Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/82/125361 «Ваш Святковий» з виплатою відсотків щомісячно. Предметом договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 100000,00 грн. на строк 335 днів з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 21 % річних. Сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно. Пунктом 4.1 ст. 1 частини №2 договору передбачено повернення суми вкладу в термін до 19.05.2014 року. 12.08.2013 року позивачем було поповнено депозит на 60000,00 грн. Загальна сума депозиту склала 160000,00 грн. Відповідач зобов'язався повернути позивачу належні йому кошти за вкладом та нарахованим процентам, шляхом видачі готівки з каси банку 19.06.2014 року. 19.06.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів. Однак, у видачі вказаних коштів позивачу було відмовлено у зв'язку з фінансовими складнощами. 20.06.2014 року позивач звернувся із повторною заявою про повернення строкового вкладу та відсотків нарахованих відповідно до умов договору. На вказану заяву позивач отримав лист від ПАТ «Міський комерційний банк» в якому він повідомив, що [PERSON] має можливість знімати кошти у відділені, в якому він обслуговувався за наявності готівкових коштів в касі банку. Зазначив, що жодної видачі коштів він не отримав. Вважає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором банківського вкладу банківського вкладу №2630/82/125361 від 19.07.2013 року, а тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1060 ЦК України якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 19.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/82/125361 «Ваш Святковий» з виплатою відсотків щомісячно. Предметом договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 100000,00 грн. на строк 335 днів з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 21 % річних. Пунктом 4.1 ст. 1 частини №2 договору передбачено повернення суми вкладу в термін до 19.05.2014 року. 12.08.2013 року позивачем було поповнено депозит на 60000,00 грн. Загальна сума депозиту склала 160000,00 грн. Підтвердженням внесення позивачем коштів на депозитний рахунок в сумі 160000,00 грн. є квитанція №5060 від 19.07.2013 року на суму 100000,00 грн. та квитанція №21316 від 12.08.2013 року на суму 60000,00 грн., що також підтверджується випискою по особових рахунках з 16.07.2013 року по 12.08.2013 року. Відповідно до п.п. 1.1 ст. 1 частини №2 договору та п.п. 4.3.2 ст. 4 частини №2 договору, ПАТ «Міський комерційний банк» зобов'язався повернути позивачу 19.06.2014 року суму банківського вкладу з нарахованими відсотками. 19.06.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, що передбачено п.п. 4.3.2 договору. Однак на звернення позивача [PERSON], відповідач ПАТ «Міський Комерційний Банк» у видачі вкладу йому відмовив. 20.06.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення йому належних грошових коштів. Позивач на свої звернення від 19.06.2014 року та 20.06.2014 року отримав листи відповіді від ПАТ «Міський комерційний банк» в якому він повідомив, що кошти з депозитного рахунку позивач має можливість знімати кошти у відділені, в якому він обслуговувався за наявності готівкових коштів в касі банку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому належні кошти. Відповідач, всупереч положенням ст. 1060 ЦК України, умовам договору та заявам позивача не повернув [PERSON] суму депозитного вкладу, у терміни визначені договором. Позивач просив стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» суму вкладу 160000,00 грн. та нараховані згідно умов договору проценти в сумі 29917,90 грн., на що слід зазначити наступне. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу укладеного договору банківського вкладу є цивільно-правовими за своїм змістом. Частина 2 статті 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 19.07.2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/82/125361, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови договору строкового банківського вкладу №2630/82/125361 від 19.07.2013 року, а тому сума внеску по вказаному договору 160000,00 грн. із нарахованими відсотками в сумі 29917,80 грн., підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Позивач також просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 9756,05 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В розумінні статті 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, право на одержання яких за умовами договору має позикодавець, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановлено, що умовами договору строкового банківського вкладу №2630/82/125361 від 19.07.2013 року не передбачено право вкладника на одержання від банку процентів за користування грошовими коштами в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та ним встановлена процентна ставка в розмірі 21%, а тому задоволення позовних вимог позивача про стягнення процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ може призвести до подвійного стягнення, що суперечить вимогам закону. Проте, позивач має право вимоги в порядку ст. 625 ЦК України. За таких обставин, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ПАТ «Міський Комерційний Банк» на користь позивача моральної шкоди в сумі 13000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial