Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] та Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів пенсію в розмірі 4 627,40 грн., яка надміру виплачена відповідачу [PERSON] за період з 01.02.2008р. по 30.06.2009р. внаслідок подання іншим відповідачем недостовірних довідок про заробітну плату. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в Управлінні ПФУ в Личаківському районі м. Львова, а пенсія їй виплачується згідно Закону України «Про державну службу». У відповідності до вимог цього закону, у зв'язку із зміною розміру заробітної плати, на підставі довідки від 18.03.2008р., яка видана ДПІ у м. Львові, [PERSON] було проведено перерахунок пенсії починаючи з 01.02.2008р., виходячи з загального заробітку - 3 168 грн. Однак, 18.06.2009р., ДПІ у м. Львові звернулась до позивача з листом про призупинення виплати пенсій державним службовцям по раніше виданих довідках у зв'язку з тим, що Міністерством праці соціальної політики України не опрацьоване питання щодо врегулювання і вдосконалення механізму розмірів заробітку для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Одночасно, з цим листом було направлено нову довідку від 18.06.2009р. для перерахунку пенсії з 01.02.2008р., згідно з якою, слід виходити із загального заробітку в сумі 2836,05 грн. У зв'язку з такими обставинами, за період з 01.02.2008р. по 30.06.2009р. у виплаті пенсії відповідачу [PERSON] виникла переплата в розмірі 4 627,40 грн. Згідно вимог чинного законодавства, надміру виплачені пенсії внаслідок подання страхувальником недостовірних даних можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягнуті в судовому порядку. Крім того, матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну державі внаслідок подання недостовірних документів несе також підприємство та організації, яка видала ці документи. Оскільки вимоги про добровільне повернення надміру виплаченої пенсії обоє відповідачів проігнорували, суму переплаченої пенсії просить стягнути з них солідарно в примусовому порядку. Представник позивача згідно належної довіреності від 15.01.2014р. Хащівська І.В. позовні вимоги підтримала. Крім вищенаведеного додатково зазначила, що в даних правовідносинах не є пропущеним загальний строк позовної давності, позаяк предмет спору вирішувався в адміністративному порядку. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2014р., провадження у справі було закрито з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Після того, як таку ухвалу залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014р., позивач звернувся до суду із згаданим позов. Підтвердила факт, що вини [PERSON] в одержанні надміру виплачених коштів немає, проте вважає, що така обставина не може бути підставою для звільнення її від обов'язку щодо повернення зайво отриманих коштів, який повинен бути нею виконаним солідарно з іншим відповідачем. Тому, позов просить задовольнити в повному обсязі. Відповідача [PERSON], а також її представник згідно договору про надання юридичних послуг № 03-1214 від 03.12.2014р. та ордеру на ведення справи серії ЛВ № 041461 - адвокат [PERSON], проти обґрунтованості позову заперечили, оскільки пенсія була виплачена надміру у зв'язку з обставинами, які не залежали від волі пенсіонера. Стягнення надміру виплаченої пенсії, на їх думку, можливе у випадку доведення факту вини пенсіонера, і оскільки в справі яка розглядається така вина відсутня, неможливим є стягнення коштів, які становлять ціну позову. Сама ж довідка, на підставі якої виплачувався зайвий розмір пенсії, не була підробленою, а отже, була достовірною. Тому вважають, що підстави для задоволення позову відсутні та просять в такому відмовити. Крім того, окремо звертають увагу на подачу згаданого позову поза межами строку позовної давності, наслідки спливу яких просять застосувати під час ухвалення рішення. Довідка про призупинення виплати пенсії датована 18.06.2009р., в той час як позов до суду подано лише 22.10.2014р., що поза межами загального трьохрічного строку позовної давності. Представник відповідача ДПІ у м. Львові згідно належної довіреності від 03.07.2014р. Юрченко Ю.А. проти обґрунтованості позову також заперечив, оскільки довідка від 18.03.2008р., на підставі якої було здійснено перерахунок пенсії, не визнавалась недійсною через внесення недостовірної інформації, а її видача була зумовлена відсутністю в цей період чіткого нормативно-врегульованого порядку включення та нарахування премій та інших видатків доплат при формуванні довідки для призначення перерахунку пенсії. Також просить в задоволенні позову просить відмовити, та крім цього підтримує позицію попереднього відповідача щодо подачі позовної заяви після спливу загального строку позовної давності, наслідком чого є відмова в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в Управлінні ПФУ в Личаківському районі м. Львова та отримує пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Відповідно до ст. 37-1 цього Закону, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. У зв'язку з реалізацією цього права, ДПІ у м. Львові видало відповідачу [PERSON] довідку № 5292/08 від 18.03.2008р. (а.