Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменовано з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. Відповідач є власником нежитлового приміщення № 1.2,3 загальною площею 24,70 м. кв. за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2006 року № 1287 та споживав комунальні послуги, які надавав виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». За період з 22.10.2010 р. по 13.08.2014 р. відбулось фактичне споживання комунальних послуг відповідачем, що підтверджується табуляграмами наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг позивачем, проте оплата за комунальні послуги надходили не в повному обсязі. Від відповідача не надходило заяв з приводу відмови від споживання комунальних послуг чи актів-претензій з приводу кількості чи якості надання комунальних послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості за надані комунальні послуги по нежитловому приміщенню, відповідачем за період з 22.10.2010 р. по 13.08.2014 р. заборгованість складає: 16 201,97 грн. (основний борг - 13 465,89 грн., втрати від інфляційних процесів - 1 07, 17 грн., 3% річних - 928,91 грн. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем по сплаті комунальних послуг просив суд стягнути на користь позивача суму заборгованості в загальному розмірі 16 201,97 грн. та судові витрати в розмір 1 378,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених в позові Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що відповідач здійснював про плату тільки тих періодичних платежів, які він визнав на той час дійсними. Вважає наданий представником позивача розрахунок заборгованості необґрунтованим та таким, що містить намагання позивача стягнути з відповідача безпідставні борги. Наявність заборгованості в загальній сумі, що вказана в розрахунку відповідачем не визнається. Просив застосувати строк позовної давності в частині правовідносин в період з 22.10.2010 р. по 31.10.2013 р. зважаючи, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом в жовтні 2016 р. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення № 1.2,3 загальною площею 24,70 м. кв. за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2006 року № 1287. Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» перейменоване в комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Як вбачається зі Статуту позивача, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. Основними напрямками діяльності відповідно до п. 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності позивача є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, виконавець, виробник. Таким чином КП «ЦОС Шевченківського району м. Києва» є виконавцем послуг у сфері житлово-комунального господарства, що їх споживають відповідач. При цьому, суд погоджується з позицією позивача, викладену в позові, що враховуючи фактичне використання відповідачем наданих позивачем цих послуг, з урахуванням положень ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Крім того, представником відповідача не заперечувався факт споживання комунальних послуг, що надавались позивачем по нежитловому приміщенню № 1,2,3, що знаходиться за адресою: м. Київ,[ADDRESS] власником якого є [PERSON] Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Приписами ст. 638 ЦК України, визначається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із наданого представником позивача, належним чином завіреного розрахунку, заборгованість відповідача за період з 22.10.2010 р. по 13.08.2014 р. заборгованість складає: 16 201,97 грн. (основний борг - 13 465,89 грн., втрати від інфляційних процесів - 1 07, 17 грн., 3% річних - 928,91 грн. Представником відповідача фактично не заперечувалась наявність заборгованості за сплату комунальних послуг за період з 22.10.2010 р. по 13.08.2014 р. у зазначеному представником позивача періоді, проте просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог в межах строку звернення. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 31.10.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні представником позивача не оспорювалась та обставина, що про порушення прав КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» дізналось у 2010 році. За положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Натомість за положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Доказів поважності пропуску строку за період з 22.10.2010 р. по 31.10.2013 р. представником позивача надано не було. Зважаючи на вищевказане, вимога позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 22.10.2010 р. по 31.10.2013 р. задоволенню не підлягахє. Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, встановлено, що відповідач не повною мірою сплачував надані житлово-комунальні послуги в період з 01.11.2013 р. по 13.08.2014 р. Із наданого розрахунку вбачається, що сума заборгованості за період з 22.10.2013 р. по 13.08.2014 р. складається із суми заборгованості - 3 530,26 грн., інфляції - 328,75 грн. та 3% річних - 123,86 грн., а разом становить 3 982,87 грн. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму боргу, що в загальному розмірі становить 3 982, 87 грн. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial