Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод шляхом виселення, зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 47,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради згідно свідоцтва про право власності від 12.09.2008 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 21.08.2008 року № 985. Договором оренди № 7/82 від 22.09.2005 року, Представництвом по управлінню комунальної власності Одеської міської ради вказане приміщення було передано у платне тимчасове користування фізичній особі-підприємцю [PERSON] строком до 15.11.2006 року. [PERSON] належало на праві приватної власності нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 59,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Це приміщення було відчужено на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2005 року. В подальшому [PERSON] було проведено реконструкцію, а саме знесена стіна між вказаними двома приміщеннями. В ході проведення обліку комунального майна Департаментом комунальної власності Одеської міської ради виявлено, що на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2007 року за [PERSON] визнано право власності на реконструйовані нежитлові приміщення, загальною площею 441 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], до складу яких увійшло спірне приміщення. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15 січня 2008 року рішення господарського суду Одеської області від 13.08.2007 року скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Однак 24.10.2007 року [PERSON] за договором дарування передав безоплатно [PERSON] у власність нежитлове приміщення, загальною площею 441 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], до складу якого увійшло спірне приміщення. А [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 08.06.2010 року продала [PERSON] вищезазначене приміщення. Оскільки спірне приміщення є комунальною власністю, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування від 24.10.2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON], витребувати спірне нежитлове приміщення з незаконного володіння [PERSON], усунути перешкоди в користуванні вказаним приміщенням шляхом виселення [PERSON] з спірного нежитлового приміщення, та зобов'язати [PERSON] провести роботи щодо відбудови стіни між спірним нежитловим приміщенням та іншим приміщенням, яке не відноситься до комунальної власності. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 47,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради згідно свідоцтва про право власності від 12.09.2008 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 21.08.2008 року № 985. Договором оренди № 7/82 від 22.09.2005 року, Представництвом по управлінню комунальної власності Одеської міської ради вказане приміщення було передано у платне тимчасове користування фізичній особі-підприємцю [PERSON] строком до 15.11.2006 року. [PERSON] належало на праві приватної власності нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 59,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Це приміщення було відчужено на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2005 року. В подальшому [PERSON] було проведено реконструкцію, зокрема знесена стіна між вказаними двома приміщеннями. В ході проведення обліку комунального майна Департаментом комунальної власності Одеської міської ради виявлено, що на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2007 року за [PERSON] визнано право власності на реконструйовані нежитлові приміщення, загальною площею 441 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], до складу яких увійшло спірне приміщення. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15 січня 2008 року рішення господарського суду Одеської області від 13.08.2007 року скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Однак 24.10.2007 року [PERSON] за договором дарування передав безоплатно [PERSON] у власність нежитлове приміщення, загальною площею 441 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], до складу якого увійшло спірне приміщення. А [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 08.06.2010 року продала [PERSON] вищезазначене приміщення. Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Аналізуючи зазначені вище правовідносини та норми які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про те, що відповідач [PERSON], не мав права власності на спірне нежитлове приміщення та не мав права відчужувати його відповідачці [PERSON], яка в свою чергу не мала право відчужувати його [PERSON], а тому позов про визнання договору дарування недійсним підлягає задоволенню. Однак решту приміщення відповідач [PERSON] мав право відчужувати, таким чином договір дарування є недійсним лише в частині відчуження частини нежитлового приміщення, а саме спірного житлового приміщення загальною площею 47,5 кв.м., та саме в цій частині вказаний договір підлягає визнанню недійсним. Щодо вимоги позивача про витребування спірного нежитлового приміщення у [PERSON], то в цій частині слід відмовити, оскільки [PERSON] не є стороною в договорі купівлі-продажу спірного приміщення, а лише діяла як представник [PERSON], у якої і слід витребувати вказане приміщення. Однак вимог до неї заявлено не було. Також не підлягає задоволенню вимога і про усунення перешкод в користуванні спірним приміщенням, шляхом виселення [PERSON] з вказаного нежитлового приміщення, з зазначених вище підстав. Крім того суд зазначає, що законодавством України не передбачено виселення осіб з нежитлових приміщень. Крім того вимога про зобов'язання [PERSON] провести роботи, щодо відновлення стіни між приміщеннями, є передчасною, оскільки спірне приміщення ще не витребувано з володіння набувача [PERSON], а тому також не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial