Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права на недоторканність ділової репутації та про зобов`язання спростування недостовірну інформацію, посилаючись на те що [INFO] року та [INFO] року на веб-сайті «Українська правда» та на веб-сайті «Українська правда» у розділі «Європейська правда» у статтях з назвами була поширена інформація «У США висунули звинувачення лобісту «Опозиційного блоку»» та « [PERSON] визнав вину і погодився співпрацювати зі слідством» та «...У липні 2013 р. [PERSON] та [PERSON] прилетіли до Франкфурта на приватному літаку, який належав промосковському українському депутату [PERSON] .». Вказує на те що не має жодного відношення до таких подій та не має у власності приватного літака, про який йде мова у розміщеному відповідачем інформаційному повідомленні. За таких обставин, позивач вважає, що інформація є недостовірною та підлягає негайному спростуванню. Отже, на думку позивача саме відповідач поширює недостовірні відомості про позивача. Інформація, яка була поширена відповідачем, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки вона має негативний вплив на останнього. Такі відомості, нібито, констатують причетність його до подій, викладених у інформаційному повідомленні та порушують його право та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Тому просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право [PERSON] на недоторканність його честі, гідності та ділової репутації, інформацію поширену [INFO] року та [INFO] року на веб-сайті «Українська правда» за посиланнями: [INFO], [INFO] та на веб-сайті «Українська правда» у розділі «Європейська правда» за посиланням. [INFO] у статтях з назвами. «У США висунули звинувачення лобісту «Опозиційного блоку»» та « [PERSON] визнав вину і погодився співпрацювати зі слідством», інформацію «...У липні 2013 р. [PERSON] та [PERSON] прилетіли до Франкфурта на приватному літаку, який належав промосковському українському депутату [PERSON] .».Зобов`язати Приватне підприємство «Українська правда» (ідентифікаційний код 31565711, місце знаходження: 01011, місто Київ, вул. Панаса Мирного, 16/13, літ. «А») протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом оприлюднення резолютивної частини такого рішення на веб-сайті «Українська правда» та на веб-сайті «Українська правда» у розділі «Європейська правда». Стягнути судовий збір в розмірі 1409грн.60 коп. Представник позивача просила розглядати в її відсутність, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, відзив не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 2.10.2018р. відкрито провадження по справі в порядку загального провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено, [INFO] року та [INFO] року на веб-сайті «Українська правда» за посиланнями: [INFO], [INFO] та на веб-сайті «Українська правда» у розділі «Європейська правда» за посиланням. [INFO] у статтях з назвами. «У США висунули звинувачення лобісту «Опозиційного блоку»» та « [PERSON] визнав вину і погодився співпрацювати зі слідством», у тексті якого міститься наступна інформація «...У липні 2013 р. [PERSON] та [PERSON] прилетіли до Франкфурта на приватному літаку, який належав промосковському українському депутату [PERSON] .». Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що дана інформація, є недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Так, положеннями ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1050 року та протоколів № 2, 4, 7, 11 до неї, право на свободу вираження поглядів включає в себе свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Поряд з цим, здійснення таких свобод може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав них осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду, та є необхідним в демократичному суспільстві. При цьому, статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно вимог ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Положеннями статті 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснено в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.18 зазначеної постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Водночас, у п.19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Крім того, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгельса проти Сполученого Королівства повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночним судженням. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Поряд з цим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що оспорювана інформація, поширена відповідачем в мережі Інтернет, є недостовірною та висловлювалась останнім у вигляді фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Таким чином, аналізуючи інформацію, яку позивач вважає недостовірною, визначаючи її характер та мету, суд вважає, що інформацію, поширену відповідачем відносно позивача [INFO] року та [INFO] року на веб-сайті «Українська правда» за посиланнями: [INFO], [INFO] та на веб-сайті «Українська правда» у розділі «Європейська правда» за посиланням. [INFO] у статтях з назвами. «У США висунули звинувачення лобісту «Опозиційного блоку»» та « [PERSON] визнав вину і погодився співпрацювати зі слідством» необхідно визнати недостовірною в частині «...У липні 2013 р. [PERSON] та [PERSON] прилетіли до Франкфурта на приватному літаку, який належав [PERSON] .». Представник позивача вказував , що позивач - не надавав для перельоту літак, крім того взагалі не володіє повітряним транспортним засобом (літаком), а сторона відповідача не спростувала ці твердження. Отже, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів достовірності поширеної вказаної інформації, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Водночас, суд не вбачає правових підстав для визнання недостовірною іншої оспорюваної інформації, оскільки вислів, що позивач є промосковським українським депутатом є оціночним судженням. Також, відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що частина інформації, поширена відповідачем відносно позивача, є недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача, суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання відповідача спростувати вказану інформацію шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення суду в мережі на веб-сайті «Українська правда» та на веб-сайті «Українська правда» у розділі «Європейська правда» протягом місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує також до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1409, 60 грн. які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: partial