Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і вимоги обгрунтовує тим, що у відповідності до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.08.2000 року №376 Відкрите акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», починаючи з 01.07.2000 року визначено надавачем послуг з теплозабезпечення для населення Північної частини м.Суми. Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.05.2011 року № 322 ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» визначено виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в межах території обслуговування, визначеної додатком №1 до даного рішення, у тому числі для житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 18.06.2019 року №322 ПАТ «Сумське НВО» визначено виробником та виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у межах території, визначеної додатком №1 до даного рішення, у тому числі для житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Міського єдиного інформаційно-розрахункового центру. У відповідності до ст.20 Закону України «Про теплопостачання», тариф на послуги постачання теплової енергії є регульованим, та на сьогоднішній день встановлений рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 18.08.2020 року №436 «Про встановлення тарифів Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води». Оплата за надані Товариством послуги повинна була проводитися відповідачами згідно з тарифами, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради №376 від 15.08.2000 року №441 від 19.09.2000 року, №558 від 21.11.2000 року, №482 від 04.09.2006 року, №550 від 27.10.2008 року, №40 від 26.01.2010 року, №831 від 28.12.2010 року, №426 від 23.07.2019 року, №436 від 18.08.2020 року, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №664 від 13.06.2014 року, №1171 від 31.03.2015 року, №1101 від 09.06.2016 року. В порушення вимог законодавства відповідачі отримані послуги з централізованого опалення, поставки теплової енергії оплатили не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів виникла заборгованість. З оплати послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з лютого 2001 року по вересень 2020 року у сумі 75760,94грн., що підтверджується довідкою про заборгованість. З оплати абонплати за період з листопада 2008 року по вересень 2020 року у сумі 395,94грн., що підтверджується довідкою про заборгованість. Відповідно до п.2 п.п.5 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В той же час, частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ передбачає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, усі дієздатні особи, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати отриманих ними житлово-комунальних послуг. Товариство відзначає, що між ним та відповідачами не було укладено договори про надання житлово-комунальних послуг, проте відповідно до постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 30.10.2013 року. По справі 6-59цс13, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Частина 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та Гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати комунальних послуг є календарний місяць. Плата за послуги вносить не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» у солідарному порядку заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 75760,94грн., заборгованість з абонплати у сумі 395,94грн., а разом загальну суму 76156,88грн. У судовому засіданні представник позивача АТ «СМНВО» - Шкрумада Б.Ю. позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, додатково пояснив, що 11.06.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Водний мир Суми» було укладено договір про виконання робіт №1/11/06/2008 щодо монтажу нового газопроводу з встановлення лічильника та системи автономного опалення. [PERSON] листом від 29.07.2014 року зверталась до Дирекції «КППВ» ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», з клопотанням анулювати нарахування за опалення та підігрів води, оскільки з червня місяця 2008 року квартира фактично відключена від центрального опалення. На що було надано відповідь від 19.08.2014 року про безпідставність даного звернення, оскільки офіційне підтвердження про відключення її квартири від централізованого опалення та підігріву води відповідно до встановленого законодавством порядку відсутнє. Відповідно до протоколу засідання постійно діючої міської міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів міста Суми від мереж централізованого опалення (ЦО) і гарячого водопостачання (ГПВ) від 07.08.2014 року №1 за результатами розгляду звернення [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено у наданні дозволу на відключення квартири від внутрішньобудинкових систем централізованого опалення і постачання гарячої води та повідомлено про це заявника листом від 29.08.2014 року №769. 11.08.2017 року представниками Дирекції «КППВ» ПАТ «Сумське НВО», КП «Сумижилкомсервіс», Відділу експлуатації житлового фонду Дирекції інфраструктури міста, в присутності [PERSON] , в результаті обстеження опалювальної системи споживача квартири [ADDRESS] встановлено, що опалювальні прилади відключені, роботи з реконструкції системи опалювання проводились самостійно без дозволу теплопостачальної організації за відсутності проектно-технічної та дозвільної документації, про що складено відповідний акт. У судовому засіданні Апеляційного суду Сумської області 29.03.2018 року по справі №592/6327/17 [PERSON] визнала, що у неї відсутній дозвіл на відключення приміщення від внутрішньобудинкових систем централізованого опалення і постачання гарячої води. Враховуючи викладене, факт самовільного відключення відповідачем приміщення від мереж централізованого теплопостачання у 2008 році встановлений судом в рамках справи №592/6327/17 та не підлягає доказуванню в рамках даної справи. Як неодноразово зазначалося Верховним Судом України, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховним Судом, самовільне відключення приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення споживача від оплати за послуги теплопостачання. Споживач, що самовільно відключив належне йому приміщення від систем централізованого опалення, зобов`язаний оплачувати послуги з теплопостачання в такому ж порядку і розмірах, якби відповідне відключення ним проведено не було. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом і при розгляді справи №592/6327/17 за наслідком розгляду касаційної скарги відповідача [PERSON] . В судове засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] , не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не подавали. Приймаючи участь в розгляді справи представник відповідачки [PERSON] адвокат Друченко Т.В. заперечувала проти задоволення позову, оскільки квартира [ADDRESS] відключена від системи централізованого опалення, обладнана автономним опаленням, тому відповідачка [PERSON] сплачує за послуги з газопостачання. Від представника відповідача [PERSON] адвокат Друченко Т.В. надійшла до суду заява про застосування строків позовної давності. Як вбачається з доданих до позову розрахунків заборгованості, заборгованість по абонентській платі виникла, за розрахунком позивача, у період з листопада 2008 року по липень 2014 року. Таким чином, позивач дізнався про порушення своїх, на його переконання, прав, у серпні 2014 року. Однак, звернувся до суду із відповідним позовом лише 23.12.2020 року. Заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, виникла, як вбачається з розрахунку заборгованості, у період з лютого 2001 року по квітень 2020 року. Таким чином, позивач також пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав за вимогою про стягнення, як він вважає, заборгованості за надані послуги з теплопостачання, за період з лютого 2001 по січень 2018 року. При цьому позивач не надав до суду ніяких доказів поважності причин пропуску звернення до суду за захистом своїх прав, а також доказів переривання перебігу строків позовної давності. Відповідач, крім того, наполягає на своїй позиції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з мотивів того, що з 2010 року і по даний час послуги з теплопостачання вона фактично не отримує, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, висновком будівельно-технічного дослідження №1196 від 24.01.2019 року, актом від 11.08.2017 року складеним представниками Дирекції «Котельня північного промвузла ПАТ «СНВО». Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом установлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.08.2000 р. № 376 ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» правонаступником якого є АТ «СМНВО» починаючи з 01.07.2000 р. визначено надавачем послуг з теплозабезпечення для населення Північної частини м. Суми (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.05.2011 року № 322 ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» визначено виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в межах території обслуговування, визначеної додатком №1 до даного рішення, у тому числі для житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №14.03-08/137471 від 29.12.2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.08.2020 року по теперішній час (а.с.32). Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №14.03-08/137470 від 29.12.2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10.07.1998 року по теперішній час (а.с.33). Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи квартира [ADDRESS] перебувала в спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (на цей час прізвище « [PERSON] »), [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.07.2001 року. [INFO] [PERSON] помер. В порядку спадкування за законом після його смерті [PERSON] набула право власності на ј частку трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . Отже, частка відповідачки [PERSON] в праві власності на квартиру становить Ѕ (1/4+1/4), частка відповідачки [PERSON] в праві власності на квартиру становить ј. Викладені обставини підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру, інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.44), матеріалами цивільної справи №592/6327/17. Позивач надає послуги з постачання теплової енергії для квартири, в якій проживають відповідачі. Позивачем на виконання вимог Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином надавалися відповідачам послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до статті 20 Закону України «Про теплопостачання», тариф на послуги постачання теплової енергії є регульованим, та на сьогоднішній день встановлений рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 18.08.2020 року № 436 «Про встановлення тарифів Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води». Оплата за надані Товариством послуги повинна була проводитися відповідачами згідно з тарифами, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради № 376 від 15.08.2000 року № 441 від 19.09.2000 року, № 558 від 21.11.2000 року, № 482 від 04.09.2006 року, № 550 від 27.10.2008 року № 40 від 26.01.2010 року, № 831 від 28.12.2010 року, № 426 від 23.07.2019 року № 436 від 18.08.2020 року, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 664 від 13.06.2014 року, № 1171 від 31.03.2015 року, № 1101 від 09.06.2016 року. В порушення вимог законодавства відповідачі отримані послуги з централізованого опалення, поставки теплової енергії оплатили не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів виникла, заборгованість, а саме: з оплати послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з лютого 2001 року (фактично з червня 2001 року) по вересень 2020 року у сумі 75760,94грн., що підтверджується довідкою про заборгованість (а.с.11-12), та з оплати абонплати за період з листопада 2008 року по липень 2014 року у сумі 395,94грн., що підтверджується довідкою про заборгованість (а.с.13). Відповідно до вимог ст.ст.316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.151 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Згідно ст.322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У період, за який виникли спірні правовідносини по даній справі, діяли два різні основні нормативні акти, що врегульовували відносини з надання житлово-комунальних послуг між виконавцями та споживачами - Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV, що втратив чинність 01.05.2019 року, та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, що набрав чинності 01.05.2019 року. Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачала, що однією з комунальних послуг є послуга з централізованого опалення. Стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що однією з комунальних послуг є послуга з постачання теплової енергії. Таким чином, до 01.05.2019 року Товариством надавалися Відповідачам послуги з централізованого опалення, а з 01.05.2019 року - послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач мав обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.2 п.п.5 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доводи відповідачки [PERSON] обгрунтовані тим, що з червня 2008 року квартира фактично відключена від центрального опалення, встановлено автономне опалення, тому вона не зобов`язана сплачувати за централізоване опалення, постачання теплової енергії. За газопостачання вона своєчасно сплачує ТОВ «Сумигаззбут». 