Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 133100 грн. матеріальних збитків, завданих йому знесенням житлового будинку, розташованого в с. Котовка по вул. Лиманній, 66 Біляївського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що 24 червня 1998 року він придбав земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в с. Котовка по вул. Лиманній, 66 Біляївського району Одеської області, на якій, згідно вимог на той час чинного законодавства, побудував житловий будинок, отримавши на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області відповідне свідоцтво про право власності на нього. Після цього, за даною адресою він прописав своїх родичів, які разом з ним користувалися житловим будинком. 17 грудня 2004 року він отримав державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу його земельної ділянки, укладений нібито між ним та відповідачем. Підставою для задоволення позовних вимог стала фальшива розписка від 24 липня 2004 року, написана нібито ним (позивачем), яка підтверджувала попередню домовленість про укладення договору купівлі-продажу в подальшому. Вказує, що при постановленні рішенням судом не було взято до уваги, що на спірний земельній ділянці знаходився житловий будинок, який перебував у нього у власності, і укласти правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки без переходу права власності на будинок не було можливості. В червні 2008 року він зясував, що відповідач зніс його житловий будинок, так як вважав себе власником земельної ділянки. Він одразу звернувся до правоохоронних органів із заявою про незаконне знесення його будинку, однак кримінальну справу було закрито за недоведеністю обставин. Вважає, що протиправними діями відповідач завдав йому матеріальні збитки, розмір яких згідно звіту про оцінку майна становить 133100 грн., у звязку з чим звернувся з даним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснив, що 24.07.2004 року між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж належної йому земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої в с. Котовка по вул. Лиманній, 63 Біляївського району Одеської області. Цього ж дня він отримав від відповідача завдаток в розмірі 1500 дол. США в якості забезпечення зазначеного зобовязання. Через пять місяців між ними було укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] Після цього він отримав від відповідача залишок суми у розмірі 2700 дол. США та оригінал розписки. Проте, перш ніж віддати оригінал розписки, [PERSON] зробив її ксерокопію, виправив номер 63 на номер 66 та звернувся до суду. Наміру продати належну йому земельну ділянку під № 66, розташовану в с. Котовка по вул. Лиманній Біляївського району Одеської області у нього ніколи не було. У 2008 році від сусідів він дізнався, що його будинок розібрали якість хлопці та на автомобілі «Камаз» вивезли будівельні матеріали та матеріальні цінності, які знаходились у будинку, у невідомому напрямку. Таким чином, будинок був фактично знищений, а земельна ділянка продана [PERSON] іншій особі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в запереченні. При цьому пояснив, що він ніяким чином не причетний до зносу будь-якої будівлі чи споруди на земельній ділянці по вул. Лиманній, 66 в с. Котовка Біляївського району Одеської області і взагалі ніколи не бачив її там. Вказує, що в липні 2004 року між ним та позивачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж земельних ділянок під № 63 і 66 за вказаною адресою, загальною площею 0,30 га, які являють собою частину земельної ділянки площею 0,750 га, поділеної між співвласниками на пять часток. Проте [PERSON] ввів його в оману щодо своєї добросовісності та справжніх намірів, запропонувавши спочатку оформити купівлю-продаж земельної ділянки № 63, яка знаходиться в кінці земельної ділянки площею 0,750 га, а після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, став ухилятись від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки під № 66, підвищують спочатку ціну, потім вимагаючи обмін на земельну ділянку більшої площі, а потім на будівництво для нього житлового будинку в м. Одесі. Крім того, заявив про пропуск строку позовної давності і просив відмовити у задоволенні позову зокрема з підстав пропуску строку позовної давності. Представник Августівської сільської ради [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що 20 липня 2001 року на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 48 [PERSON] було видано свідоцтво на право власності на житловий будинок, який розташований в с. Котовка по вул. Лиманній, 66 Біляївського району Одеської області. Але видача зазначеного свідоцтва здійснена з порушенням чинного на той час законодавства, лише на підставі заяви позивача, без необхідного пакету документів, в т.ч. акту вводу в експлуатацію житлового будинку та документу, підтверджуючого його право власності на земельну ділянку. Відомості про існування вказаного житлового будинку у сільській раді відсутні. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 24 червня 1998 року позивач придбав земельну ділянку, площею 0,15 га, що знаходиться на території Августівської сільської ради, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1134 (том 1 а.с. 31). Розпорядженням Біляївської районної держадміністрації № 364/2001 від 01 червня 2001 року позивачу було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,15 га із земель сільської Ради народних депутатів за адресою: с. Котовка, вул. Лиманна, 66 Біляївського району Одеської області, видано відповідний будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку житловою площею 45,57 кв.м з надвірними будівлями, акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розпланування будівель (том 2 а.с. 33-36). 20 липня 2001 року Августівською сільською радою Біляївського району на ім»я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: с. Котовка Біляївського району Одеської області по вул. Лиманній, 66 (том 1 а.с. 7). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виданого на імя [PERSON] 28 червня 2004 року, вищевказаний житловий будинок складається з одного житлового будинку, зазначеного на плані під літ. «А», загальною площею 44,1 кв.м, в тому числі житловою площею 30,1 кв.м. (том 1 а.с. 8-12). 17 грудня 2004 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою: с. Котовка, вул. Лиманна, 66 Біляївського району Одеської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том 1 а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що в травні 2007 року [PERSON] звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання правочину купівлі-продажу земельної ділянки укладеним, визнання права власності. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2009 року, визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Лиманній, 66 в с. Котовка Біляївського району Одеської області, укладений між [PERSON] і [PERSON] у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення у вигляді розписки від 24.07.2004 року, за яким [PERSON] продав [PERSON] дану земельну ділянку площею 0,0150 га. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2009 року скасовано та справу передано на новий розгляд до районного суду, яким при новому розгляді позов [PERSON] до [PERSON] ухвалою від 25.06.2012 року - залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили і сторонами не оскаржувалася. У березні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] майнової шкоди, завданої знищенням будинку, який був розташований в с. Котовка по вул. Лиманній, 66 Біляївського району Одеської області. Як вбачається зі звіту про оцінку майна-житлового будинку за адресою: Одеська область Біляївський район с. Котовка, вул. Лиманна, 66 оціночна (ринкова) вартість житлового будинку складає 133100 грн. (том 1 а.с. 76-97). В той же час, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз міністерства юстиції України № 567/1312/1313/24 від 22.09.2014 року вбачається, що визначити виходячи з матеріалів справи та вихідних даних достовірну і обєктиву оцінку неіснуючого на час проведення дослідження жилого будинку неіснуючого на час проведення дослідження жилого будинку № 66 по вул. Лиманній в с. Котовка Біляївського району Одеської області станом на червень 2008 року та на вересень 2014 року можливо. Ринкова вартість домоволодіння по вул. Лиманна, 66 в с. Котовка Біляївського району Одеської області складається з вартості жилого будинку і земельної ділянки, яка станом на червень 2008 року складає 366742 грн., з яких 306185 грн. вартість земельної ділянки та 60557 грн. вартість будинку; станом на вересень 2014 року 351021 грн., в тому числі 253944 грн. вартість земельної ділянки та 97077 грн. вартість будинку, як інвентарного обєкту з урахуванням технічного стану, фізичного зносу і відсутності комунікацій (електрики, водопостачання, опалення і газу). Згідно положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, для застосування положень ст. 1166 ЦК України, як на підставу позову, необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна його поведінка; б) настання шкоди (зокрема, під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоровя тощо); в) прямий причинний звязок між першим та другим елементом та г) вина заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обовязковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому матеріальних збитків у розмірі 133100 грн. саме діями відповідача. Не надано доказів на підтвердження існування вказаного житлового будинку на час укладення договору купівлі-продажу. Вказане також не знайшло відображення в матеріалах справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що протягом тривалого часу проживають [INFO] по сусідству із земельною ділянкою № 66. Дійсно, у 2003 році на даній земельній ділянці знаходився деревяний будиночок, накритий шифером, проте всередині ані підлоги, ані стелі не було, лише будівельне сміття. В будинку ніхто не проживав, на протязі року з нього все розікрали, а влітку 2004 року позивач його розібрав та вивіз на смітник. Більше на спірній земельній ділянці нічого не було. З листа Біляївського міжрайонного прокурора Коваля Г.П. від 15 листопада 2012 року вбачається, що 18.07.2008 року Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи по факту крадіжки дачного будинку (фінського типу), розташованого по вул. Лиманній, 66 в с. Котовка Біляївського району Одеської області. 04.04.2011 року Біляївським міжрайонним прокурором вказана постанова Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області скасована та за фактом крадіжки дачного будинку порушено кримінальну справу за ознаками ст. 185 ч. 1 КК України (том 1 а.с.15). Однак, в подальшому дану кримінальну справу закрито за недоведеністю обставин. Відмова органів внутрішніх справ у порушенні за заявою [PERSON] кримінальної справи за фактом крадіжки його будинку (фінського типу) з подальшим скасуванням постанови прокурором та порушенням ним кримінальної справи, визнання рішенням суду за [PERSON] права власності на земельну ділянку [PERSON] з посиланням на отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у звязку із фактичним продажем земельної ділянки та ухиленням від нотаріального посвідчення договору, залишення даного рішення без змін судом апеляційної інстанції, скасування касаційним судом рішень нижчих судів у звязку із неправильним застосуванням ними норм матеріального закону, зайняло тривалий час (близько 4-х років). При таких обставинах суд не приймає до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної даності, так як сторони перебували у стані тривалого майнового спору щодо спірної земельної ділянки. Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок № 48, видане позивачу на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області 20.07.2001 року є неналежним і недопустимим доказом у справі, так як воно не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, а також видане з порушенням діючого на той час законодавства, оскільки ЦК України в редакції 1963 року не передбачав обовязкової реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна в органах БТІ і не повязував момент набуття права власності на нерухоме майно з його державною реєстрацією. Позивач у судовому засіданні неодноразово наголошував, що ніколи не мав наміру продавати належну йому земельну ділянку, розташовану с. Котовка по вул. Лиманній, 66 Біляївського району Одеської області, відповідачу, а розписка, яка стала підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, є фальшивою, так як була власноручно ним написана при отриманні завдатку у розмірі 1500 дол. США від [PERSON] за земельну ділянку № 63, розташовану с. Котовка по вул. Лиманна Біляївського району Одеської області. Після повного розрахунку відповідача за земельну ділянку № 63, він віддав оригінал розписки [PERSON], а той, в свою чергу, зробив її ксерокопію, виправив номер 63 на номер 66 та звернувся до суду. В матеріалах справи наявний оригінал розписки від 24.07.2004 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] 1500 доларів США задатку за купівлю ділянки, розташованої в с. Котовка по вул. Лиманній, 66. Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів № 7371/03 від 12.09.2016 року, розписка від 24.07.2004 року від імені [PERSON] виконана рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору і є оригіналом. Рукописний текст розписки від 24.07.2004 року складеної від імені [PERSON] змінам у вигляді підчистки, травлення, дописки (домальовки штрихів), не піддавався. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем була домовленість про купівлю-продаж земельної ділянки № 66 по вул. Лиманній в с. Котовка Біляївського району Одеської області, яка належала [PERSON] на праві приватної власності. При цьому судом встановлено, що ані текст розписки, написаної власноручно позивачем, ані рішення судів про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 66 по вул. Лиманній в с. Котовка Біляївського району Одеської області, не містить жодного посилання на житловий будинок, який нібито існував на цій земельній ділянці. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що в задоволенні позову [PERSON] про стягнення матеріальних збитків,завданих знесенням житлового будинку, у розмірі 133100 грн. слід відмовити у звязку з недоведеністю їх заподіяння діями відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за проведення судово-технічної експертизи у розмірі 3435,12 грн.

Outcome: approved