Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилався на те, що 27.03.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, згідно п.п. 1.1., 1.2., 2.2.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 12 365 гривень та зобовязався повернути позивачу позику (грошові кошти) у тій сумі та в тому порядку, що встановлені договором позики. Повернення позики могло проходити частинами, але не пізніше 30-го числа кожного місяця. На підтвердження передачі позивачем грошових коштів у сумі 12365 гривень, відповідачем [PERSON] власноручно складено розписку від 27.03.2014 року. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором позики не виконував, позивач [PERSON] 27.05.2014 року направив претензію із вимогою повернення грошових коштів у сумі 12365 гривень не пізніше 27.06.2014 року. Відповідач [PERSON] своїх зобовязань за договором позики не виконав, на претензію позивача борг не повернув, тому позивач просив суд стягнути [PERSON] заборгованість за договором позики від 27.03.2014 року в сумі 21 205 гривень 29 копійок, яка складається з: сума боргу 12365,00 гривень, 3% річних від суми позики 716 гривень 49 копійок, збитки з урахуванням індексу інфляції 8123 гривень 80 копійок, а також судові витрати у сумі 487,20 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Також позивач надав оригінал розписки від 27.03.2014 року та оригінал договору позики від 27.03.2014 року, які долучені до матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомляв, про день слухання справи повідомлявся належним чином - через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» №26 (1725) від 14.04.2016 року. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 27.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно п.п. 1.1., 1.2., 2.2.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 12365 гривень та зобовязався повернути позивачу позику (грошові кошти) у тій сумі та в тому порядку, що встановлені договором. Повернення позики могло проходити частинами, але не пізніше 30-го числа кожного місяця. На підтвердження укладання договору позики та передачі позивачем грошових коштів у сумі 12365 гривень, [PERSON] власноручно складено розписку від 27.03.2014 року. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором позики від 27.03.2014 року не виконував, тому позивач [PERSON] 27.05.2014 року направив відповідачу претензію із вимогою повернення грошових коштів у сумі 12365 гривень не пізніше 27.06.2014 року. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобовязання регламентується ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оскільки відповідач своїх зобовязань за договором позики не виконав, борг у повному обсязі не повернув, тому суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 27.03.2014 року в сумі - 21205,00 гривень, з яких: сума боргу 12365,00 гривень, розмір відсотків річних від суми позики 716,49 гривень, збитки з урахуванням індексу інфляції 8123,80 гривень, а також судові витрати у сумі - 487,20 гривень.

Outcome: approved