Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТДВ «Світловодське карєроуправління» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що з 03 березня 2014 року по 28 квітня 2017 року він працював в ТДВ «Світловодське карєроуправління» і підприємство має заборгованість по заробітній платі перед ним на суму 28126 грн. 48 коп. На час звернення з позовом до суду заборгованість не погашена. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 січня 2018 року вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, та надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. ТДВ «Світловодське карєроуправління» отримало дану ухвалу 16 січня 2018 року, відзиву на позов не надало, проте на запит суду від 29.11.2017 року, 31 січня 2018 року надало до суду довідки про заборгованість із заробітної плати [PERSON], про щомісячний розмір заробітної плати, про розмір нарахованої в березні-квітні 2017 року заробітної плати, розрахунок середньої заробітної плати та копію наказу про звільнення [PERSON] від 28.04.2017 року з посади електрослюсаря. Таким чином, суд у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до слідуючих висновків. Згідно ксерокопії трудової книжки [PERSON] працював у ТДВ «Світловодське карєроуправління» в гірничому цеху електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду, в період з 03 березня 2014 року по 28 квітня 2017 року. Даний факт відповідач не заперечує, що підтверджується копією наказу про припинення трудового договору між сторонами у справі 28 квітня 2017 року. В наказі вказано, що йому належить до виплати компенсації за 35 календарних днів відпустки і в графі «вихідна допомога» стоїть прочерк, тобто при звільненні з [PERSON] розрахунок товариством не проведено. Згідно довідки про заборгованість з виплати заробітної плати ТДВ «Світловодське карєроуправління» станом на 11 серпня 2017 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 23976 грн. 46 коп. (а.с.5) Згідно довідки про заборгованість з виплати заробітної плати ТДВ «Світловодське карєроуправління» станом на 22 січня 2018 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 16026 грн. 48 коп., в тому числі 5081 грн. 92 коп. за невикористану щорічну оплачувану відпустку. Отже, на час звільнення [PERSON] з роботи ТДВ «Світловодське карєроуправління», а саме 28 квітня 2017 року, не провело повний розрахунок при звільненні і на даний час заборгованість підприємства перед колишнім працівником становить 16026 грн.48 коп. + 5081 грн. 92 коп. = 21108 грн. 40 коп. Оскільки, підприємство з часу звільнення [PERSON] до часу винесення рішення частково проводили розрахунок з позивачем, проте він в свою чергу не змінював позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню лише на суму 21108 грн. 40 коп., які підтверджуються довідкою ТДВ «Світловодське карєроуправління» від 22.01.2017 року за №73. Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд приходить до слідуючих висновків. Ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тобто, для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до ст.117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника. Доказів про поважність причин невиплати боргу по заробітній платі відповідач не надав, тому суд, вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з часу його звільнення з ТДВ «Світловодське карєроуправління», тобто з 29 квітня 2017 року по день винесення рішення суду у справі 05 лютого 2018 року. Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь термін зволікання з виплатою заборгованості, по день фактичного розрахунку, підлягає частковому задоволенню, а саме за період з часу звільнення по день винесення рішення суду, оскільки фактичний розрахунок підприємства з працівником ще не настав, а вимоги на майбутнє можливе порушене право суд не розглядає. Розмір середньоденного заробітку [PERSON] становить 458 грн. 07 коп., що підтверджується довідкою відповідача №74 від 22.01.2018 року. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідно виплата. Згідно з п.5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період, У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що на підприємстві встановлено скорочений графік роботи, то суд з урахуванням [PERSON] соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік» в розрахунок середнього заробітку за час затримки рахує: за квітень 2017 року 0 робочих днів; за травень 2017 року 20 робочих днів; за червень 2017 року 20 робочих днів; за липень 2017 року 21 робочий день; за серпень 2017 року 22 робочих дні; за вересень 2017 року 21 робочий день; за жовтень 2017 року - 21 робочий день; за листопад 2017 року 22 робочих дні; за грудень 2017 року 21 робочий день; за січень 2018 року 21 робочий день; за лютий 2018 року - 3 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає виплаті за період з 29 квітня 2017 року по 05 лютого 2018 року, всього 192 дні. Середньоденний заробіток в сумі 458 грн. 07 коп. х 192 робочих дні становить 87949 грн. 33 коп. Таким чином, судом встановлено, що відповідач при звільненні [PERSON] не провів з останнім повного розрахунку, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29 квітня 2017 року по 05 лютого 2018 року в сумі 87949 грн. 33 коп. У відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1090 грн. 58 коп., що становить 1% від задоволеної частини позовних вимог позивача.

Outcome: partial