Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 20.09.2016 між позивачем та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від [PERSON] 322 088,00 грн., що в еквіваленті становило 12 500,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.08.2017. Проте відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики. 17.02.2020 позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу щодо повернення суми позики, однак станом на день звернення до суду заборгованість погашена не була. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 322 088,00 грн., що в еквіваленті становило 12 500,00 доларів США, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 400,00 грн., а також судовий збір у сумі 3 264,89 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Представник відповідача надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи з підстав його зайнятості в іншому провадженні. Разом із цим суд не убачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки дата розгляду судом справи по суті, була завчасно погоджена із стороною відповідача в судовому засіданні, яке мало місце 01.02.2021. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи убачається, що 20.09.2016 між сторонами укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О., у відповідності до якого позичальник отримав у позикодавця грошові кошти у розмірі 322 088,00 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 12 500 доларів США. Передачу коштів здійснено до підписання договору (а.с. 14-15). Пунктом 2 Договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві грошові кошти у строк до 01.08.2017. У п. 9 Договору визначено, що при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 01.08.2017 позикодавець буде в праві пред`явити цей договір до стягнення у строки та в порядку, визначеному чинним законодавством України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань 17.02.2020 позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу про повернення суми позики (а.с. 16-18). Із відомостей, що містяться на офіційному сайті «Укрпошта» https://www.ukrposhta.ua/ua, вбачається, що [PERSON] отримав досудову вимогу 19.02.2020 (а.с. 19). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином. Після укладення договору відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором не виконував, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором, яка становить 322 088,00 грн. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню. Нормами ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як убачається з письмових матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням «Курс-8» в особі керуючого справами Вітровчака В.А. та позивачем [PERSON] був укладений Договір про надання адвокатських послуг №571/1 від 14.02.2020 (а.с. 7, зворот). Відповідно до п. 3.3 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати адвокатські послуги Адвокатського об`єднання. З наданого Рахунку-Фактури №СФ-000062 від 14.02.2020 убачається, що оплата послуг, визначена як часткова, становить 4 400,00 грн. (а.с. 10). Відповідно наданої квитанції №8327676311 від 14.02.2020 убачається, що позивач поніс витрати на правничу у розмірі 4 400,00 грн. (а.с. 11). Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому заява про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved