Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.03.2012 року о 14:30 год. на перехресті вул. Гарматна - Виборзька сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та який належить [PERSON] та автомобіля ВАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] На момент ДТП між відповідачем та ПрАТ «СК «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.01.2012 року № АВ/1306182, за яким Страховик застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу ЗАЗ, д/н [NUMBER]. Зазначають, що 01.07.2013 року між ТОВ «Маркс. Капітал» та ПрАТ «СК «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників. Вказують на те, що 23.03.2012 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із Повідомленням про подію що сталося за участю забезпеченого ТЗ згідно полісу. 23.03.2012 року аварійним комісаром ПрАТ «СК «Лафорт» був проведений огляд ТЗ. 16.08.2012 року була виведена Калькуляція № 8СН 299 розміру збитків заподіяні в наслідок ДТП автомобілю ВАЗ, д/н [NUMBER]. І на підставі страхового Акта та Заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування, відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «Лафорт» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 2 179, 44 грн. Посилаються на те, що відповідно до підпункту ґ пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Оскільки відповідачем, в порушення вищезазначених норм, не було повідомлено ПрАТ «СК «Лафорт» про настання страхового випадку, у них виникло право регресної вимоги до нього стосовно стягнення суми майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання про відшкодування шкоди. У зв'язку з чим звертаються з даним позовом до суду. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розгляд справи здійснювати без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду не відомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.03.2012 року о 14 год. 30 хв. на перехресті вул. Гарматна - вул. Виборзька в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], який належить [PERSON] і перебував під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ, д/н [NUMBER], який належить [PERSON] і перебував під керуванням [PERSON] (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], [PERSON], що підтверджується наданою суду постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.04.2012 року (а.с. 12). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Стаття 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.03.2012 року о 14 год. 30 хв. на перехресті вул. Гарматна - вул. Виборзька в м. Києві, є встановленим і доказуванню не підлягає. Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З викладеного вбачається, що особа, якій завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки має право на її відшкодування винною особою. В даному випадку судом встановлено, що у [PERSON] виник обов'язок по відшкодуванню шкоди завданої [PERSON], як володільцю автомобіля ВАЗ, д/н [NUMBER], який був пошкоджений в результаті вищезазначеної ДТП. В той же час загальновідомим є той факт, що в Україні діє інститут страхування, який є універсальним засобом захисту всіх форм власності, майнових інтересів окремих громадян і господарюючих суб'єктів в цілому. Так статті 979, 980 ЦК України визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Так згідно статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], [PERSON] і яким керував [PERSON], була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/ 1306182 (а.с. 5). Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок та підстави відшкодування страховиком оціненої шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Судом встановлено, що водій автомобіля ВАЗ, д/н [NUMBER], [PERSON] 23.03.2012 звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із Повідомленням про подію, що сталася за участю забезпеченого ТЗ згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виданого СК «Лафорт», а 22.05.2012 року подав Заяву про отримання страхового відшкодування (а.с. 13, 14). Як вбачається з наданого суду Протоколу огляду колісного транспортного засобу від 23.03.2012 року, Калькуляції № SCH299 від 16.08.2012 року та Контрольного листа № SCH299 від 16.08.2012 року, вартість ремонту автомобіля ВАЗ, д/н [NUMBER] склала 2 179, 44 грн. (а.с. 15, 16, 17). 17.08.2012 року співробітниками ПрАТ «СК «Лафорт» було здійснено Розрахунок розміру страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ № 1311865-1 та складено страховий Акт № 1311865-1, згідно яких розмір страхового відшкодування який підлягає виплаті склав 2 179, 44 грн. (а.с. 19-20, 21). Судом встановлено, що вищезазначена сума страхового відшкодування була виплачена ПрАТ «СК «Лафорт» власнику автомобіля ВАЗ, д/н [NUMBER], [PERSON] 28.08.2012 року, що об'єктивно підтверджується наданим суду Платіжним дорученням № 4018 (а.с. 23). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань позивача про виконання ПрАТ «СК «Лафорт» свого обов'язку з виплати страхового відшкодування, визначеного ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що останній не повідомив Страховика - ПрАТ «СК «Лафорт» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 21.03.2012 року о 14 год. 30 хв. на перехресті вул. Гарматна - вул. Виборзька в м. Києві, у строк встановлений вищезазначеною нормою Закону. Згідно абзацу «ґ» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Крім того положення вищезазначеної норми спеціального Закону кореспондуються із ст. 1191 ЦК України, яка визначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у ПрАТ «СК «Лафорт» права регресної вимоги до винної у ДТП особи, а саме [PERSON] у зв'язку з порушенням останнім вимог підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 01.07.2013 року між ТОВ «Маркс. Капітал» (Фактор) та ПрАТ «СК «Лафорт» (Клієнт) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/01-07 2013Р, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт передає Фактору, а Фактор приймає, і зобов'язується оплатити Клієнтові усі права вимога за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до Клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування (надалі - Регресна вимога»). Перелік таких вимог визначається згідно Додатку №11 до даного Договору. Ідентифікація переданих Регресних вимог відбувається за одним критерієм: номером страхового акту складеного Клієнтом. Вся інша інформація зазначена в додатку № 1 є Інформативною, і зазначається виключно для зручності подальшого використання, будь:які неточності такої інформації не впливають на дійсність переданих Регресних вимог. В силу цього Договору Фактор займає місце Клієнта (як Кредитора) по всім Регресним вимогам Клієнта згідно Додатку №1 до Договору, у тому числі права одержання від Боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Як вбачається з наданого суду Додатку № 1 до Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/01-07 2013Р від 01.07.2013 року , Клієнт передав, а Фактор прийняв усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до Клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, зокрема і за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/ 1306182 та страховим випадком який мав місце 21.03.2012 року о 14 год. 30 хв. на перехресті вул. Гарматна - вул. Виборзька в м. Києві за участю автомобіля ЗАЗ, д/н [NUMBER], який належить [PERSON] і перебував під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ, д/н [NUMBER], який належить [PERSON] і перебував під керуванням [PERSON] (а.с. 39-40). Статті 1077, 1078 ЦК України визначають, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Зі змісту статей 512, 513, 514 ЦК України вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що у правовідносинах які виникли між ПрАТ «СК «Лафорт» та [PERSON] дійсно відбулася заміна кредитора з ПрАТ «СК «Лафорт» на ТОВ «Маркс.Капітал», яке стало новим кредитором по регресних зобов'язаннях відповідача перед ПрАТ «СК «Лафорт». Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що не виконання відповідачем свого обов'язку з відшкодування виплаченої ПрАТ «СК «Лафорт» суми страхового відшкодування, порушено право ТОВ «Маркс.Капітал» на отримання зазначеної суми в порядку регресу, яке (право) набуте останнім в порядку та на підставах визначених ЦК України та Договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/01-07 2013Р від 01.07.2013 року, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що ТОВ «Маркс.Капітал» є належним позивачем, а [PERSON] є належним відповідачем. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 512-514, 979, 980, 999, 1077, 1078, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 17, 22, 33, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved