Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві про звільнення майна з під арешту. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Право на дане нерухоме майно було набуто мною в порядку приватизації згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Співвласниками даної квартири є її мати [PERSON] та її батько [PERSON], який помер [INFO] року. Під час оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті батька, і яка складається із 1/3 частини спільної квартири, від державного нотаріуса вона випадково дізналась, що на належну їй частину квартири накладено арешт. Це, в свою чергу, ускладнює оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Згідно інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 26.08.2015 року, належна 1/3 частина квартири була арештована на підставі постанови Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві від 25.03.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1469517, дата реєстрації обтяження 15.11.2004 року. При цьому, власником належної їй частини квартири вказано іншу особу з ідентичними даними, але з іншою реєстрацією місця проживання та датою народження. Тобто власником її майна вказана інша [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS]. З метою встановити підстави арешту майна та зняти арешт, який незаконно через помилку відповідача накладений на частину квартири вона звернулась до слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві. На її звернення щодо вирішення питання про зняття арешту було надано відповідь за вих. № 12/3-П-4295 від 16.10.2015 року за підписом в.о. начальника відділу, з якого слідує, що СУ ГУ МВС в м. Києві розслідувалась кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON], [INFO], яку вироком Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2012 року було визнано винною у вчиненні інкримінованих їй злочинів та призначено покарання. Питання щодо майна, яке було описано для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації підлягає вирішенню судом при постановленні вироку у справі, а тому їй запропоновано звернутись до суду для вирішення даного питання щодо зняття арешту з майна. Під час особистого прийому, у слідчому відділені їй пояснили, що помилка щодо арешту майна має місце з тих підстав, що органи БТІ, які свого часу здійснювали реєстрацію нерухомого майна, на запит слідчого щодо зареєстрованих прав на нерухоме майно на ім'я [PERSON] надали інформацію про належність даній особі прав на квартиру по [ADDRESS] та по [ADDRESS] При цьому, ідентифікаційних даних щодо дати народження або ідентифікаційного номеру вказано не було. З огляду на те, що дані про власників нерухомого майна не містили інформації ані про дату народження, ані про місце реєстрації, помилково був накладений арешт в тому числі і на її майно. Вона вважає, що внаслідок накладення арешту на її майно як на майно іншої фізичної особи, яка притягувалась до кримінальної відповідальності, порушено її право власності на нерухоме майно, що підлягає судовому захисту. Просить суд відповідно до ст.ст. 14, 16, 319, 321, 328, 386 ЦК України звільнити 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить їй, що накладений на підставі постанови СУ ГУ МВС України в м. Києві від 25.03.2004 року. У судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачу на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Постановою старшого слідчого по особливо важливим справам СУ ГУ ВС України в м. Києві Кривобоком В.В. від 25.03.2004, в рамках провадження по кримінальній справі №18-00119, накладено арешт на майно обвинувачених по кримінальній справі зокрема на майно [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [ADDRESS]: на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та на все інше майно, де б воно не знаходилося та в чому б воно не виражалося. Вироком Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2012 року [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] засуджено та призначено відповідне покарання. За свідоцтвом про народження та паспортом позивачем є [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позивач є власником цієї частини квартири, не є стороною у кримінальній справі, наявність арешту обмежує його право власності на приміщення, а тому воно підлягає звільненню з під арешту. З викладеного,

Outcome: approved