Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 2 671,22 грн. заборгованості за Кредитним договором № BLaЖГА00065987 від 23.08.2011. Посилається в позові на те, що 23 червня 2011 року між ПАТ «ВАБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BLaЖГА00065987 від 23.08.2011, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит на поточні потреби у розмірі 5 000,00 грн. терміном до 23.08.2014. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 15,00 % річних, а щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом становить 1,75 % від суми кредиту. Відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користуванням кредитом, а також плату за управління кредитому зв`язку із чим станом на 19.08.2015 утворилася заборгованість у розмірі 2 671,22 грн. 01.09.2015 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В . Ухвалою суду від 06.10.2015 було відмовлено позивачу у відкритті провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 було скасовано ухвалу Солом`янського районного суду від 06.10.2015 та справу передано для розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду від 22.12.2015 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків. 15.10.2016 позивачем подано заяву на виконання вимог ухвали суду від 22.12.2015. Ухвалою суду від 16.01.2016 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.12.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні із повідомленням (викликом сторін). Ухвалою суду від 10.05.2017 залучено до участі у справі спадкоємців [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в якості відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки у судове засідання суд до відома не поставили. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного. За правилами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 23.08.2011 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00065987, згідно із яким відповідачу надано кредит у розмірі 5 000,00 грн. терміном до 23.08.2014, зі сплатою процентної ставки у розмірі 15,00 % та 1,75 % від суми кредиту (а.с.а.с. 48-55). Встановлено, що боргові зобов`язання перед позивачем у встановлений умовами договору строк [PERSON] не виконав. [INFO] [PERSON] помер. 24.05.2012 року державним нотаріусом 9-ї Київської державної нотаріальної контори за заявою дружини померлого [PERSON] та доньки померлого [PERSON] була відкрита спадкова справа № 457/2012. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2013 було усунуто [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи, дружина померлого - [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка складається із: квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,3 кв.м.; судового будинку [ADDRESS] ; загальною площею 90,7 кв.м.; земельної ділянки площею 0,0609 га що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіля марки DAEWOO LANOS D4MM550, 2003 року випуску; невиплаченої пенсії у розмірі 1 824,66 грн., що підтверджується копіями свідоцтв про спадщину за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за кредитним договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення кредитного договору і його умов. При спадкуванні борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати це зобов`язання. Обов`язок доказувати борги померлого накладається на самого кредитора. Тобто, кредитор, що звернувся до спадкоємців, зобов`язаний представити документи, що підтверджують його вимоги. На підтвердження укладеного з померлим [PERSON] кредитним договором та передачу йому грошових коштів позивачем надано суду копію договору № BLaЖГА00065987 від 23.08.2011. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор вправі протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, звернутися зі своїми вимогами по боргах спадкодавця до його спадкоємців незалежно від наступу строків вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, яка з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватись судами. Виходячи з даної правової позиції звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості за договором позики не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки правовідносини між кредитором і позичальником припинилися у зв`язку зі смертю останнього, а його спадкоємці сторонами даного договору не були. На правовідносини між кредитором і спадкоємцями позичальника не поширюються норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема право на пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором. З точки зору закону задоволення вимоги кредитора до спадкоємців шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий же спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно, яке було передане їм у натурі. При цьому закон не передбачає форму, в якій має бути здійснена відмова спадкоємців задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу. Тому саме по собі невиконання спадкоємцями вказаної вимоги може свідчити про їх відмову. Доказом відмови спадкоємців від виконання вимоги кредитора в даній справі є невизнання ними пред`явленого до них позову про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначена позиція закріплена в ухвалі Верховного Суду від 21 березня 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed