ТОВ «Спец-Бетон» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини поважності неявки, суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду сторони позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач був призначений на посаду директора ТОВ «Спец-Бетон» Загальними Зборами Засновників ТОВ «Спец-Бетон» , що підтверджується протоколом № 1 від 01.10.2012 року (а.с. 31) та згідно наказу від 01.10.2012 № 1-к приступив до виконання обов'язків Директора (а.с. 30). 26.11.2014 року на адресу відповідачів Позивач направив заяву про своє звільнення з займаної посади за власним бажанням від 25.11.2014. Заява, адресована [PERSON], повернулася на адресу позивача без вручення. Заява, адресована ТОВ «Спец-Бетон», отримана уповноваженою особою 01.12.2014 р. Станом на день розгляду справи Позивач займає посаду директора ТОВ «Спец-Бетон», та як керівник останнього не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Таким чином, станом на час розгляду справи заяви Позивача про звільнення його з посади не розглянуті, внаслідок чого позивач являється директором ТОВ «Спец-Бетон». Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов'язкову працю (ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. За змістом ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КзпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. (ст.21 Кодексу законів про працю України). Статтею 38 КзпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 99 ЦК України передбачено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатись з однієї або кількох осіб, Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього кодексу. Члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усуненні від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків. Згідно п. 14.2 Статуту ТОВ «Спец-Бетон» директор призначається та звільняється від посади Загальними Зборами Учасників ТОВ «Спец-Бетон» (а.с. 32-48). Звернувшись до ТОВ «Спец-Бетон» та учасників Загальних Зборів письмово 26.11.2014 року про звільнення з роботи за власним бажанням, позивач відповідно до положень ст. 38 КЗпП України мав право через два тижні припинити виконання обов'язків, передбачених трудовою угодою, і після цього, всі негативні наслідки в зв'язку з припиненням виконання працівником трудових обов'язків має нести власник, якщо він протягом двох тижнів після подання заяви не вирішив питання про призначення іншого працівника виконувати обов'язки директора підприємства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як вбачається зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження відсутності порушень у діях ТОВ «Спец-Бетон» та [PERSON] не надано, іншого судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в діях ТОВ «Спец-Бетон» мало місце порушення трудових прав позивача в тому, що підприємством не було розглянуто в межах строків, визначених трудовим законодавством, заяву позивача про звільнення та не вжито заходів для прийняття рішення про його звільнення в межах статутної діяльності підприємства. Таким чином, зважаючи на подану позивачем заяву про звільнення за власним бажанням у встановлений законом двотижневий строк, належного повідомлення товариства та засновників товариства у відповідності з вимогами Статуту про намір звільнення з посади за власним бажанням, суд вважає позовні вимоги в частині визнання позивача звільненим з посади директора ТОВ «Спец-Бетон» такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved