Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про примусове виконання обов'язку в натурі та зобов'язання вчинити певні дії, зазначивши, що правовідносини між сторонами оформлювалися шляхом видачі розрахункової книжки ПАТ «Дніпрогаз» та відкриттям особового рахунку [NUMBER]. Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246 «Про затвердження правил надання населенню послуг з газопостачання», позивач надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Згідно п. п. 11, 17 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ, і повинна вноситись споживачами не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Однак в порушення зазначених вимог, зобов'язання відповідача виконуються неналежним чином - оплата отриманих послуг здійснювалася несвоєчасно та не і повному обсязі, про що свідчить наявність заборгованості у розмірі 3914 грн. 98 коп. 16 лютого 2011 року Ленінським районним судом м Дніпропетровська винесено судовий наказ № 2н-105/11 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з відповідачів в розмірі 2143,09 грн., та судові витрати понесені ПАТ «Дніпрогаз» при подачі позовної заяви до суду, в розмір 55,50 грн. 25.10.2012 року судовий наказ було направлено до відділу державної виконавчої служби Ленінського району м. Дніпропетровськ для стягнення заборгованості. 02.11.2012 року Ленінським ВДВС відкрито виконавче провадження. 14.12.2012 року ВДВС Ленінського району, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв'язку з тим що майно, на яке може бути звернене стягнення, у боржника відсутнє. Відповідачі перешкоджають позивачу скористатись своїм правом, яке виникає у зв'язку з наявністю заборгованості, припинення газопостачання відповідачам. У зв'язку з цим позивач просись суд зобов'язати відповідачів виконати умови договору про надання населенню послуг з газопостачання ПАТ «Дніпрогаз», а також зобов'язати відповідачів надати доступ представникам ПАТ «Дніпрогаз» до своїх житлових та підсобних приміщень, де розташовані газові прилади, пристрої, лічильники газу, стягнути судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, до його початку надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача винести заочне рішення по справі у відсутність відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідачі проживають [ADDRESS]. Позивач по справі надає відповідачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за їх місцем проживання. Для здійснення оплати таких послуг позивачем відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Однак відповідачі свої обов'язки щодо оплати наданих послуг неналежним чином не виконують, рішення судів щодо стягнення з них заборгованості не виконують. Так, 16 лютого 2011 року Ленінським районним судом м Дніпропетровська винесено судовий наказ № 2н-105/11 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з відповідачів в розмірі 2143,09 грн., та судові витрати понесені ПАТ «Дніпрогаз» при подачі позовної заяви до суду, в розмір 55,50 грн. 25.10.2012 року судовий наказ було направлено до відділу державної виконавчої служби Ленінського району м. Дніпропетровськ для стягнення заборгованості. 02.11.2012 року Ленінським ВДВС відкрито виконавче провадження. 14.12.2012 року ВДВС Ленінського району, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв'язку з тим що майно, на яке може бути звернене стягнення, у боржника відсутнє. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 року послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. П.п. 29,32 зазначених Правил передбачений обов'язок споживача, так і газопостачального підприємства укласти договір в письмовій формі, та обов'язок останньому видавати споживачеві безоплатно бланки договорів, розрахункові книжки з бланками квитанцій та платіжні документи встановленого зразка. Статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення договору про надання населенню послуг з газопостачання між сторонами, а тому вимоги щодо зобов'язання відповідачів виконати його умови є безпідставними. Пунктом 8 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець має право доступу в приміщення, будинки та споруди для ліквідації аварії, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань засобів обліку в порядку, визначеному законом і договором. У ст. 19 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 року № 2467-VI зазначено, що споживач зобов'язаний забезпечувати доступ працівників підприємства/організації, що обслуговує систему газопроводів, до якої під'єднаний споживач, до вузлів обліку газу (у тому числі для встановлення вузлів обліку газу), які розташовуються на території споживача. П. 29 вищенаведених Правил передбачений обов'язок споживача безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильники газу, представників газопостачального (газорозподільного) підприємства після пред'явлення ними відповідних службових посвідчень для: - локалізації та ліквідації аварійних ситуацій; - відключення та заміни газових приладів і пристроїв, усунення порушень і несправностей в їх роботі, проведення технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання і дворових газопроводів, перевірки показань лічильників газу, наявності та цілості пломб на них; - демонтажу або монтажу лічильників газу, пов'язаного з проведенням їх планової повірки; - звіряння показників фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу; - установлення лічильника газу, що здійснюється з ініціативи та за кошти газопостачальних (газорозподільних) підприємств або за рахунок інших джерел. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, відповідно до акту від 19 грудня 2013 року, складеного представниками позивача, останніх не було допущено для проведення відключення від газопостачання відповідачами за місцем їх проживання. Але такий обов'язок споживача не передбачений вищенаведеними нормативними актами. Одночасно, позивачем не надано доказів щодо неможливості відключення відповідачів від газопостачання без проникнення до житлового приміщення. Крім того належного доказу про вручення попередження про відключення газопостачання суду не надано, оскільки ні надана копія акту від 19 грудня 2013 р. ні повідомлення про вручення поштового відправлення не містять підпису адресата чи позначку про відмову від одержання, (а.с. 13,14). Суд критично ставиться до зазначеного акту від 19 грудня 2013, як документа, що підтверджує саме не допуск працівників ПАТ «Дніпрогаз».(а.с.15) Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є повністю необґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed