Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 30 грудня 2009 року. Того ж дня відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Банком на підставі укладеного Договору про надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, який зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну карту. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26 000 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 3.2,3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач згідно з п.\~2.1.1.2.12 Договору зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а також проценти від суми неповернутого в трок кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна» та 84,0% для картки «Універсальна голд». Відповідач свої зобов`язання за\~кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 14 грудня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 26\~538 гривень 24 копійки, з яких 26\~538 гривень 24 копійки заборгованість за простроченим тілом кредиту, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 3 зворот, 58). Відповідач, яка про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з`явилася, відзив суду не надала (а.с.64,66,67). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Ухвалою від 15 квітня 2021 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 грудня 2009 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому сторони узгодили, що кредитний ліміт дорівнює 500 гривень, а розмір базової процентної ставки 2,5 % на місяць. Строк повернення кредиту не встановлений. В анкеті також міститься відмітка про те, що відповідачка бажала отримати банківські послуги «55 днів пільгового кредиту» та їй було відкрито карту [NUMBER] (а.с.37). У підписаній відповідачкою анкеті-заяві зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. До матеріалів справи банк додав також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить дату «30 грудня 2009 року», що збігається з датою підписання анкети-заяви відповідачкою, проте також містить підпис без зазначення прізвища особи (а.с.38). Суд не може прийти до висновку про те, що вказану Довідку підписала саме відповідачка [PERSON] лише на тій підставі, що дата підписання Довідки та дата підписання анкети співпадають. Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено укладання між сторонами договору про надання банківських послуг у вигляді надання кредиту на суму 500 гривень з процентною ставкою 2,5% на місяць від 30 грудня 2009 року на умовах «55 днів пільгового періоду». Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста\~статті 81 ЦПК України). Згідно\~статті 89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Довідкою про видані картки на ім`я відповідачки підтверджено, що 03 грудня 2009 року [PERSON] отримала карту з номером [NUMBER] (а.с.36,37) з терміном дії 12/13, а в подальшому їй були видані картки з кінцевим терміном дії до 11/22 (а.с.36). Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] підтверджено, що остання отримала кредитний ліміт в розмірі 500 гривень, як зазначено в анкеті-заяві (а.с.35). Також згідно вказаної Довідки, відповідачці було збільшено розмір кредитного ліміту до 26\~000 гривень, а згідно анкети-заяви банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (а.с.37). За змістом статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. В іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Згідно наданої банком виписки про рух коштів по карткам, виданим на ім`я відповідачки та згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 14 грудня 2020 року, заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 26\~538 гривень 24 копійки (а.с.6-34). Згідно зі\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд вважає, що оскільки розмір кредитного ліміту був збільшений з 500 гривень до 26\~000 гривень, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі вказаного ліміту, оскільки позивач подавши позовну заяву звернувся до відповідачки з вимогою про повернення таких коштів. Суд вважає, що доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого\~статтею 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 61-28582ск18. Таким чином, для вирішення питання про стягнення простроченого тіла кредиту в розмірі понад 26\~000 гривень, тобто в розмірі 538 гривень 24 копійки необхідні докази отримання цих кредитних коштів, що позивачем не доведено. Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. В той же час, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору в разі якщо позовна заява майнового характеру подається юридичною особо, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, вказаним Законом імперативно встановлено мінімальний розмір судового збору на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання позову становить 2 270 гривень 00 копійок. У зв`язку з тим, що розмір задоволених позовних вимог та стягнутої з відповідачки заборгованості передбачає сплату позивачем судового збору в мінімально встановленому розмірі, тому суд вважає, що підстави для пропорційного стягнення сплаченого судового збору відсутні.

Outcome: partial