Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення участі у вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.08.2006 року був укладений шлюб з відповідачкою, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що вони проживали однією сім'єю до травня 2012 року, після чого проживання його сім'єю з відповідачкою було фактично припинено, а на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2012 року шлюб було розірвано. Син залишився проживати з відповідачкою і після розірвання шлюбу. Посилається на те, що на даний час склалась ситуація відповідно з якою відповідачка не дозволяє йому бачитись з дитиною, брати участь у його вихованні, піклуватись про сина. Між ними існує спір про участь батька у вихованні дитини, оскільки відповідачка під різними приводами чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. На неодноразові його прохання надати можливість бачитись з сином відповідачка категорично відмовляється і відмовляється вирішити даний спір у добровільному порядку. Звертає увагу суду на те, що він веде нормальний спосіб життя, шкідливих звичок або аморальної поведінки, які могли б зашкодити розвитку дитини не має, будь-якими психічними захворюваннями не страждає, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, дуже любить сина та має велике бажання займатись вихованням сина та приймати активну участь у житті сина та його розвитку. У зв'язку з чим вимушений звертатись до суду. Просив суд зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод в побаченнях з сином, встановити порядок виховання та спілкування з дитиною - кожну першу та третю суботу має право на зустріч з сином та з 10.00 год. суботи до 20.00 год. неділі дитина знаходиться з ним без присутності відповідачки, два рази на рік в період червень-серпень та в період грудень - лютий має право брати сина для спільного відпочинку на термін до 2-х тижнів за погодженням з відповідачкою, місце спілкування та проводження часу з дитиною він обирає самостійно без присутності матері. В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про уточнення позовних вимог і уточнивши вимоги просив суд зобов'язати відповідачку не чинити перешкод позивачу у побаченнях з сином та становити наступний порядок виховання і спілкування з дитиною - кожний 1 вівторок місяця з 17.00 годин до 08.00 годин середи дитина знаходиться з позивачем без присутності відповідачки; кожну третю суботу місяця з 10.00 годин до 20.00 годин неділі дитина знаходиться з позивачем без присутності відповідачки; один раз на рік в період червень-серпень позивач має право брати сина для спільного відпочинку терміном 2 тижні за погодженням з відповідачкою, місце спілкування та проведення часу з дитиною позивач обирає самостійно. Позивач в судовому засіданні уточнені вимоги підтримує, обґрунтувавши поясненнями просить позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні уточнені вимоги позивача визнала та надала заяву про визнання позову позивача в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так стаття 31 ЦПК України, визначає, що сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків , визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Крім того, зі змісту ст. 174 ЦПК України вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вже зазначалося вище, відповідачкою в судовому засіданні зроблено заяву про визнання позову позивача в повному обсязі та надано письмову заяву. Судом встановлено, що зазначена заява не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність прийняття визнання позову відповідачкою та задоволення позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 7, 10, 11, 150-153, 157-159 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року,

Outcome: approved