Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 22935,11 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 26.11.2012 позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в звязку з чим підписав заяву б/н про отримання кредиту в розмірі 9 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач станом на 27.09.2017 порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 22935,11 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 8308,63 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5262,34 грн., заборгованість за пенею 7795,80 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1068,34грн. Просить стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн. Відповідач надала відзив на позов, в якому позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог щодо наявності укладеного кредитного договору та заборгованості, яка виникла на підставі неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, оскільки анкета-заява надана позивачем, не є допустимим доказом, а інших доказів укладання кредитного договору не надано, а тому в позові необхідно відмовити. Позивач надав заперечення на відзив, в яких зазначив, що підписавши заяву-анкету відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір банківського обслуговування. Крім того, випискою з карткового рахунку підтверджується, те що відповідач користувалася грошима, отримувала через термінал, здійснювала розрахунки через термінал в касах магазинів та частково сплачувала заборгованість за договором. В судове засідання представник ПАТ КБ «Приват Банк» не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що відповідач вважає договір не укладеним, оскільки відсутні докази щодо його укладення. При цьому, пояснив, що 21.11.2016 сторонні особи незаконно заволоділи грошовими коштами в розмірі 10 000 грн. з картки відповідача. Відповідач звернулась з заявою до правоохоронних органів та до позивача, але дані обставини останнім проігноровані. До несанкціонованого зняття коштів проводила виплати щодо погашення заборгованості. Просив з цих підстав в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2012 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої отримала кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту відповідач підписав анкету-заявупро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та [PERSON]. Укладання Договору між позивачем та відповідачем регулюється ст. 634 ЦК України. Підписанням заяви Позичальник (відповідач) приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг [PERSON]. Відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, в заяві зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді. Підписавши заяву сторони приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, [PERSON] банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та правила надання банківських послуг та [PERSON], з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. На підставі поданої заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок_(п.п. 1.1.1.90 ,2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рухунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримала відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві. Крім того, з розрахунку заборгованості, наданих позивачем вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та проводила погашення заборгованості, що свідчить про фактичне виконання умов договору сторонами. З відзиву на позов та пояснень представника відповідача вбачається, що 21.11.2016 сторонні особи незаконно заволоділи грошовими коштами в розмірі 10 000 грн. з картки відповідача. З цього приводу відповідач звернулась з заявою до правоохоронних органів та до позивача. Доводи відповідача є суперечливими, оскільки вона не визнає кредитний договір укладеним, в той самий час посилається на неправомірне нарахування банком заборгованості в звязку із незаконним заволодінням грошовими коштами з її карткового рахунку сторонніми особами, що неможливо без визнання договірних відносин між сторонами. Крім того, зазначає, що проводила погашення заборгованості за кредитом, що також неможливо без визнання кредитного договору укладеним. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За таких обставин, твердження відповідача щодо відсутності укладеного кредитного договору між нею та банком не ґрунтуються на законі. Позивач зазначає, що відповідач станом на 27.09.2017 порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 22935,11 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 8308,63 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5262,34 грн., заборгованість за пенею 7795,80 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1068,34грн. Просить стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн. Відповідач зазначає, що 21.11.2016 сторонні особи незаконно заволоділи грошовими коштами з її кредитної картки в розмірі 10 000 грн. З цього приводу відповідач зверталась до банку з заявами від 21.11.2016 та від 01.12.2016. З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 21.11.2016 зареєстроване кримінальне провадження 12016120020014552 за ч. 1 ст. 190 КК України за зверненням [PERSON] з приводу того, що їй зателефонували невідомі особи та представившись співробітниками ПАТ КБ «ПриватБанк» заволоділи її грошовими коштами в розмірі 10 000 грн. На час розгляду справи в суді досудове розслідування триває. Посилаючись на зазначені обставини відповідач вважає, що банком неправомірно нарахована заборгованість. В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2012 відповідач отримала кредит в розмірі 9000 грн. у ПАТ КБ «Приват-Банк». Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. [PERSON] зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Сторонами погоджено, що їх взаємовідносини регулюються Умовами та правилами надання банківських послуг по платіжним карткам. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є поточні та депозитні (вкладні) рахунки. Поточним рахунком визнається рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей та для здійснення усіх видів операцій за цим рахунком відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Поточні рахунки відкриваються фізичним особам для зберігання коштів, отримання готівки та проведення безготівкових рахунків у національній валюті з юридичними та іншими фізичними особами. Пунктом 1.1.1.43 Умов та правил картковий рахунок банківський поточний рахунок, на якому обліковуються операції з використанням платіжних карток. Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. [PERSON] зобов'язувався забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку; приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти; забезпечувати своєчасне зарахування та списання коштів по рахунку клієнта. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України ). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові ( володільцеві рахунка ), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком ( ч.1 ст.1066 ЦК України ). [PERSON] не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд ( ч.3 ст.1066 ЦК України ). Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами ( ч.1 ст.1067 ЦК України ). Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Крім цього, зважаючи на норми п.1.32 ст.1, пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.20.1 ст.20, пп.32.3.2 п.32.2 ст.32 п. 37.2 ст. 37 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Тобто можна саме власник рахунка може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. Якщо ж клієнт не вчиняв жодних дій стосовно переказування коштів, таке списання є незаконним. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15. Крім того, за змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється (ч. ч. 2, 3 ст. 615 ЦК України). Відповідач наступного дня після несанкціонованогозняття коштів з належної їй карткизвернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» та до правоохоронних органів з цього ж приводу, що свідчить про виконання нею Умов та Правил надання банківських послуг. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що відповідач не несе відповідальності за зняття коштів з її кредитної картки в розмірі 10 000 грн. З цього виходить, що нарахування банком процентів, пені та штрафів на зазначену суму єнеправомірним та вимоги щодо стягнення зазначеної заборгованості в розмірі 19942,34 грн. задоволенню не підлягають. Однак, з розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що станом на 20.11.2016 (день, який передував несанкціонованому зняттю коштів) у відповідача була заборгованість в розмірі 2992,77 грн, яка підлягає стягненню. Судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 208 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 526, 536, 639, 1054 ЦК України,

Outcome: partial