Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них ,заборгованості за кредитним договором в сумі 6851,34 грн. та судових витрат по справі. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 22 червня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого було змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 907/4, відповідно до якого позичальнику банком було надано кредит в розмірі 15000,00 грн. з виплатою процентної ставки 12,5% на рік строком до 21.06.2012 року. В якості забезпечення зобов'язань передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 907/4а та № 907/4б від 22 червня 2009 року. Договорами поруки встановлено, що поручителі відповідають перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідачі належним чином не виконали умови вказаного договору, порушили графік погашення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 26.12.2014 року загальна заборгованість по кредиту становить 6851,34 грн. До теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідачі заборгованість не гасять, від виконання своїх зобов'язань ухиляються, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором 6851,34 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22 червня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого було змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 907/4, відповідно до якого позичальнику банком було надано кредит в розмірі 15000,00 грн. з виплатою процентної ставки 12,5% на рік строком до 21.06.2012 року. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач повертає кредит та сплачує відсотки згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків. В якості забезпечення зобов'язань передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 907/4а та № 907/4б від 22 червня 2009 року. Договорами поруки встановлено, що поручителі відповідають перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Станом на 26.12.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] відповідно до розрахунку банку перед позивачем складає: - заборгованість за сумою кредиту - 2552,17 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.05.2010 року по 26.12.2014 року - 1239,92 грн.; - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 01.05.2010 року по 26.12.2014 року - 339,71грн.; - комісія - 2437,83 доларів США, що в еквіваленті складає 19485,58 грн.; - штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором - 5004,90 доларів США, що в еквіваленті складає 40004,17 грн. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по кредиту було сплачені кошти на загальну суму 236,11 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 34,35), проте вказані проплати за договором банком не враховані. А отже заборгованість за сумою кредиту підлягає зменшенню та складає 44817,91 доларів США. За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до постанови № 5 Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем нарахована заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 4652,54 доларів США, що в еквіваленті складає 37187,75 грн. та штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором в розмірі 5004,90 доларів США, однак суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не відображає вищевказані проплати заборгованості, а тому і належного розрахунку заборгованості по пені та штрафам, відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивачем суду не надано. Суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] з наступних підстав. Частина 4 ст. 559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше ре\-чення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до по\-ручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення догово\-ру поруки (якщо строк основно\-го зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для ви\-сновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазна\-чених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредито\-ра поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за до\-говором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), креди\-тор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому по\-рядку в межах строку дії по\-руки. Тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'я\-занням (якщо умовами дого\-вору передбачено погашення кредиту періодичними плате\-жами) або із дня, встановле\-ного кредитором для достро\-кового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настан\-ня строку виконання основно\-го зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погаше\-ний одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого догово\-ром поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк погашення чергового платежу за основним зобов'я\-занням, що порушив боржник, почався ще у 2012 році, а з позовом позивач звернувся до суду лише 07.02.2014 року, а отже з пропуском строку встановленого вищевказаною нормою Закону, таким чином, порука відповідача [PERSON] є припиненою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Outcome: partial