Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення попередньої оплати та розірвання договору, мотивуючи тим, що 11.10.2010 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» було укладено Договір купівлі-продажу квартири № 1/10-2010р. з відкладеним строком отримання. Зазначає, що ним на виконання п. 8 Договору, було здійснено авансовий платіж (попередню оплату) на користь відповідача у розмірі 168 950,00 грн. (сто шістдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень 00 копійок). Посилається на те, що відповідно до п. 2 Договору, введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS], де розташована квартира покупця - 1-й квартал 2011 року. Звертає увагу суду на те, що в порушення зазначених умов Договору, відповідач не тільки не виконав свого обов'язку щодо передачі йому квартири до 31.03.2011 року, але і взагалі до цього часу не розпочав будівництво житлового будинку під тимчасовим будівельним номером 4, у якому, відповідно до умов Договору, повинна бути розташована квартира позивача. Зазначає, що таким чином, не виконавши умови Договору купівлі-продажу квартири № 1/10-2010р. з відкладеним строком отримання від 11.10.2010 року, відповідач порушив п.п. 1, 2 Договору, ст. ст. 526, 530, 663 ЦК України у зв'язку з чим на підставі ст. 693 ЦК України, зобов'язаний повернути суму попередньої оплати за квартиру у розмірі 168 950,00 грн. (сто шістдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень 00 копійок) та відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити йому три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 13858, 53 грн. та інфляційне збільшення суми боргу по Договору 1 015, 05 грн. У зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду. Представник позивача та представник відповідача в судове засіданні не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Причини неявки представника відповідача суду невідомі. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України . З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 11.10.2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» було укладено Договір купівлі-продажу квартири № 1/10-2010р. з відкладеним строком отримання (а.с. 8-9). Відповідно до п.п. 1, 2 зазначеного Договору, Продавець - Забудовник передає у власність, а Покупець приймає і зобов'язується оплатити на нижчевикладених умовах квартиру, яка знаходиться у будинку під тимчасовим будівельним номером [ADDRESS]. Ввід в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS], де розташована квартира Покупця - 1-й квартал 2011р. Згідно п.п. 7, 8 Договору, вартість квартири, що відчужується, становить 211 950 ( двісті одинадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят тисяч) гривень 00коп. По домовленості сторін сума авансу за відчужувану квартиру, який вноситься Покупцем становить 168 755 (сто шістдесят вісім тисяч сімсот п'ятдесят п'ять тисяч) гривень - 79,62% від загальної суми Договору. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 11), позивачем на виконання вимог п. 8 Договору, було сплачено відповідачу суму авансу за відчужувану квартиру в розмірі 168 755, 00 грн., що підтверджує пояснення представника позивача про належне виконання останнім своїх зобов'язань за Договором в повному обсязі. Відповідач же своїх зобов'язань за Договором не виконав, а саме в строк визначений в Договорі, 1-й квартал 2011 року, так і станом на день розгляду справи в суді, будинок не побудував і квартиру позивачу не передав, що підтверджується наданою суду Претензією щодо невиконання умов договору та стягнення заборгованості від 13.09.2013 року (а.с. 12-13), фотознімками місцевості (а.с.18-27) та картографічними даними смт. Гостомель Ірпінського району Київської області і в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано самим відповідачем. Судом встановлено, що відносини, які виникли між сторонами регулюються ЦК України та ЗУ «Про інвестиційну діяльність», оскільки Договір укладений між стронами за своєю природою є інвестиційним. Так зі змісту статей 2, 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» вбачається, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестиційна діяльність здійснюється зокрема на основі інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності. Об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Як уже зазначалося вище, судом встановлено, що 11.10.2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Киевінвестбуд» було укладено Договір купівлі-продажу квартири № 1/10-2010р. з відкладеним строком отримання. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідачем незважаючи на вимог вищезазначених норм чинного законодавстав, порушено п.п. 1, 2 Договору, а саме відповідач в строк визначений в Договорі, будинок не побудував і квартиру позивачу не передав. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджують факт істотного порушення відповідачем договору (одностороння відмова від зобов'язання, що потягнуло не виконання своїх обов»язків передбачених п.п. 1, 2 Договору, про будівництво та передачу об'єкта у власність позивача у строк визначений Договором), суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про розірвання договору знайшла своє доведення в судовому засіданні є такою, що грунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача про розірвання договору у зв»язку з його істотним порушенням відповідачем, з останнього на користь позивача також підлягає стягненню сума попередньої оплати по Договору в розмірі 168 950, 00 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З вищевикладеного вбачається, що чинне законодавство України, у випадку порушення однією із сторін своїх зобов'язань, передбачає грошову компенсацію іншій стороні, яка була позбавлена можливості користуватися певний час грошовими коштами, що їй належать, у зв'язку з несвоєчасним поверненням їх від боржника. В Інформаційному листі Верховного Суду України від 15.07.2005 року № 3.2.-2005 викладена правова позиція про природу індексу інфляції, що передбачені статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України. Так Верховний Суд України зазначив, що інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів. Судом встановлено, що чинне законодавство не заперечує права особи (стягувача) на звернення до суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації. Право особи вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту її майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Враховуючи вищевикладене, а також те, що інфляційні втрати та три відсотки річних не є санкцією, штрафом, неустойкою і не є способом забезпечення зобов'язання, оскільки є частиною самого зобов'язання, яке відповідачем порушено, суд приходь до висновку про доведеність також позовних вимог позивача про стягнення з відповідач на його користь трьох процентів річних в розмірі 13 858, 53 грн. та інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 1 015, 05 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2069, 23 грн. та витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420, 00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 22, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 651, 653 ЦК України, Закону України «Про інвестиційну діяльність»,

Outcome: approved