Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 12673,61 грн., суму інфляційних втрат 2288,95 грн., 3% річних в сумі 945,32 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15 серпня 2012 року) будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр». Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 06.08.2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом КМР (КМДА) належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Між ТОВ «Перший український експертний центр» і відповідачем існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, відповідно до яких товариство надає житлово-комунальні послуги, а відповідач, як споживач, зобов`язаний вносити плату за надані послуги. При цьому, відповідач плату своєчасно не вносить, у зв`язку з чим утворився борг. ТОВ «Перший український експертний центр» 06.04.2017 року звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу. 26.04.2017 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. 03.08.2017 року судовий наказ був скасований. Станом на 19.02.2020 року сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2015 року по 01.12.2018 року складає 12763,61 грн. Зазначена заборгованість відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач просив її стягнути з відповідача. Крім того, у зв`язку з простроченням сплати вказаної заборгованості, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2288,95 грн. та 3% річних в сумі 945,32 грн. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 13.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що на момент звернення до суду ТОВ «Перший український експертний центр» пропущено строк позовної давності стосовно вимог до липня 2017 року. Таким чином, розрахунок заборгованості не може містити жодних сум, які відносяться до періоду раніше ніж липень 2017 року, а отже вказана сума до стягнення не відповідає дійсності та є безпідставною. Крім того, позовна заява не містить доказів надання їй житлово-комунальних послуг. Акт прийому-передачі житлового будинку по [ADDRESS] від ДП «ЕКОС» до позивача не є належним доказом факту надання даних послуг. Зазначила, що рішенням загальних зборів співвласників житлового будинку [ADDRESS] від 27.05.2016 року було прийнято рішення про створення ОСББ Пулюя 2, яке було зареєстровано 13.06.2016 року. ОСББ «Пулюя 2» не приймало жодних рішень про передачу управління будинком ТОВ «Перший український центр» і відповідно не укладало договорів з ТОВ. З урахуванням викладеного жодних відносин між позивачем та відповідачем не існує. 13.10.2020 року від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів та про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 04.11.2020 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол №29 від 15.08.2012 року) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр». ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2012 року. Відповідно до акту приймання-передачі будинку відповідач був виконавцем послуг з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів за адресою: [ADDRESS] , і припинив надання послуг за адресою: [ADDRESS] , 29.12.2018 року. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.08.2007 року. У будинку, зокрема і квартирі за вищевказаною адресою, позивачем безперебійно надавались житлово-комунальні послуги. ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС» та відповідач уклали договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 18.09.2007 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений цим договором строк. При цьому, відповідач плату своєчасно не вносить, у зв`язку з чим утворився борг. Станом на 19.02.2020 року сума заборгованості відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2015 року по 01.12.2018 року складає 12763,61 грн. Зазначена заборгованість відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач просив її стягнути з відповідача. Відповідач заперечуючи проти вимог позивача зазначила, що ним пропущений строк позовної давності, у зв`язку з чим вимоги є безпідставними. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне. ТОВ «Перший український експертний центр» 06.04.2017 року звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу. 26.04.2017 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. 03.08.2017 року судовий наказ був скасований. З даним позовом позивач звернувся до суду 19.06.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, строк звернення до суду у позивача обчислюється з моменту скасування судового наказу, а саме з 03.08.2017 року та закінчується 03.08.2020 року. Позивач звернувся до суду 19.06.2020 року в межах строку позовної давності, а тому підстав для відмови у позові з підстав застосування строку позовної давності немає. Відповідач у відзиві зазначає про те, що договір про надання житлово-комунальних послуг з нею укладений не був та житлово-комунальні послуги вона не отримувала. За таких обставин, позивач не підтвердив факт надання послуг індивідуальному споживачу. Крім того, відповідач зазначила, що рішенням загальних зборів співвласників житлового будинку [ADDRESS] від 27.05.2016 року було прийнято рішення про створення ОСББ Пулюя 2, яке було зареєстровано 13.06.2016 року. ОСББ «Пулюя 2» не приймало жодних рішень про передачу управління будинком ТОВ «Перший український експертний центр» і відповідно не укладало договорів з ТОВ, а тому позивачем не підтверджено факту надання послуг. При цьому, суд не приймає до уваги вказані твердження відповідача, оскільки нею не надано доказів того, що зборами ОСББ прийнято рішення про самозабезпечення потреб співвласників будинку з утримання спільної сумісної власності по [ADDRESS] з 13.06.2016 року або з іншої дати. Так само не надано підтвердження того, що зборами ОСББ ухвалено кошторис, затверджено перелік та розмір внесків і платежів на утримання будинку та прибудинкової території, укладені договори з виконавцями послуг чи направлялись та сплачувались відповідачем житлово-комунальні послуги по квитанціям чи іншим документам наданими ОСББ «Пулюя 2». Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСББ «Пулюя 2» є виконавцем послуг з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Сам факт реєстрації 13.06.2016 року ОСББ «Пулюя 2» не свідчить про те, що воно є виконавцем зазначених послуг. В свою чергу, позивач відповідно до акту приймання-передачі будинку [ADDRESS] є виконавцем функцій з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів у будинку по [ADDRESS] . З березня 2017 року по травень 2018 року відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлялась від їх отримання, отримувала рахунки на сплату житлово-комунальних послуг. Скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. Встановлено, що станом на 19.02.2020 року сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2015 року по 01.12.2018 року складає 12673,61 грн. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості б/н від 19.02.2020 року по квартирі [ADDRESS] , станом на 19.02.2020 року за період з 01.11.2015 року по 01.12.2018 року. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, проте [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач доказів на підтвердження ненадання їй позивачем житлово-комунальних послуг суду не надала. За таких обставин, судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 12673,61 грн. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат в розмірі 2288,95 грн. та 3% річних у розмірі 945,32 грн. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved