Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу посилаючись на те, що він уклав шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище Солопун) [PERSON], зареєстрований 07 травня 2015 року виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області за № 15 в книзі реєстрації укладення шлюбів. Сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], що народилася 15 жовтня 2015 року. Шлюб з відповідачкою розпався. Відповідачка припинила спільне проживання. За час попереднього проживання сторони виявили зовсім різні погляди на сімейні відносини і сімейні зобовязання. Відповідачка приймає власні рішення, щодо свого місця перебування, місця проживання та поведінки, без врахування позивача та спільних сімейних інтересів та уподобань. Особисті відносини з відповідачкою повністю себе вичерпали. Відновлення з відповідачкою подружніх відносин неможливе, шлюб слід припинити. Рішення щодо розподілу спільного майна сторони приймуть добровільно, спільної нерухомості сторони не мають. Тому позивач просить суд розірвати зареєстрований з відповідачкою шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того в поданій суду заяві строк на примирення просив не надавати. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, цивільний позов визнала повністю, на примирення не згодна. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачка позов визнала в повному обсязі, на примирення не згодна на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. \~ Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 07.05.2015 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюбу у виконавчому комітеті Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, за актовим записом № 15 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Статтею 111 СК України на суд покладено обовязок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі чоловіка (позивача у справі) та жінки (відповідачки у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved