Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них заборгованості за кредитним договором в сумі 1022250,10 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNHDG4000000193 від 21.03.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 185587,50 грн. на термін до 21.03.2038 року. В якості забезпечення зобовязань передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 21.03.2008 року. Відповідно до договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 18.04.2016 року заборгованість відповідачів за кредитним договором перед банком складає: -176773,86 грн. заборгованість за кредитом; -229981,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -793159,02 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 270596,11 грн., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2010 року з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, різниця становить 929318,27 грн. -92931,83 грн. штраф (процентна складова). Отже заборгованість становить 1022250,10 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити,надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, зазначили, що рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року встановлено, що вона вказаний договір поруки не підписувала, у задоволенні позову щодо неї відмовлено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проте, просив застосувати строк позовної давності.. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNHDG4000000193 від 21.03.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 185587,50 грн. на термін до 21.03.2038 року. За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Як було встановлено в ході розгляду справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року було стягнуто [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 270 396 грн. 11 коп., судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 грн., а всього 272 216 грн. 11 коп. за кредитним договором № DNHDG4000000193 від 21.03.2008 року. Що стосується співвідповідачки [PERSON]В, то відносно неї було відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки договір поруки № DNHDG40000006193 від 21.03.2008 року нею не підписувався, в зазначеному договорі відсутній підпис саме [PERSON] З огляду на вимоги ст. 61 ЦПК України, набранням вищевказаного рішення суду чинності, суд вважає, що в даному випадку вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно розрахунку, зазначеному у позові, з [PERSON] було стягнуто заборгованість у розмірі 270596,11 грн. на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2010 року, а тому повторні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 176773,86 грн., процентів в розмірі 80270,05 грн. задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, яка позивачем була пропущена, розрахунку нарахування пені за останній рік, що передував зверненню позивача до суду, останнім не надано, а тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 793159,02 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та 92931,83 грн. штрафу задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] 229981,50 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, то оскільки кредитним договором передбачені щомісячні платежі, то суд вважає за доцільне стягнути проценти розмірі 32408,54 грн. в межах строку позовної давності, а саме за період з 24.05.2013 року по 18.04.2016 року. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: partial