Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за борговою розпискою, мотивуючи тим, що 03 жовтня 2012 року відповідач позичив у позивача гроші в розмірі 7780 грн. 00 коп. для власних потреб та написав розписку, в якій зазначив дату повернення боргу - до 31 грудня 2012 року. Однак, до вказаного у розписці строку, відповідач борг не повернув. Оскільки строк повернення боргу, минув, а відповідач не повертає борг, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти вказані в договорі позики, на підтвердження укладення якого суду надано розписку відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому просить суд його за задовольнити. Представник позивача - [PERSON] позов підтримав, просить суд його за задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать відомості про отримання судової повістки. Враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у порядку визначеному ст.ст.224-226 ЦПК України здійснюючи заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] гроші в розмірі 7780 грн. 00 коп. для власних потреб та написав розписку, в якій зазначив дату повернення боргу - до 31 грудня 2012 року (а.с.7). Однак, до вказаного у розписці строку, відповідач борг не повернув. Відповідно до ст.ст. 1046,1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. П. 1 статті 1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому ч. 2 п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, і доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Суд вважає, що позивач довів ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, надавши суду письмову розписку відповідача, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Таким чином, між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються цивільним законодавством України щодо договору позики та правових наслідків порушення зобов'язання. Виходячи із здобутих у справі доказів та норм ЦК України, що регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути позичені ним за договором позики, та не повернуті грошові кошти в сумі 7780, 00 (сім тисяч сімсот вісімдесят гривень) 00 копійок. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то слід сказати, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат входять судовий збір та витрати пов'язані із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 208, 509, 526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved