Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», приватного нотаріуса Горай О.С., третя особа - приватний виконавець Проценко Д.Ю. про визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 07 травня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №3802631239 від 07.05.2018 на загальну суму 40240,00 гривень, строком на 24 місяці. ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» звернувся до приватного нотаріуса Горай О.С. з заявою про видачу виконавчого напису. Жодних повідомлень про намір звернення до нотаріуса та про вчинення виконавчого напису від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та приватного нотаріуса Горай О.С. позивач не отримував. На підставі виконавчого напису нотаріуса №90367 від 01.10.2020, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» звернувся до приватного виконавця Проценко Д.Ю. з заявою, на підставі якої було відкрито виконавче провадження № 64002403 від 28.12.2020. Про вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження стосовно [PERSON] , позивач дізналася лише на початку січня 2021 року, коли отримала копії документів по виконавчому провадженню та повідомлення про арешт коштів. Вважає вищезазначені дії ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та приватного нотаріуса Горай О.С. такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать чинному законодавству України. В судове засідання позивача не з`явилася, в позові просить про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилия, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що 07 травня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №3802631239 від 07.05.2018 на загальну суму 40240,00 гривень, строком на 24 місяці. ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» звернувся до приватного нотаріуса Горай О.С. з заявою про видачу виконавчого напису. 01.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.М. було здійснено виконавчий напис № 90367 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заборгованості у розмірі 45615,97 грн. З`ясовано, що на підставі виконавчого напису нотаріуса №90367 від 01.10.2020, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» звернувся до приватного виконавця Проценко Д.Ю. з заявою, на підставі якої було відкрито виконавче провадження № 64002403 від 28.12.2020. Встановлено, що про вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження стосовно [PERSON] , позивач дізналася лише на початку січня 2021 року, коли отримала копії документів по виконавчому провадженню та повідомлення про арешт коштів. Згідно з ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повино існувати на момент звернення. Разом з тим, судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус, не отримував від сторін первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. З`ясовано, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Разом з тим, відсутність в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом. При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача зазначеної інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії, як виконаної без усіх необхідних даних. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Вказане свідчить про порушення законодавства приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, що призвели до порушення прав та законних інтересів [PERSON] . Таким чином, суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved