Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 16.04.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 3041006012-001057 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у позику у розмірі 3000,00 грн., а відповідач зобовязався отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Відповідно до умов Договору строк, на який подається позика становить 31 день. Дата надання позики 16.04.2018 року, дата повернення позики не пізніше 23:00 16.05.2018 року включно. Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав, надавши йому грошові кошти у позику в розмірі, встановленому договором. Разом з тим, станом на 07.09.2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 21191,10 грн., що складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом; 7931,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10260,00 грн. заборгованість за пенею, в звязку з чим позивач і просить суд стягнути дану суму заборгованості з нього в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, ним надано до суду заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. За згодою позивача, суд розглядає справу в заочному прядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.04.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 3041006012-001057 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у позику в розмірі 3000,00 грн., а відповідач зобовязався отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Відповідно до умов Договору строк, на який подається позика становить 31 день. Дата надання позики 16.04.2018 року, дата повернення позики не пізніше 23:00 16.05.2018 року включно. Згідно умов договору сума процентів за користування позикою становить 1091,1 грн. за 31 день. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачено Законом України\~«Про споживче\~кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію у електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору, зокрема, згідно з частиною першою цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, у тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором\~є СМС\~повідомлення з\~кодом 602039,\~який зазначений\~у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати робот) послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з приписами ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до приписів ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку (ст. 207 ЦК України). Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав, надавши йому грошові кошти у позику в розмірі, встановленому договором. Однак,\~в порушення\~вимог договору\~відповідач не\~виконав взяті\~на себе\~зобовязання,\~в звязку\~з чим\~станом на\~07.09.2018\~року \~відповідачем прострочені\~строки повернення\~позики,\~що призвело\~до виникнення\~заборгованості в\~розмірі 21191,10 грн., що складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом; 7931,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10260,00 грн. заборгованість за пенею. За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за позикою, Відповідач поруш\ зобовязання за даним Договором. Виходячи з\~вищенаведених доводів\~загальний розмір\~зобовязання,\~що виник\~у відповідача\~у звязку\~з отриманням\~кредитних коштів\~та користуванням\~станом на\~07.09.2018\~року,\~виходячи з\~поданих доказів,\~складає 21191,10 грн., що складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 7931,10 грн. заборгованість за процентами; 10260,00грн. заборгованість за пенею. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Нарахована позивачем пеня становить 10260,00 грн., що значно перевищує збитки, які завдані ТОВ «ФК Є ГРОШІ» Відповідно до ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що суму пені слід зменшити до суми до розміру 3000,00 грн. Зважаючи на те, що позивач свої обовязки за договором про надання позики виконав повністю, а свої договірні зобовязання відповідач належним чином не виконує, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. заборгованість за кредитом; 7931,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн., всього: 15153,10 грн. Щодо стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст.58ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Крім того, згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно договору про надання юридичних послуг № 01/08-1 зазначено, що фізична особа-підприємець [PERSON], яка діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань може надавати послуги щодо захисту інтересів в будь-яких органах державної влади, а також в судах. Однак, суд зауважує, що ЦПК України регламентує відшкодування витрат правничої допомоги адвоката. Оскільки позивачем не надано доказів факту отримання правничої допомоги адвокатом, суд не вбачає підстав для відшкодування таких судових витрат. На підставі ст.ст.526, 549, 551, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial