Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON], 11 листопада 2016 року, отримав від нього грошові кошти в сумі 32000 грн., для придбання побутової техніки, які зобов'язався повернути за першою вимогою, про що власноручно написав розписку в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] Він неодноразово звертався до відповідача з письмовою вимогою щодо повернення грошових коштів 16 травня 2017 року, 05 липня 2017 року, однак відповідач свої зобов'язання не виконав. Вважає, що відповідно до ст. 1046 ЦК України між ними виникло договірне зобов'язання позики, у силу якого позивач передав у власність відповідачеві грошові кошти, визначені родовими ознаками у сумі 32000 грн., а відповідач зобов'язався повернути позивачеві таку ж саму суму грошових коштів. Станом на 25 жовтня 2017 року грошові кошти у сумі 32000 грн. 00 коп. відповідачем не повернуто, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду про стягнення в примусовому порядку боргу в розмірі 32000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та день розгляду справи повідомлений належним чином, згідно повідомлення про вручення судової повістки. Приймав участь в судовому засіданні через повноважного представника. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 48) в судове засідання не з'явився причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача, суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою представника позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України, несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] 11 листопада 2016 року отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 32000 грн. для придбання побутової техніки (а.с. 59). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він 11 листопада 2016 року був присутній при написання [PERSON] розписки про отримання грошових коштів в розмірі 32000 грн. 00 коп. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні підтвердив показання свідка [PERSON] 16 травня 2017 року та 05 липня 2017 року позивач звертався із вимогою про повернення грошей до відповідача, що підтверджується копією вимоги та доказами направлення їх на адресу відповідача, та отримання їх відповідачем (а.с. 13-18). Дана вимога відповідачем залишилась не виконана. На час подання позову до суду та на час розгляду справи судом, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо повернення боргу, доказів такого виконання суду не надав. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладання між сторонами 11 листопада 2016 року договору позики коштів в сумі 32000 грн., як і факт не повернення відповідачем зазначених коштів на вимогу позивача, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача станом на 25 жовтня 2017 року боргу за договором позики в розмірі 32000 грн. є обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду (а.с. 1, 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved