Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS]. Посилався на те, що позивач (далі - НТУ, Телекомпанія) є власником зазначеної квартири, яку самовільно зайняли відповідачі та проживають в ній без будь-якої на те правової підстави. В процесі розгляду справи представник позивача змінив правову позицію та просив виселити відповідачів із спірної квартири, як тимчасових жильців на підставі ст. 99 Житлового кодексу Української РСР. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, а від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Відповідачі в судове засідання не з'явились та не направили суду письмових заперечень проти позову, хоча про розгляд справи повідомлялись належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду відповідача не поважною. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва та довідки (а.с.8,9), позивачу на праві загальнодержавної власності належить квартира [ADDRESS] та значиться на балансі у останнього як службове приміщення. Згідно договору (а.с.5-7) та пояснень представника позивача, 27.10.1999р. між НТУ та її співробітником [PERSON] був укладений Договір № 283 про надання спірної квартири у користування. Пунктом 2.1. Договору визначено, що квартира надається для проживання Співробітника та членів його сім'ї: дружини [PERSON] та доньки [PERSON], а пунктом 7.2.2. визначено, що дія Договору припиняється внаслідок звільнення Співробітника з телекомпанії. Як вбачається з наказу (а.с.10), [PERSON] в жовтні 2005р. був звільнений з роботи за власним бажанням, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2014р. останнього було виселено з спірної квартири без надання іншого житла (а.с.11-14). Згідно з п. 6.3. Договору, у разі розірвання Договору, у випадках передбачених п. 7 цього Договору, Співробітник зобов'язаний передати Телекомпанії квартиру, котру було надано у тимчасове користування, протягом місяця з моменту розірвання договору. Разом з тим, згідно довідок (а.с.16,17) та пояснень представника позивача вбачається, що у спірній квартирі станом на травень 2015 року зареєстровані та проживають відповідачі, які є членами сім'ї колишнього співробітника Телекомпанії. Відповідно до ст. 99 Житлового кодексу Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що діє договору на підставі якого відповідачі були вселенні у спірну квартири припинена, але у добровільному порядку останні жиле приміщення не звільняють, а тому суд вважає необхідним виселити їх з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Вирішуючи позов таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати у розмірі 121,80 грн. з кожної. На підставі викладеного та

Outcome: approved