с.6), відповідно до якої, розмір заробітної плати для проведення перерахунку раніше призначеної пенсії становить 3168 грн., а позивач в свою чергу, на її основі, таке право пенсіонера реалізував. Разом з тим, відповідно до листа ДПІ м. Львова від 18.06.2009р. (а.с.8), який адресовано позивачу, для проведення перерахунку пенсії з 01.02.2008р., останньому направлено нові довідки (а.с.7), відповідно до якої, для проведення такого перерахунку з 01.02.2008р, до уваги слід брати розмір заробітної плати, який становить 2836,05 грн. Згідно розрахунку боргу по переплаті виплачених сум внаслідок подання недостовірних довідок про заробітну плату за період з 01.02.2008р. по 30.06.2009р. (а.с.5), розмір надміру виплаченої пенсії відповідачу [PERSON] становить 4 627,40 грн. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. На основі аналізу цієї статті, ВСУ під час розгляду справи № 3-69г12 сформулював правову позицію від 22.01.2013р., відповідно до якої цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Поряд з цим, ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Під час розгляду цивільної справи № 6-151цс13, предметом якої було стягнення помилково перерахованої пенсії, ВСУ сформулював правову позицію від 22.01.2014р., згідно з якою прийшов до висновку, що безпідставно набуті особою кошти, які належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Формулювання змісту цієї правової позиції дає підстави стверджувати, що ці дві умови є взаємозалежними, і виключно в тому випадку, коли вони є в сукупності, безпідставно отримана пенсія поверненню не підлягає. У випадку наявності хоча б однієї з них, безпідставно отримані кошти мають бути повернуті. Як вбачається з матеріалів справи, а саме Рішення комісії з призначення пенсії при управлінні ПФУ в Личаківському районі м. Львова (а.с.12), що також підтвердила представник позивача, вина відповідача [PERSON] у виникненні переплати пенсії відсутня, що характеризує її як добросовісного набувача безпідставно отриманих коштів. Разом з тим, як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Зміст цих роз'яснень полягає в тому, що помилка в законодавстві, якщо вона пов'язана з обчисленням, є лічильною помилкою. Якщо ж помилкове застосування законодавства не пов'язане з обчисленням, така помилка до категорії рахункової не відноситься. Як вбачається зі змісту письмових заперечень представника відповідача ДПІ у м. Львові, первинні довідки розраховувались відповідно до нового посадового окладу, затвердженого Постановою КМУ від 06.02.2008р. № 34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету міністрів України» із урахуванням премій та надбавок, які діяли на момент виникнення права на перерахунок. За змістом цієї постанови, розмір посадового окладу працівників, який затверджено відповідними Постановами КМУ згідно з поданим переліком, збільшено на 45 %. Первинна довідка включала в себе розмір нових посадових окладів та преміального фонду, який визначався до посадових окладів, які діяли з 01.02.2008р. Відповідно до змісту абзацу 4 пп. 2 п. 4 Постанови КМУ від 31.05.2000р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», під час перерахунку пенсії особам, які на момент перерахунку пенсії не працюють або працюють на інших посадах, ніж ні, з яких їм призначено пенсію, премія та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. В листі Міністерства праці та соціальної політики України від 22.06.2009р. № 7011/0/14-09/039 (а.с.54) роз'яснено, що такий середній розмір зазначених виплат визначається з урахуванням посадових окладів, встановлених після упорядкування заробітної плати відповідно до нових умов оплати праці, виходячи із фонду оплати праці, який фактично виділено на ці виплати у лютому місяця 2008р. та кількості працюючих на відповідних посадах державних службовців. Відмінність обох довідок полягають виключно в розмірі премії, яку слід враховувати під час проведення перерахунку пенсії. Як вказав представник відповідача ДПІ у м. Львові, така відмінність обумовлена неправильним трактуванням чинного законодавства. Сама ж довідка з новим обрахунком премії та її достовірність, сторонами не оскаржена, що характеризує її як належний доказ. З огляду на те, що помилка в обчисленні, яка обумовлена неправильним трактуванням законодавства, відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ є лічильною помилкою, а наявність лічильної помилки, відповідно до правової позиції ВСУ, є підставою для стягнення надміру виплаченої пенсії, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення надміру виплачених грошових коштів. Однак, таке примусове стягнення не може відбуватись в солідарному порядку з обох відповідачів, як про це просить представник позивача. Згідно з приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Правова конструкція цього речення, яка визначає його юридичний зміст, свідчить про те, що законодавець розділяє дві передумови для стягнення надміру виплаченої пенсії в добровільному або в судовому