Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.11.2013 року приблизно о 20.45 годині на автодорозі с. Шилово - с. Гуляве Добропільського району Донецької області він керуючи автомобілем Ренаульт, д/н [NUMBER], не доїжджаючи до с. Гуляве приблизно 500 м, побачив, що з правого боку вискочила лисиця, і щоб не пошкодити бампер автомобіля, повернув у протилежну сторону руль і його почало заносити на правий бік, де на узбіччі були дерева, в результаті чого відбулося зіткнення з ними і автомобіль отримав механічні пошкодження. Зазначає, що у відповідності до п. 2.1.1 Договору страхування, він негайно повідомив відповідача про ДТП. Однак 10.02.2014 року отримав лист за № 528, яким відповідач відмовив йому у страховій виплаті, посилаючись на п.6.3.10 Правил страхування, відповідно до якого до страхових випадків не відносяться події, що сталися внаслідок уникнення страхувальником або експлуататором зіткнення з тваринами. Вважає вказане посилання відповідача на п. 6.3.10 Правил страхування безпідставним, оскільки Договором страхування цього не передбачено, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 135 125,00 грн., оскільки відповідно до висновку експерта від 28.03.2014 року, вартість ремонту автомобіля складає 158 966, 61 грн., а відповідно до Договору страхування, страхова сума дорівнює саме 135 125,00 грн. Крім того посилається на те, що оскільки відповідач всі документи за виплатною справою отримав 18.11.2013 року, а тому відповідно до п. 2.5 Договору страхування повинен був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування 07.12.2013 року, однак цього не зробив, у зв'язку з чим з останнього підлягає стягненню пеня в розмірі 6 063, 89 грн. та 3% річних в розмірі 1 399, 38 грн., відповідно до п. 1.1.9 Договору страхування.. Також вказує на те, що ним було понесено витрати за послуги експерта в розмірі 800, 00 грн. та крім майнової шкоди завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 1000, 00 грн., а тому зазначені суми також підлягають стягненню з відповідача на його користь. 11.08.2014 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову згідно якої останній не змінюючи підстав позову просить: стягнути з відповідача та направити в рахунок погашення кредитної заборгованості грошову суму в розмірі 35 769, 50 грн. шляхом її перерахування на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (вигодонабувача за договором страхування ); стягнути з відповідача на його користь: страхове відшкодування в розмірі 99 355, 50 грн.; пеню в розмірі 6063,89 грн.; 3% річних в розмірі 1 399, 38 грн.; витрати, пов'язані зі сплатою послуг експерта в розмірі 800 грн.; грошові кошти в розмірі 1 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; судовий збір в розмірі 1443,88 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надіслав заяву згідно якої просить розгляд справи провести за його відсутності так як особисто присутнім в судовому засіданні не має можливості через проведення АТО та активних бойових дій в місті його проживання. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав заперечення проти позову згідно яких вказує на те, що вимоги позивача є безпідставними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» правомірно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування і зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості стягнення грошової суми на користь третьої особи. На підставі вищевикладеного просить відмовити позивачу в задоволенні його позову, а справу слухати без участі представника ПрАТ «УПСК». Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена вчасно та належним чином, 11.06.2014 року на адресу суду було надіслано заяву згідно якої просили відповідно до ст. 10 ЦПК України та ст. 985 ЦК України запропонувати позивачу змінити предмет позову, шляхом зазначення першочерговою вимогу щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» та направлення в рахунок погашення кредитної заборгованості суми в розмірі 35 769, 50 грн. шляхом їх перерахування на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» (вигодонабувач за договором страхування). Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов позивача підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 30.03.2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1/1153024 згідно умов якого Банк надає Позичальнику грошові кошти на придбання транспортного засобу Ренаульт для особистих потреб в сумі 115 290, 00 грн. (а.с. 14-23). Як вбачається з п. 3.3.4. зазначеного Кредитного договору, позичальник зобов'язався застрахувати майно, що буде передане в заставу, в повному обсязі в страховій компанії, рекомендованій (погоджені) Банком. Страхування майна від настання збитків за ризиками КАСКО здійснюється на строк дії цього Договору. Періодичність поновлення страхування повинна бути узгоджена з Банком. При цьому вигодонабувачем за договором страхування Позичальник зобов'язаний вказати ПАТ «Креді Агріколь Банк». 20.03.2013 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) Серія АЗ/1018 № 033/022/13 0000785, предметом якого виступили майнові інтереси [PERSON], що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Ренаульт, д/н [NUMBER]. Вигодонабувачем за Договором вказано ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с. 31-33). Судом встановлено, що 15.11.2013 року о 20.45 год. на автодорозі с. Шилово - с. Гуляве, [PERSON] керуючи автомобілем Ренаульт, д/н [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого не впорався з керуванням і скоїв наїзд на дерево (а.с. 11). Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2013 року у справі № 235/6895/13-п, винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано [PERSON] Крім того встановлено, що подія, яка мала місце 15.11.2013 року о 20.45 год. на автодорозі с. Шилово - с. Гуляве, є дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 9). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 20.12.2013 року. Стаття 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт того, що подія, яка мала місце 15.11.2013 року о 20.45 год. на автодорозі с. Шилово - с. Гуляве, є дорожньо-транспортною пригодою, а також факт винуватості [PERSON] у її вчиненні, є встановленими і доказуванню не підлягають. Згідно наданого суду Висновку експертного дослідження № 15 складеного 28.03.2014 року ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля Ренаульт, д/н [NUMBER] склала 158 966. 61 грн., а ринкова вартість - 131 281, 74 грн., у зв'язку з чим експертом вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля визначено на рівні його ринкової вартості, а саме 131 281, 74 грн. (а.с. 38-45). Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно ж до ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. Крім того даний обов'язок також пролонгується і в спеціальному Законі, а саме відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а також в п. 1.1.3 укладеного між сторонами Договору, який визначає, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк передбачений Договором страхування та Програмою страхування. Стаття 990 ЦК України визначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог зазначеної норми цивільного закону та п.п. 1.2.10, 1.2.12 Договору страхування, 18.11.2013 року відповідачу було подано заяву-повідомлення (а.с. 96-97). Згідно п. 2.5. Договору страхування, страховик приймає рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з моменту отримання останнього документу за виплатною справою. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик повідомляє про це страхувальника та вигодонабувача письмово з обґрунтуванням причин відмови протягом семи робочих днів з моменту прийняття такого рішення. Строк виплати страхового відшкодування за ризиками ДТП, ПДТО ІВП складає п'ять робочих днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, якщо інший строк не встановлений програмою страхування. Як вбачається з Листа ПрАТ «УПСК» № 528 від 10.02.2014 року (а.с.54), останні відмовили позивачу у виплаті страхового відшкодування мотивуючи тим, що відповідно до п. 6.3.10 Правил страхування, до страхових випадків не відносяться події, що сталися внаслідок уникнення страхувальником або експлуатантом зіткнення з тваринами. Суд не може погодитись із правомірністю такого прийнятого страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування із посиланням на п. 6.3.10 Правил страхування, виходячи з наступного. Зі змісту укладеного між сторонами 20.03.2013 року Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) Серія АЗ/1018 № 033/022/13 0000785 вбачається, що цей договір укладено на підставі ЗУ «Про страхування» та Заяви Страхувальника на умовах «Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (крім залізничного транспорту)», затверджених рішенням правління ПрАТ «УПСК» 31.03.2009 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринку фінансових послуг 07.05.2009 року (а.с.31). Відповідно до п. 1.1.1. зазначеного Договору страхування, страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та Правилами страхування. Факт підписання Договору свідчить про те, що Страхувальник ознайомлений з Програмами та Правилами страхування та згоден із викладеними в них умовами. Судом встановлено, що на правовідносини, які склалися між сторонами, крім норм ЦК України, ЗУ «Про страхування» поширюють свою дію також норми ЗУ «Про захист прав споживачів». Аналогічну правову позицію також було висловлено Верховним Судом України в своєму Листі від 01.02.2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», де вказано, що сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-XII та № 2664-III терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону № 1023-XII. Зі змісту ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Так стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідачем в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано та не надано належних і допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, в підтвердження того, що позивач перед укладенням Договору страхування був реально ознайомлений із Правилами страхування та отримав їх копію, так само як і був ознайомлений із зазначеними Правилами і вигодонабувач. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що включена відповідачем до Договору умова про те, що сам факт підписання договору страхування свідчить про те, що страхувальник ознайомлений з Правилами страхування та згоден із викладеними в них умовами, є несправедливими, оскільки наслідком її включення до Договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків саме на шкоду споживача, що виразилось у відмові останньому у виплаті страхового відшкодування, а тому застосування відповідачем положень Правил страхування, які суперечать умовам Договору страхування є незаконним та таким, що порушує права позивача, як споживача послуг у сфері страхування. І сторони в даному випадку повинні керуватися виключно умовами Договору, в тій частині, які не суперечать вимогам чинного законодавства та звичаям ділового обороту. Стаття 6 ЗУ «Про страхування» визначає, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Як вбачається зі змісту ст.ст. 627, 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Як вбачається з п. 9 Договору страхування, сторони в ньому погодили страхові ризики, зокрема вказали, що одним із страхових ризиків є ДТП - пошкодження (знищення) ТЗ та/або його додаткового обладнання. Дорожньо-транспортна пригода (подія, що сталася під час руху застрахованого транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки, зіткнення з нерухомим застрахованим транспортним засобом інших транспортних засобів або об'єктів, що рухалися по дорозі). Як вже зазначалося вище, постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2013 року у справі № 235/6895/13-п, встановлено, що подія, яка мала місце 15.11.2013 року о 20.45 год. на автодорозі с. Шилово - с. Гуляве за участю автомобіля Ренаульт, д/н [NUMBER], є дорожньо-транспортною пригодою, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що дана подія є страховим ризиком в розумінні п. 9 Договору страхування. Судом також досліджено зміст п.п. 3, 4 Договору страхування в яких сторонами погоджено обмеження страхування та виключення із страхових випадків і підстави для відмови у страховій виплаті, і встановлено, що таке обмеження страхування та виключення із страхових випадків, як подія, що сталася внаслідок уникнення Страхувальником або Експлуатантом зіткнення із тваринами, в зазначених пунктах Договору відсутнє. Згідно ж п. 2.4. Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (крім залізничного транспорту), затверджених рішенням правління ПрАТ «УПСК» 31.03.2009 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринку фінансових послуг 07.05.2009 року, в разі, якщо конкретні умови Договору страхування не узгоджуються з положеннями цих Правил, застосовуються умови, визначені Сторонами в Договорі страхування. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, а також встановлені судом обставини, зокрема те, що подія, яка мала місце 15.11.2013 року о 20.45 год. на автодорозі с. Шилово - с. Гуляве за участю автомобіля Ренаульт, д/н [NUMBER], є дорожньо-транспортною пригодою, а тому є страховим ризиком в розумінні п. 9 Договору страхування, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, чим порушено свої зобов'язання за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) Серія АЗ/1018 № 033/022/13 0000785 у зв'язку з чим воно (страхове відшкодування) підлягає стягненню з відповідача. Що стосується розміру страхового відшкодування, який просить стягнути позивач, а саме 135 125, 00 грн. (страхова сума за Договором) то суд не може погодитись з ним, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в Договорі страхування сторони визначили таке поняття, як повна конструктивна загибель застрахованого ТЗ та погодили порядок визначення розміру страхового відшкодування та проведення виплати страхового відшкодування у випадку повної конструктивної загибелі застрахованого ТЗ. Так відповідно до підп. а п. 2.7 Договору страхування, повна конструктивна загибель - рівень пошкоджень застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання внаслідок настання страхового випадку, коли витрати на відновлюваний ремонт: - становлять не менше 70 відсотків відповідної страхової суми застрахованого ТЗ. Як вбачається з п. 11 Договору страхування, страхова сума по ньому складає 135 125, 00 грн. Як вже зазначалося вище позивачем до суду надано Висновок експертного дослідження № 15 складений 28.03.2014 року ФОП [PERSON], з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Ренаульт, д/н [NUMBER] складає 158 966, 61 грн., а ринкова вартість на момент проведення дослідження - 131 281, 74 грн. (а.