Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 02.02.2007 року уклали кредитний договір 59М-07. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 50 000,00 грн. на термін до 15.01.2008 року, в відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 грн. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 16.01.2014 року має заборгованість 135759,79 грн., яка складається з наступного: 38551,23 грн.- заборгованість за кредитом, 59942,61 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 37265,95 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'за договором 59М-07 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором 59М-07. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Просять стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 135759,79 грн. за кредитним договором № 59М-07 від 13.13.2007 року, а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с.19). Суд встановив, що між КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 59М-07 від 02.02.2007 р. відповідно до умов якого, банк, надав відповідачу [PERSON] строковий кредит на споживчі цілі у розмірі 50000,00 грн з кінцевою датою повернення 15.01.2008 р.(пп.1.2-1.4 кредитного договору), з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 22 % річних, винагороди за відкриття позикового рахунку в розмірі 10,00 грн. в день укладення зазначеного договору та сплати одноразової винагороди за оформлення кредитного договору в розмірі 0,5 % від суми кредиту(пп. 4.1,4.5,4.6 кредитного договору). Відповідно до п.1.1 кредитного договору в межах програми мікрокредитування, за наявності вільних грошових коштів, банк зобов'язується надати позичальнику кредит в межах суми, визначеної п.1.2 договору на строк та на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит та сплатити проценти у встановлені цим договором строки, а також виконати інші зобов'язання відповідно до цього договору в повному обсязі. Згідно з п. 2.2.2 Договору позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до пп.2.3.1,2.3.2,4.1,4.2,4.3,4.4,4.11,4.12 цього договору, а також відповідно до графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди. Згідно до п.2.2.3 Договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту в дату сплати згідно з графіком погашення кредиту, процентів та винагороди, зазначеному в додатку № 1 до цього договору з урахуванням п.4.11 цього договору. Пунктом 4.1 кредитного договору, встановлена відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 22 % річних. Відповідно до п.4.3 Договору позичальником зобов'язань з повернення кредиту, передбачених пп. 1.3,2.2.3,2.3.3,2.4.1,4.11, позичальник сплачує банку банку проценти за користування кредитом в розмірі 40 % річних від суми залишку несплаченої заборгованості. Відповідно до п.6.1 Договору при порушенні позичальником будь-якого з зобов'язань по сплаті процентів за користування кредитом, передбачених графіком погашення, а також пп. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених договором, винагороди, передбаченої пп. 4.5, 4.6 позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який виплачується пеня. Суд встановив, що відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн., а зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту, відсотків по ньому не виконувала, у зв'язку з чим станом на 16.01.2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 38551,23 грн., по процентам- 59 942,61 грн. (а.с.18). Відпповідно до п.6.4. договору позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов'язень за кредитним договором в розмірі 37265,95 грн. Згідно розрахунку пені, який доданий до позовної заяви (а.с.11-13), вбачається, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів станом на 16.01.2014 року нарахована за період з 28.03.2007 року по 15.01.2014 року. Позивач звернувся з позовом до суду 06 березня 2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п.6.4 кредитного договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених пп.6.1, 6.2, 6.3, здійснюється протягом 3-х років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником. Тобто за домовленістю сторін строк позовної давності стосовно вимог про стягнення неустойки збільшено до 3-х років. Оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати відсотків за ним за період з 28.03.2007року по 05.03.2011, то такі вимоги не є обґрунтованими і тому не підлягають задоволенню. З урахуванням п.6.4 кредитного договору строк позовної давності відносно вимог про стягнення неустойки обчислюється з 06.03.2011 року, тому пеня, яка підлягає стягненню нараховується за період з 06.03.2011 р. по 15.01.2014 станом на 16.01.2014 р. Суд встановив, що пеня, яка підлягає стагненню за період з 06.03.2011 року по 15.01.2014 року станом на 16.01.2014 року складає 32 140,03 грн. Таким чином загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] у примусовому порядку складає 130 633,87 грн., з яких: заборгованість станом на 16.01.2014 року по кредиту- 38 551,23 грн., по процентам- 59 942,61 грн., пеня- 32 140,03 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] як з солідарно боржника, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню. Відповідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Суд встановив, що між КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 02.02.2007 року, згідно якого [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання зобов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.10). Згідно п.5 договору поруки у випадку невиконання боржником будь-якого обов'язку, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних обов'язків. Із графіку погашення заборгованості по кредитному договору № 59М-07 від 02.02.2007 року вбачається, що строк виконання основного зобов'язання визначений 31.01.2012 року (а.с.9). Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідачем [PERSON] було здійснено 30.12.2008 року (а.с.12). При цьому, графіком погашення кредиту та відсотків наступною датою сплати заборгованості за кредитом визначено 09.01.2009 року. Згідно розрахунку заборгованості боржник [PERSON] в зазначену в графіку дату свої зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків за його користування не виконала і в подальшому припинила виконувати, у зв'язку з чим у КБ «Приватбанк» виникло право звернення з вимогою про сплату кредиту та відсотків за його користування до відповідача [PERSON] з 10.01.2009 року. Згідно п. 11 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У зв'язку з тим, що в договорі поруки не зазначено строк його дії згідно ст. 252 ЦК України, а кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, банк зобов'язаний був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з моменту коли у нього виникло право на звернення до поручителя з такою вимогою, тобто з 10.01.2009 року. Суд встановив, що 22 січня 2014 року банк направляв на адресу відповідача [PERSON] повідомлення, запропонувавши поручителю здійснити погашення заборгованості за кредитним договором № 59М-07 від 13.03.2007 року та договору поруки від 13.03.2007 року протягом 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення (а.с.15-16). Тобто банком було пропущено шестимісячний строк, встановлений ст. 559 ЦПК України для звернення до поручителя з зазначеною вимогою. Окрім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того ,що зазначена вимога була особисто отримана відповідачем [PERSON]. Суд вважає договір поруки на час звернення банку до суду припиненим, оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а тому підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦПК, оскільки кредитор після настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців. Тому суд вважає, що в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1306,34 грн.

Outcome: partial