Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на свою користь страхове відшкодування в сумі 13037,94 грн. та з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 5652,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] під час керування автомобілем «BYD F3», д.н.з. [NUMBER] по проспекту Дніпровському, 23 в м. Українка Обухівського району Київської області 22.02.2015 року перед початком та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, та спричинив ДТП, під час якого пошкодив належний йому автомобіль «Subaru», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Обухівського районного суду Київської області від 10.03.2015 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АІ / 6995419 в ПрАТ «СК «Провідна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. На підставі документів, поданих позивачем до ПрАТ «СК «Провідна», остання здійснила страхове відшкодування у розмірі 4984,06 грн. Однак, вважаючи вказану суму страхового відшкодування заниженою, позивачем 22.05.2015 року, було подано до ПрАТ «СК «Провідна» заяву про перегляд виплати страхового відшкодування. 28.05.2015 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомила [PERSON] , про відсутність підстав перегляду прийнятого рішення. Позивач вважає, що відповідачі повинні виплатити йому фактично понесені витрати на ремонт автомобіля, у зв`язку з цим просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 14.12.2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року витребувано докази у ПрАТ «СК «Провідна». 19.02.2016 року від представника ПрАТ «СК «Провідна» надійшли заперечення проти позову, згідно яких представник проти заявленого позову заперечував вважаючи його безпідставним та недоведеним. Вказав про те, що дії страхової компанії повністю відповідають законодавству, при настанні страхового випадку потерпілому було виплачено страхове відшкодування у порядку та спосіб, визначені законом. Просив у задоволенні позову відмовити. 29.02.2016 року від представника позивач надійшов відзив на заперечення, в яких він зазначив, що доводи викладені представником відповідача у запереченнях є необґрунтованими. 06.04.2016 року за клопотанням ПрАТ «СК «Провідна» Солом`янським районним судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 21.10.2016 року до суду надійшла справа разом з висновком судової автотоварознавчої експертизи. 31.10.2016 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було відновлено провадження у справі. 26.01.2017 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог та додаткові пояснення з урахуванням висновку експерта. Від представника відповідача надійшли додаткові заперечення. 06.06.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечував частково, визначаючи його лише в частині його обов`язку сплатити 500,00 грн. франшизи. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити за їх безпідставністю. 10.12.2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. 13.12.2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.02.2019 року головуючим у справі визначено суддю Оксюту Т.Г. 28.02.2019 року від відповідача [PERSON] надійшли пояснення по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів. Врахувавши заяву позивача, заперечення, які містяться в матеріалах справи відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] , 22.02.2015 року під час керування автомобілем «BYD F3», д.н.з . [NUMBER] по проспекту Дніпровському, 23 в м. Українка Обухівського району Київської області не перед початком та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, чим спричинив ДТП, в результаті чого пошкодив належний [PERSON] автомобіль «Subaru», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Обухівського районного суду Київської області від 10.03.2015 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АІ/6995419 в ПрАТ «СК «Провідна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. На підставі документів, поданих [PERSON] до ПрАТ «СК «Провідна», останнє, визнавши ДТП, що мала місце 22.02.2015 року страховим випадком, 14.04.2015 року повідомила [PERSON] , про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 5484,06 грн., за мінусом 500 грн. франшизи. Вважаючи вказану суму страхового відшкодування заниженою, [PERSON] подано до ПрАТ «СК «Провідна» заяву про перегляд виплати страхового відшкодування. 28.05.2015 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомила [PERSON] , про відсутність підстав перегляду прийнятого рішення. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою, оскільки розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості ремонту пошкодженого автомобіля. Фактично позивачем понесені витрати на ремонт його автомобіля в розмірі 23674,00 грн., на підтвердження чого позивач надав товарний чек №120315 від 12.03.2015 року та акт виконаних робіт №ФО-В-0053. У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на свою користь страхове відшкодування в сумі 13037,94 грн. та з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 5652,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно висновку експерта № 659/16-23 від 12.10.2016 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №760/19296/15-ц вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , складає 10326,43 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди , заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик,

Outcome: approved