с. 38-45). З викладеного вбачається, що витрати на відновлюваний ремонт автомобіля Ренаульт, д/н [NUMBER] становлять більше 70 відсотків страхової суми по Договору страхування, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про повну конструктивну загибель зазначеного ТЗ. Згідно підп. б, в п. 2.7 Договору страхування, в разі повної конструктивної загибелі ТЗ та/чи додаткового обладнання Страховик проводить, виплату страхового відшкодування за одним із варіантів обраним Страхувальником та за погодженням з Страховиком при цьому Страховик не може відмовити Страхувальнику у його виборі: - у розмірі страхової суми, з вирахуванням встановленої франшизи та залишкової вартості ТЗ. При цьому ТЗ залишається у власності Страхувальника; - у розмірі страхової суми, з вирахуванням встановленої франшизи, якщо Страхувальник у письмовій формі заявить Страховику про відмову від своїх прав на застрахований ТЗ. - Витрати по зняттю ТЗ з обліку Страховиком не відшкодовується. Залишкова вартість ТЗ визначається Страховиком шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків шляхом експертної оцінки. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про повну конструктивну загибель автомобіля Ренаульт, д/н [NUMBER], а також зважаючи на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач не бажає відмовлятися від своїх прав на застрахований ТЗ, а навпаки зазначає про свій намір відновити його, суд вважає, що виплата страхового відшкодування позивачу повинна відбуватися за варіантом 1, а саме у розмірі страхової суми, з вирахуванням встановленої франшизи та залишкової вартості ТЗ. При цьому ТЗ залишається у власності Страхувальника. З метою визначення суми страхового відшкодування судом здійснюється власний розрахунок за наступною формулою: А - (А Ч В ч 100) - С = D, де: А - страхова сума; В - франшиза; С - залишкова вартість ТЗ; D - сума страхового відшкодування. Страхова сума згідно п. 11 Договору страхування складає 135 125, 00 грн. Франшиза (безумовна), % від страхової суми при конструктивній загибелі ТЗ згідно п. 14.2 Договору страхування складає 0,50%. За залишкову вартість суд бере ринкову вартість ТЗ визначену згідно Висновку експертного дослідження № 15 на момент проведення дослідження, яка складає 131 281, 74 грн., що узгоджується з підп. в п. 2.7 Договору страхування. Підставивши зазначені величини в формулу отримуємо наступну суму страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача: 135 125, 00 грн. - (135 125, 00 грн. Ч 0,50 ч 100) - 131 281, 74 грн. = 3 167, 64 грн. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягають задоволенню частково, а саме у визначеному судом розмірі - 3 167, 64 грн. Стаття 985 ЦК України визначає, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. В укладеному 20.03.2013 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] Договорі добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) Серія АЗ/1018 № 033/022/13 0000785, Страхувальником було призначено Вигодонабувачем ПАТ «Креді Агріколь Банк». Відповідно до п. 1.6 Договору страхування, вигодонабувач має першочергове право на отримання страхового відшкодування. Як вже зазначалося вище, ПАТ «Креді Агріколь Банк» надано до суду заяву, з якої вбачається, що станом на 10.06.2014 року у [PERSON] перед Банком є наявною заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 35 769, 50 грн. у зв'язку з чим останні просили запропонувати позивачу змінити предмет позову, шляхом зазначення першочерговою вимогу щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» та направлення в рахунок погашення кредитної заборгованості суми в розмірі 35 769, 50 грн. шляхом їх перерахування на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» (вигодонабувач за договором страхування) (а.с. 87). Судом встановлено та не заперечується позивачем, що в нього дійсно наявна заборгованість за кредитним Договором № 1/1153024 від 30.03.2012 року укладеним між ним та ПАТ «Креді Агріколь Банк», що також об'єктивно підтверджується наданим суду ПАТ «Креді Агріколь Банк» Розрахунком заборгованості від 10.06.2014 року (а.с. 88). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 3 167, 64 грн. на користь позивача однак шляхом перерахуванню зазначеної суми на рахунок вигодонабувача в рахунок погашення кредитної заборгованості. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що чинним законодавством не передбачено можливості стягнення грошової суми на користь третьої особи, оскільки в даному випадку сума страхового відшкодування стягується саме на користь позивача права якого порушені як сторони Договору, однак в спосіб її перерахування на банківський рахунок Вигодонабувача, що узгоджується із п.п. 2.13, 2.14 Договору страхування, п. 12.4 Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (крім залізничного транспорту), затверджених рішенням правління ПрАТ «УПСК» 31.03.2009 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринку фінансових послуг 07.05.2009 року, та гарантується ст.ст. 8, 55 Конституції України. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно п. 1.1.8 Договору страхування, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми страхового відшкодування за кожний день прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (ст. 625 Цивільного кодексу України). Згідно п. 2.5. Договору страхування, страховик приймає рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з моменту отримання останнього документу за виплатною справою. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик повідомляє про це страхувальника та вигодонабувача письмово з обґрунтуванням причин відмови протягом семи робочих днів з моменту прийняття такого рішення. Строк виплати страхового відшкодування за ризиками ДТП, ПДТО ІВП складає п'ять робочих днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, якщо інший строк не встановлений програмою страхування. Судом встановлено, що позивачем на виконання п.п. 1.2.10, 1.2.12 Договору страхування, 18.11.2013 року відповідачу було подано заяву-повідомлення про страховий випадок, а тому відповідач повинен був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування до 07.12.2013 року, однак на день звернення позивача з позовом до суду сума страхового відшкодування йому виплачена не була. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача про стягнення страхового відшкодування, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення виплати суми страхового відшкодування за період з 07.12.2013 року по 11.04.2014 року, а також 3% річних, підлягає задоволенню, однак також частково, з врахуванням встановленої судом суми страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача. Суд з метою визначення дійсного розміру суми пені та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, здійснює власні розрахунки. Так для розрахунку суми пені суд використовує наступну формулу: А Ч 2В Ч С ч 100 = D, де: А - сума страхового відшкодування; 2В - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочки; С - кількість днів прострочки. D - сума пені. Сума страхового відшкодування складає 3167, 64 грн.; подвійна облікова ставка НБУ в день прострочки - 0.036 %; кількість днів прострочки складає 126. Підставивши зазначені величини в формулу отримуємо наступну суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача: 3 167, 64 грн. Ч 0.036 % Ч 126 ч 100 = 142, 15 грн. Для розрахунку 3% суд використовує наступну формулу: А Ч 3 Ч В ч 365 ч 100 = С, де: А - сума страхового відшкодування; В - кількість дів прострочки; С - сума 3% річних. Сума страхового відшкодування складає 3167, 64 грн.; кількість днів прострочки складає 126. Підставивши зазначені величини в формулу отримуємо наступну суму 3%, яка підлягає стягненню з відповідача: 3 167, 64 грн. Ч 3 Ч 126 ч 365 ч 100 = 32, 80 грн. Із зазначених вище розрахунків вбачається, що сума пені за прострочення виплати страхового відшкодування складає 142, 15 грн., а сума 3% річних складає 32, 80 грн., у зв'язку з чим суд вважає, що саме в такому розмірі підлягають задоволенню зазначені позовні вимоги позивача і вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача однак знову ж в спосіб їх перерахування на банківський рахунок Вигодонабувач, оскільки зазначенні штрафні санкції та компенсації є похідними від основного зобов'язання. Крім того враховуючи вимоги п. 2.9 Договору страхування підлягає також задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов'язаних зі сплатою послуг експерта в розмірі 800 грн., яка стягується особисто на його користь, оскільки зазначені витрати були понесенні особисто ним. Що стосується позовної вимоги позивача про відшкодування йому завданої відповідачем моральної шкоди то в її задоволенні необхідно відмовити, виходячи з наступного. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами випливають із договору страхування, а тому і діяти вони повинні в його межах. Як вбачається зі змісту Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) Серія АЗ/1018 № 033/022/13 0000785, відшкодування моральної шкоди ним не передбачено, більш того в п. 3.2.23 вказано, що в будь-якому випадку, не підлягають відшкодуванню непрямі збитки викликані страховим випадком, зокрема і моральна шкода. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли часткове своє доведення в судовому засіданні, в частині та з підстав зазначених вище, а тому позов підлягає задоволенню частково. Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243, 60 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 525, 526, 611, 627, 628, 979, 982, 985, 988, 989, 990, 992 ЦК України, ст.ст. 6, 8, 20 ЗУ «Про страхування», ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», Листа Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)»,

Outcome: partial