Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що 28 жовтня 2011 року між Кредитною спілкою «Орізон» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 104, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1750,00 гнр. на засадах строковості на власні потреби, а відповідач зобов'язувався сплачувати кожного наступного місяця плату по відсоткам за користуванням кредитом та основну суму боргу згідно вищеназваного договору. Планова дата закриття кредитного договору 28 жовтня 2012 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, не повернув отримані кошти та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитом, в зв'язку із чим виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подавав, за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів згідно ст.ст.169 ч.4, 224 ЦПК України у відсутності сторін в порядку заочного провадження. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №104, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1750,00грн. на засадах строковості на власні потреби, а відповідач зобов'язувався сплачувати кожного наступного місяця плату по відсоткам за користуванням кредитом та основну суму боргу згідно вищеназваного договору. Позивач прийняті на себе зобов'язання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, надавши позичальнику визначені кредитним договором кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером №125 від 28.10.2011р. У відповідності до умов кредитного договору (п. 3.1) плата за користуванням кредитом (проценти) становить 0.19726% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Згідно п.3.7 Договору протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 92 % річних. 06.04.2012р. кредитним комітетом кредитної спілки «Орізон» було прийнято рішення про визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком та піднято відсоткову ставку до 92% річних за користування кредитом. 30.09.2012р. було прийнято рішення кредитним комітетом про зупинення нарахування відсотків за кредитом. За період користування кредитними коштами, було здійснені часткові оплати. Згідно ст.546 ЦК України та п.4.1Договору забезпечення виконання зобов'язання було укладено договір застави №104 від 28.11.2011 та договір поруки №104 від 28.11.2011р., згідно якого заставодавець, [PERSON], передав у заставу заставодержателю, Львівській філії №1 Кредитна Спілка «Орізон», заробітну плату за 12 місяців. Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК, ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений законами України. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати своє право повністю або частково. На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України в постанові від 18.09.2013р. по справі №6-63цс13 висловив правову позицію, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що належними доказами підтверджено передачу грошей відповідачу. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ст.ст.599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено судом, відповідач умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 30.12.2013 року загальна сума боргу за кредитним договором № 104 від 28.10.2011 року становить 1471,52грн. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту, не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягнення заборгованості за кредитним договором № 104 від 28.10.2011 року становить 1471,52грн. Суд також приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, в склад яких входять сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. Понесені судові витрати підтверджено квитанціями, яка знаходяться в матеріалах справи.

Outcome: approved