Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що успадкувавши після смерті свого батька [PERSON] право на земельні частки (паї) і отримавши 18.12.2002 року свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-3584, він 15.01.2003 року одержав державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 026629, який було видано Бахмацькою районною державною адміністрацією; проте в даному правовстановлюючому документі невірно вказане місце розташування двох земельних ділянок, які фактично та згідно з технічною документацією знаходяться на території Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, а згідно з державним актом на території Батуринської селищної ради, що перешкоджає позивачу належним чином розпоряджатися своїми правами на належну йому нерухомість, тому він просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 026629 та визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 1.7621 га та площею 1.8986 га, які розташовані на території Матіївської сільської ради Бахмацького району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на земельні ділянки площею 2.8847 га та площею 2.3171 га, які розташовані на території Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою від 25.12.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Бахмацьку районну державну адміністрацію Чернігівської області, оскільки даний орган видавав державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 026629, який просить скасувати позивач. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; відповідачі заперечень проти задоволення вимог [PERSON] до суду не направили. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 18.12.2002 року [PERSON] державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке, окрім іншого, складалося із права на земельні частки (паї) землі, що перебувала у колективній власності КСП «Присеймів»я» с.Батурин Бахмацького району Чернігівської області (а.с.7). 15.01.2003 року на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом Бахмацькою районною державною адміністрацією на ім»я позивача було видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 026629, яка розташована на території Батуринської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 8.86 га (а.с.6). Проте, вищевказаний правовстановлюючий документ містить неточності в частині зазначення місця розташування земельних ділянок площею 1.7621 га та площею 1.8986 га, які фактично та згідно з технічною документацією знаходяться на території Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, а згідно з державним актом на території Батуринської селищної ради (а.с. 6, 8-11). Згідно кадастрових планів та схем розташування земельних ділянок інші дві земельні ділянки: площею 2.3171 га та площею 2.8847 га розташовані на території Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.12-15). Відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області № М-612/0-626/19-15 від 03.12.2015 року вбачається, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» та ЗУ «Про державний земельний кадастр» неможливо внести зміни до державного акта на право власності на земельну ділянку серії IV-ЧН № 026629, виданого на ім»я [PERSON] (а.с.20). Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що при оформленні і видачі позивачу державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 026629 Бахмацькою районною державною адміністрацією було допущено помилки в частині зазначення місця розташування двох земельних ділянок, що наразі перешкоджає [PERSON] належним чином розпоряджатись своїми правами щодо успадкованої після смерті батька землі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст. 392 ЦК України, ст.152, 155 ЗК України,

Outcome: approved