Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом зазначаючи, що 11 серпня 2009 року відповідачка була зарахована на бюджетну форму навчання до Сумського медичного коледжу за спеціальністю «Лікувальна справа». При зарахуванні на навчання позивач та відповідачка уклали угоду від 23.09.2010 року, відповідно до якої відповідачка зобов'язувалася після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки. Наказом від 29.02.2012 року відповідачці була присвоєна кваліфікація «фельдшера» і видано направлення на роботу до КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5», де вона була працевлаштована на посаду сестри медичної хірургічного відділення. На порушення укладеної угоди відповідачка 06.05.2013 року звільнилася з роботи за власним бажанням. Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути вартість навчання, яка складає 63697,83 гривень. Представник позивача в судове засідання не з»явилася, в письмовій заяві позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з»явилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] була зарахована на бюджетну форму навчання по спеціальності 5.12010101 « Лікувальна справа» згідно наказу Сумського медичного коледжу від 11 серпня 2009 року за № 136 -у ( ар. с.7-9). 23 вересня 2010 року за № 478 між Сумським медичним коледжем в особі директора Кононова О.В. та [PERSON] була укладена угода про підготовку фахівця з вищою освітою (ар.с. 14). Згідно змісту вказаної угоди [PERSON] взяла на себе обов'язок прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Передбачено також її обов'язок у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Наказом Сумського медичного коледжу від 29 лютого 2012 року за № 21-у [PERSON] згідно рішення державної кваліфікаційної комісії присвоєна кваліфікація фельдшера ( а. с.10). Відповідно до направлення на роботу [PERSON] направлена до КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5», де вона була працевлаштована на посаду сестри медичної хірургічного відділення( арк.с.15). Наказом № 93-ОС від 25.04.2013 року [PERSON] звільнено з роботи 06.05.2013 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України ( а. с. 16) Статтею 52 Закону України «Про освіту» передбачений обов'язок студентів-випускників вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного бюджету, відпрацювати за направленням, куди направляються на роботу, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» відповідно до статті 52 Закону України «Про освіту», з метою забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускникам вищих навчальних закладів було дозволено міністерствам і відомствам розробляти з урахуванням специфіки галузі та за погодженням з Міністерством освіти, Міністерством економіки, Міністерством праці, Міністерством юстиції затверджувати порядок працевлаштування випускників підпорядкованих їм вищих навчальних закладів. Згідно з п.4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком N 1. Вищевказаним Порядком ( п.6, п.8 та п.14) передбачено, що випускник зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Виходячи з вищевикладеного, та на підставі Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, обов'язок по відшкодуванню до Державного бюджету України вартості навчання у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови його без поважної причини приступити до роботи за призначенням повинен бути закріплений у цивільно-правовій угоді. Умовами Типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою № 372 від 04 вересня 2009 року, укладеної між сторонами, не передбачено відшкодування вартості навчання у разі не відпрацювання студентом менше трьох років, а лише відшкодування коштів у разі відмови взагалі їхати за призначенням. Згідно п. 29 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, посади за штатним розписом, на які в поточному році повинні бути прийняті на роботу молоді фахівці згідно з угодою, не підлягають заміщенню іншими працівниками. Посада за штатним розписом для молодого фахівця повинна бути вільною та постійною. В даному ж випадку відповідачка була працевлаштована на тимчасову посаду. Чинним законодавством порядок (механізм) відшкодування до державного бюджету вартості навчання за державним замовленням не регламентований і не визначений державний орган, який повинен заявляти відповідні позови в інтересах держави. Позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження своїх повноважень на стягнення вартості навчання, не надано суду обґрунтований розрахунок вартості навчання відповідача у справі. Враховуючи всі вищезазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому в позові необхідно відмовити в зв'язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed