Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які мешкають в кв. № 6 буд. 60 по б-р. Б [PERSON] в м. Маріуполі, є споживачами теплової енергії. У звязку з несплатою за спожиту теплову енергію за період часу з 01 березня 2012 року по 01 жовтня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 7073 грн. 10 коп., у добровільному порядку заборгованість не погашає. З \~метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, в прийнятті якої ухвалою суду від 25.07.2016 р. було відмовлено. Крім основного боргу відповідач має сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочки зобовязання, яка складає 2732,57 грн., та 3 % річних від простроченої суми, які складають 441,87 грн. Просить солідарно стягнути з відповідача на його користь вказані суми, та судові витрати. Представник позивача яка діє на підставі довіреності, у письмовій заяві підтримала позовні вимоги просить їх задовольнити, розглянути справу без її участі та у разі неявки відповідачів не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду заяву, в якій не визнав позовні вимоги позивача, пояснив, що не мешкає в квартирі з 2008 року, тому не може мати заборгованості, послугами позивача не користується. Просив в задоволенні позовних вимог в відношенні нього відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку № 112209, відповідачі зареєстровані в кв. №6 буд. 60 по б-р. [PERSON] в м. Маріуполі. Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідачі мають заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.03.2012 року по 01.10.2016 рік в сумі 7073 грн. 10 коп. (а.с.5-6). До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. За умовами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачка має перед позивачем зобовязання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачкою отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обовязок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обовязку щодо оплати за надані їм послуги. Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі відповідачки відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з 01 березня 2012 року по 01 жовтня 2016 року, у звязку з чим приходить до висновку про обґрунтованість позову в сумі 7073 грн. 10 коп., тому позовні вимоги в цій частині задовольняє. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обовязок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобовязанням, а відповідачі у встановлені строки та належним чином його не виконували, у звязку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів суму інфляційних втрат за період в межах заявлених позовних вимог прострочки зобовязання за період з 01 березня 2012 р. по 01 жовтня 2016 р., яка складає 2732,57 грн., та 3 % річних, які складають 441,87 грн. (розрахунок інфляційних та 3% річних додається). Згідно з положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З наданих відповідачем [PERSON] документів вбачається, що він фактично мешкає за адресою: вул. Кронштадтська, б. 17, кв. 119, та на момент утворення заборгованості не користувався послугами позивача. Також з наданих матеріалів вбачається, що судові накази, видані Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення за адресою: б-р. [PERSON], б. 60, кв. 6, заборгованостей перед ВАТ «Маріупольгаз», КП «Комунальник», ККП «Маріупольтепломережа» було скасовано Приморським районним судом м. Маріуполя на підставі заяв [PERSON], який не мав заборгованості за користування послугами вище вказаних юридичних осіб, оскільки фактично мешкає за іншою адресою, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованості суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідачів підлягає стягненню 1378 гривень у відшкодування судового збору. На підставі ст. 64, 68, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 7,13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 320, 526, 625 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, п. 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: partial