11.06.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Водний мир Суми» було укладено договір про виконання робіт №1/11/06/2008 щодо монтажу нового газопроводу з встановлення лічильника та системи автономного опалення. Передбачені договором роботи ТОВ «Водний мир Суми» виконало повністю, за винятком, здачі системи автономного опалення в експлуатацію, так як автономне опалення в квартирі було встановлено без дозволу Сумської міської ради. За результатами звернення [PERSON] щодо надання допомоги в оформленні документів на встановлення автономного опалення в квартирі, виконавчим комітетом Сумської міської ради повідомлено в листі від 05.05.2014 року, що відключати централізоване опалення і гаряче водопостачання, встановлювати систему автономного-індивідуального опалення можна лише у всьому будинку. Самовільне відключення від централізованого тепла та гарячої води заборонено. Відповідно до протоколу засідання постійно діючої міської міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів міста Суми від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання від 07.08.2014 року №1 за результатами розгляду звернення [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на відключення квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинкових систем централізованого опалення і постачання гарячої води. 11.08.2017 року представниками Дирекції «КППВ» ПАТ «Сумське НВО», КП «Сумижилкомсервіс», Дирекції інфраструктури міста в присутності [PERSON] в результаті обстеження опалювальної системи споживача квартири [ADDRESS] встановлено, що опалювальні прилади відключені, роботи з реконструкції системи опалення проводились самостійно без дозволу з теплопостачальною організацією за відсутності проектно-технічної та дозвільної документації. Викладені обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи №592/6327/17, судовими рішеннями у вказаній справі. Так, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 20.11.2017 року у справі №592/6327/17 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про відмову від договору про надання послуг теплопостачання квартири з 03.09.2013 року, заборону нараховувати, виставляти рахунки та вимагати стягнення за послуги з централізованого теплопостачання з 03.09.2013 року. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 29.03.2018 року рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 20.11.2017 року залишено без змін. Судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишені без змін постановою Верховного Суду від 17.10.2019 року. Суд відхиляє аргументи відповідачки [PERSON] , оскільки самовільне відключення приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення споживача від оплати за послуги теплопостачання. Споживач, що самовільно відключив належне йому приміщення від систем централізованого опалення, зобов`язаний оплачувати послуги з теплопостачання в такому ж порядку і розмірах, якби відповідне відключення ним проведено не було. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №462/6393/15-ц, від 25.07.2019 року у справі №361/5676/15-ц. Отже, відповідачі зобов`язані оплачувати надані Товариством послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, абонплати після незаконного відключення квартири від систем централізованого опалення в порядку та строки, встановлені чинним законодавством. Згідно з ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідачки [PERSON] під час розгляду справи судом було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачем заявлені вимоги до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з\~постачання теплової\~енергії (централізованого опалення) за період з лютого 2001 року по вересень 2020 року включно в сумі 75760,94грн. та з оплати абонплати за період з листопада 2008 року по липень 2014 року в сумі 395,94грн. Фактично заборгованість з централізованого опалення утворилась з червня 2001 року. Отже, є правомірними вимоги позивача до [PERSON] за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року (позов поданий до суду 24.12.2020 року). Сума заборгованості з централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року становить 48632грн.05коп. Враховуючи частку відповідача [PERSON] в праві власності на квартиру Ѕ, сума боргу за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 24316,03грн. Позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії у період до листопада 2017 року, тому в цій частині вимог належить відмовити. Вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості з абонплати зявлені поза межами строку позовної давності, тому сума боргу з абонплати не підлягає стягненню з [PERSON] . Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Відповідачка [PERSON] не з`явилася в судові засідання 28.04.2021 року, 26.05.2021 року, 17.06.2021 року, будучи належним чином повідомленою, що підтверджується розписками. Відповідач [PERSON] не повідомила суд про причини неявки в судові засідання. Отже, розгляд справи проводився за відсутності відповідачки [PERSON] . Заяву про застосування строку позовної давності подала лише представник відповідачки [PERSON] адвокат Друченко Т.В. Оскільки позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, а відповідачка [PERSON] заяви про застосування строку позовної давності не подавала, суд не має підстав для застосування строку позовної давності до вимог позивача до [PERSON] . Частка [PERSON] в праві власності на квартиру становить 1/4. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 18940,24грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії (75760,94:4), 99грн. заборгованості з абонплати (395,94:4). Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Акціонерного товариства\~«Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання» підлягають задоволенню частково, та суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства«Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року в розмірі 24316,03грн., та стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства\~«Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання» 18940,24грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, 99грн. заборгованості з абонплати, відповідно до частки кожного відповідача у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, на користь Акціонерного товариства\~«Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання» з відповідача [PERSON] , підлягає стягненню 671,10грн., та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 526грн. в відшкодування судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial