Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати свідоцтво України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» недійсним повністю, так як воно видано з порушенням Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України [NUMBER] та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником свідоцтва на знак для товарів і послуг [NUMBER] від 26.04.2011 року за індексом Міжнародної класифікації товарів і послуг для реалізації знаків та переліку товарів і послуг: клас 29 - насіння соняшника оброблене; насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза оброблене; насіння гарбуза очищене; насіння гарбуза смажене. Вказане свідоцтво позивача посвідчує його право інтелектуальної власності на торгівельну марку, що представляє собою комбіноване позначення, що складається із зображенням трьох мишенят та словесного позначення «[INFO]». Відповідач [PERSON] є власником свідоцтва на знак для товарів і послуг [NUMBER] від 25.07.2011 року за індексом Міжнародної класифікації товарів і послуг для реалізації знаків та переліку товарів і послуг: клас 29 - м'ясо, риба, птиця, дичина; м'ясні екстракти; законсервовані, сухі, несирі фрукти та овочі; желе, повидла, компоти; яйця, молоко та молочні продукти; харчова олія і жири; арахіс оброблений; боби законсервовані; горіхи оброблені; горох законсервований; гриби законсервовані; гумос (паста з гороху нут); зацукровані фрукти; ізюм (родзинки); кришеники фруктові (сухі); насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза смажене. Вказане свідоцтво [PERSON] посвідчує її право інтелектуальної власності на торгівельну марку, що представляє собою комбіноване позначення, що складається із зображенням однієї мишеняти та словесного позначення «[INFO]». Вважає, що знак для товарів і послуг, зареєстрований за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] від 25.07.2011 року є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг позивача, право на яке посвідчується свідоцтвом [NUMBER] від 26.04.2011 року, так як воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю аліментів (зображень мишенят) і словесні позначення «[INFO]» і «[INFO]» збігаються за звуковою (фонетичною), графічною (візуальною) та смисловою (семантичною) схожістю. Оскільки заявка на реєстрацію свого знака для товарів і послуг позивачем була подана раніше ніж подана заявка відповідачем [PERSON], вважає, що свідоцтво [NUMBER] від 25.07.2011 року потрібно скасувати повністю. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Державної служби інтелектуальної власності України проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що свідоцтво України [NUMBER] від 25.07.2011 року на знак для товарів і послуг було видане без порушень норм Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». На підставі вищевикладеного просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що знак для товарів і послуг «[INFO]» за свідоцтвом [NUMBER] від 25.07.2011 року не є схожим з торговельною маркою позивача «[INFO]» за свідоцтвом [NUMBER] від 26.04.2011 року через їх фонетичну, графічну та семантичну несхожість. До видачі свідоцтва [NUMBER] від 25.07.2011 року, Державним департаментом інтелектуальної власності проводилась експертиза заявки m201010897 відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затвердженим наказом Дердепартаменту України від 28.07.1995 року №116. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником свідоцтва на знак для товарів і послуг [NUMBER] від 26.04.2011 року за індексом Міжнародної класифікації товарів і послуг для реалізації знаків та переліку товарів і послуг: клас 29 - насіння соняшника оброблене; насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза оброблене; насіння гарбуза очищене; насіння гарбуза смажене. Вказане свідоцтво позивача посвідчує його право інтелектуальної власності на торгівельну марку, що представляє собою комбіноване позначення, що складається із зображенням трьох мишенят та словесного позначення «[INFO]». Відповідач [PERSON] є власником свідоцтва на знак для товарів і послуг [NUMBER] від 25.07.2011 року за індексом Міжнародної класифікації товарів і послуг для реалізації знаків та переліку товарів і послуг: клас 29 - м'ясо, риба, птиця, дичина; м'ясні екстракти; законсервовані, сухі, несирі фрукти та овочі; желе, повидла, компоти; яйця, молоко та молочні продукти; харчова олія і жири; арахіс оброблений; боби законсервовані; горіхи оброблені; горох законсервований; гриби законсервовані; гумос (паста з гороху нут); зацукровані фрукти; ізюм (родзинки); кришеники фруктові (сухі); насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза смажене. Вказане свідоцтво [PERSON] посвідчує її право інтелектуальної власності на торгівельну марку, що представляє собою комбіноване позначення, що складається із зображенням однієї мишеняти та словесного позначення «[INFO]». Позивач просив визнати свідоцтво України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» недійсним повністю, так як воно видано з порушенням Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України [NUMBER] та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилався на те, що знак для товарів і послуг, зареєстрований за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] від 25.07.2011 року є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг позивача, право на яке посвідчується свідоцтвом [NUMBER] від 26.04.2011 року, так як воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю аліментів (зображень мишенят) і словесні позначення «[INFO]» і «[INFO]» збігаються за звуковою (фонетичною), графічною (візуальною) та смисловою (семантичною) схожістю. Оскільки заявка на реєстрацію свого знака для товарів і послуг позивачем була подана раніше ніж подана заявка відповідачем [PERSON], вважає, що свідоцтво [NUMBER] від 25.07.2011 року потрібно скасувати повністю. Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне. Відповідно до ст. 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торгівельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, установлених законом. Згідно ст.ст. 494, 495 ЦК України права інтелектуальної власності на торгівельну марку засвідчується свідоцтвом, тому визнанню недійсним підлягає саме свідоцтво. У відповідності до п.п. «а», «в» п. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Згідно з п. 3 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» від 23.12.1993 року відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки. Отже, на дату подання заявки на спірну торговельну марку чинним був Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 року з останніми змінами від 22.05.2003 року. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу; складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами; відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності. Згідно з абз. 1 п. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть бути зареєстровані як знаки, позначення, які є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими в Україні на ім'я іншої особи для однорідних товарів і послуг. Порядок визначення схожості позначень, зареєстрованих в якості знаків для товарів і послуг регулюється Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України від 28.07.1995 року №116 (зі змінами та доповненнями). Згідно п.п. 4.3.24 Правил, позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншими позначеннями, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. У відповідності до п.п. 4.3.2.6 Правил, словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними позначеннями. При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість. Слід зазначити, що знак для товарів і послуг «[INFO]» за свідоцтвом [NUMBER] від 25.07.2011 року не є схожим з торговельною маркою позивача «[INFO]» за свідоцтвом [NUMBER] від 26.04.2011 року через їх фонетичну, графічну та семантичну несхожість. З роздруківки із офіційного сайту «Українського інституту промислової власності» зображення знаків, що зареєстровані згідно свідоцтв [NUMBER] від 25.07.2011 року та [NUMBER] від 26.04.2011 року є зовсім різними, оскільки на зареєстрованому зображенні позивача знаходяться троє мишенят на фоні соняшника, у той час, на зареєстрованому зображенні відповідача міститься лише одне мишеня на пустому фоні, самі малюнки мишенят на цих двох зображеннях виконаний різними художніми стилями, надписи над малюнками зроблені різними шрифтами. Більше того, у свідоцтві [NUMBER] від 25.07.2011 року, що зареєстроване за [PERSON], значно ширший перелік товарів і послуг ніж у свідоцтві [NUMBER] від 26.04.2011 року, що зареєстроване за [PERSON] Крім того, до видачі свідоцтва [NUMBER] від 25.07.2011 року, Державним департаментом інтелектуальної власності проводилась експертиза заявки m201010897 відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затвердженими наказом Держдепартаменту України від 28.07.1995 року №116. Висновком про відповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами класифікації експертизи, складеним головним експертом Українського інституту промислової власності (УКРПАТЕНТ), затвердженим Державним департаментом інтелектуальної власності від 02.06.2011 року було встановлено, що заявлене позначення відповідає умовам надання правової охорони, встановленим ст. 5 Закону, та на них не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені ст. 6 Закону, відносно усього переліку товарів. Слід зазначити, що в судовому засіданні позивачу були роз'ясненні права передбачені ЦПК України, в тому числі і право заявити судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності. Проте, вказаними правами позивач не скористався, судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності не заявляв. Таким чином, будь - яких доказів які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності висновку, чи доказів пов'язаних з недостатньою професійною кваліфікацією експерта, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, поясненням сторін і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що посилання позивача на вказані ним обставини, є недоведеними та спростовуються наявним у матеріалах справи доказами. Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.11.2010 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2011 року, в задоволенні позову ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист авторських прав та стягнення коштів відмовлено. Зустрічний позов ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про визнання права попереднього користувача на торговельну марку задоволено частково. Визнано за ФОП [PERSON] право попереднього користувача на торговельну марку (знак для товарів і послуг) у вигляді мишеня із назвами «[INFO]», «[INFO]» та від «[INFO]», зареєстровану в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг за [NUMBER] від 26.04.2010 року за 29 класом МКТ та послуг: насіння соняшника очищене, насіння соняшника смажене, насіння гарбуза очищене, насіння гарбуза смажене (з правом безоплатного продовження використання). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З урахуванням вищевикладеного та положень ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», суд приходить до висновку, що торговельна марка «[INFO]» за свідоцтвами України [NUMBER], відповідає умовам надання правової охорони. За приписами ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг» саме невідповідність зареєстрованого знака умовам надання правової охорони є підставою для визнання свідоцтва недійсним повністю чи частково. Зважаючи на встановлення судом того, що зареєстрована на ім'я [PERSON] торговельна марка «[INFO]» за свідоцтвами України [NUMBER] відповідає умовам надання правової охорони на дату подання відповідної заявки, то свідоцтво України [NUMBER] не підлягає визнанню недійсним. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed