Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів , визнання недійсним договору фінансового лізингу, повернення коштів та стягнення моральної шкоди. В ході розгляду справи позивачем були частково змінені позовні вимоги, внаслідок чого просить розірвати договір фінансового лізингу від 09.06.2015 року та стягнути з відповідача кошти в сумі 40000,00 грн. свій позов обґрунтовує тим, що 09 червня 2015 року між ним і ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір Фінансового лізингу № 002485 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є трактор моделі МТЗ 622.09 червня 2015 року він звернувся до відповідача за інформацією про можливість отримати в лізинг трактор Китайського виробництва Донфенд. Представник відповідача повідомила, що за умови часткової проплати за товар цього ж дня 40000 грн. він зможе отримати трактор через два дні. Ним було здійснено авансовий платіж на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в сумі 40000 грн. за товар, що підтверджується квитанцією від 09.06.2015 року. Після цього представник ТзОВ «Еталон» дала йому договір для підписання, створивши метушню, перешкоджала фізично прочитати його. Така дивна поведінка насторожила його, так як назва трактора в п. 3.1 Договору написана нечітко, намагався уточними у відповідача який саме трактор зазначений у договорі. Представник не надала чіткої відповіді , тому він відмовився від укладення договору і потребував повернення сплаченого авансу за трактор. Відповідач сплачені гроші не повернув, тому 16 червня 2015 року він звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» із письмовою заявою про повернення коштів, так як вважав, що Договір між ним і відповідачем не укладений, тому що не досягнута згода щодо предмета договору і укладати його не мав наміру. Кошти йому не повернуто. Так як вони не досягли згоди по предмету договору, та його ціні, то він не підписав Договір в цілому. Вважає дану обставину такою, що тягне розірвання договору. Таким чином, просить розірвати договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача на його користь 40000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов з вищенаведених підстав, просять його задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився , від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в зв'язку з тим, що позов є безпідставним та необгрунтованим, таким що не пікріплений жодним належним та допустимим доказом та грунтується виключно на припущеннях позивача, без належного ознайомлення з нормами закону, що безпосередньо регулюють діяльність відповідача. Одночасно представником відповідача подано письмові заперечення . Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» 09 червня 2015 року було укладено договір Фінансового лізингу № 002485 з додатками , згідно якого предметом Лізингу по даному договору є трактор моделі МТЗ 622. (а.с. 7- 21) Відповідно до додатку № 1, вартість предмету лізингу становить 400 000 грн.; авансовий платіж 200000 грн.; щомісячний платіж 16666,67 грн. , комісія за організацію 40000,000 грн., комісія за передачу 12000,00 грн. (а.с. 19). 09.06.2015 року позивачем здійснено платіж на рахунки ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» в сумі 40000 ,00 грн., про що свідчить копія квитанції №34959986 (а.с. 3 ). Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні ( лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем ( прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). З пояснень позивача слідує, що він звернувся до ТзОВ « Лізингова компанія «Еталон» за інформацією про можливість отримати в лізинг трактор Китайського виробництва Донфенд , орієнтовною вартістю в межах 40000,00 грн. Даний факт підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який перебував разом з позивачем [PERSON], коли представник Луцької філії ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» надавала інформацію про предмет лізингу та яку необхідно сплатити суму. Однак, як слідує з додатку № 3 договору ( а.с.21) предметом Лізингу по даному договору є трактор моделі МТЗ 622 вартістю 400000,00 грн. Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 638 ЦК України передбачено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів данного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди про предмет лізингу та його ціну, то позивачем не було підписано договір вцілому , про що свідчить відсутність підпису лізингоодержувача на останній сторінці договору. (а.с.18) Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що не є укладеними правочини ( договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення ( відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК. Таким чином, на підставі ст. 1212 ЦК України позивач має право вимагати повернення відповідачем безпідставно отриманих грошових коштів, так як частинами 1, 2 вказаної статті передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, викладені у запереченнях проти позову, відносно того, що позивач був належним чином ознайомлений з умовами договору, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач не мав реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами, зважаючи на їх непрозорість, а перерахування 40000,00 грн. на адресу відповідача 09.06.2015 р., яке передувало підписанню договору, без зазначення конкретного призначення платежу, свідчить цьому підтвердженням. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ухвала суду про витребування доказів , якою суд зобов'язав ТзОВ « Лізингова компанія «Еталон» надати оригінал примірника для Лізингодавця договору № 002485 фінансового лізингу від 09 червня 2015 року з додатками та оригінал заяви (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу від 09.06.2015 року [PERSON], виконана не була, таким чином суд ухвалює рішення на підставі наявних у ній доказів. На думку суду посилання позивача та його представника на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговує на увагу, так як між сторонами наявні договірні зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п.4.4.2 Договору № 002485 фінансового лізингу від 09.06.2015 р. лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та Договором випадках. Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що Договір № 002485 фінансового лізингу від 09.06.2015 року підлягає розірванню та підлягають стягненню з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь [PERSON] кошти в сумі 40000,00 грн. Крім того, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 400 грн.

Outcome: approved