порядку. Перша з них, це недобросовісність поведінки пенсіонера, а друга - це подані страхувальником недостовірні дані. Ці дві передумови не є взаємозалежними та можуть існувати окремо одна від одної. У випадку встановлення хоча б однієї із них, в органу пенсійного фонду виникає право на стягнення надміру виплаченої пенсії, якому кореспондується обов'язок пенсіонера повернути ці кошти. Як за правилами ст. 1215 ЦК України, у випадку, коли не встановлено факту недобросовісності набувача проте встановлено факт існування рахункової помилки, так і за правилами ст. 50 згаданого вище Закону коли встановлено факт подання недостовірних відомостей, обов'язок щодо повернення зайво отриманої пенсії покладається виключно на пенсіонера. Покликання позивача на приписи ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як на підставу солідарного стягнення надміру виплачених коштів є невірним, оскільки до даних правовідносин вона застосована бути не може. За правилами цієї норми, підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Збитками, що є тотожним із поняттям шкода, згідно актів цивільного законодавства, а саме вимог ч. 2 ст. 22 ЦК України, прийнято вважати втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто реальні збитки та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене - тобто упущена вигода. Вказана правова норма носить імперативних характер, і обширному тлумаченню не підлягає. Лише визначені в ній втрати можна називати шкодою. Будь-які інші втрати, відповідно до актів цивільного законодавства під поняття шкоди не підпадають. Правова природа стягуваних судом коштів є надміру виплачена пенсія, а не шкода, і тому вимоги ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на дані правовідносини не поширюються, що в свою чергу, виключає можливість стягнення зайво отриманої пенсії в солідарному порядку з обох відповідачів. Більше того, про правильність таких висновків суду свідчить той факт, що норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення», по відношенню до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» є спеціальними в даних правовідносинах, і саме вони підлягають застосуванню в справі, яка розглядається. Як зазначено в преамбулі першого Закону, він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, в той час як преамбула другого Закону вказує, що він гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, а також спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Враховуючи, що правовідносини у справі яка розглядається виникли внаслідок неправильного перерахунку пенсії, що визначається Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення», саме його норми, як спеціальні, підлягають застосуванню під час вирішення цивільно-правового спору. Таким Законом матеріальна відповідальність страхувальника за подачу ним недостовірних документів не передбачена. Тому, обрахована позивачем сума грошових коштів, з огляду на їх правову природу, з відповідача ДПІ у м. Львові стягнута бути не може. Беручи до уваги обов'язок суду враховувати висновки ВСУ під час розгляду аналогічного спору, який закріплено в ст. 360-7 ЦПК України, суд не може під час ухвалення даного рішення взяти до уваги висновки суду апеляційної та касаційної інстанції, які ухваленні також в аналогічних справах і які подані сторонами як на підставу своїх вимог та заперечень. Під час ухвалення даного рішення суд керується виключно висновками суду найвищої інстанції, і оскільки в судовому засіданні встановлено факт безпідставного отримання коштів у зв'язку з допущеною рахунковою помилкою, стягує ці кошти в розмірі, який ніким не оспорюється та становить 4627,40 грн. з їх набувача одноособово - відповідача [PERSON] Що стосується мотивів заперечення обох відповідачів про пред'явлення позовної заяви поза межами встановленого законом строку позовної давності, такі слід відхилити як безпідставні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріалів справи, даний спір був предметом судового розгляду, проте розглядався він в порядку адміністративного судочинства, і провадження в подальшому було закрито ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2014р, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014р. (а.с.13-16). З огляду на те, що юрисдикція судів, відповідно до ст. 124 Конституції України, поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, пред'явлення позову в порядку, в якому спір не може бути вирішеним, не є визначальним для застосування правил ч. 2 ст. 264 ЦК України. Пред'явлення позову в порядку будь-якого судочинства є безумовною підставою для переривання строку позовної давності, і тому, в справі яка розглядається такий строк не є пропущеним, а порушене право, відповідно, підлягає судову захисту. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач на підставі п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, його розмір, що становить 243,60 грн., слід стягнути в дохід держави з відповідача [PERSON], як особи, яка зобов'язана повернути безпідставно отримані кошти. На підставі наведеного та

Outcome: partial