Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] 9.07.2013 року позичив відповідачу [PERSON] 28 000 грн., який зобов'язався повернути вказану суму до 31.07.2013 року. Вказані дії були оформлені у вигляді розписки, тобто у простій письмовій формі, яку власноручно без будь-якого примусу написав відповідач 9.07.2013 року. Однак вимоги договору позики відповідач не виконав взагалі, гроші не повернув та уникав зустрічей. З метою досудового врегулювання спору 10.10.2013 року йому був направлений претензійний лист, який був отриманий 12.10.2013 року, але залишений без відповіді [PERSON], тому просять задовольнити позов у повному обсязі і стягнути з нього на користь позивача за розпискою від 9.07.2013 року 28 000 грн. основного боргу та 241 грн. 64 коп. суми 3% - річних за невиконання боргових відносин. Також просять стягнути сплачений позивачем судовий збір. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] не позичав 28 000 грн. 9.07.2013 року у позивача, не писав йому розписки і не його підпис стоїть в ній, а також не отримував з рук позивача вказаної грошової суми. Крім того, надана суду розписка не відповідає вимогам договору позики, поскільки не містить даних про передачу грошей у борг, а також інформації про отримання відповідачем до написання розписки від позивача 28 000 грн. саме як позики. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як зазначає п.1, ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. П.2, ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч.1, ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] 9.07.2013 року позичив відповідачу [PERSON] 28 000 грн., який зобов'язався повернути вказану суму до 31.07.2013 року. Вказані дії були оформлені у вигляді розписки, тобто у простій письмовій формі, яку власноручно без будь-якого примусу написав відповідач 9.07.2013 року (а.с.4). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] вказали, що 9.07.2013 року [PERSON] зайшла до кабінету позивача, в якому вже знаходився відповідач, який тримав в своїх руках чималу кількість грошей купюрами по 200 грн., в подальшому від [PERSON] вона дізналась про надання ним відповідачу позики в сумі 28 000 грн., щодо якої останній написав розписку, і в якій вона впізнала почерк та підпис [PERSON], поскільки він орендував на їхньому підприємстві приміщення і неодноразово звертався з заявами, написаними його рукою. Свідок [PERSON] пояснив, що 9.07.2013 року він зайшов до кабінету позивача, де сидів за столиком відповідач і писав розписку власноруч, а біля нього лежали гроші купюрами по 200 грн., потім він від директора [PERSON] дізнався, що той позичив йому 28 000 грн., а у наданій розписці він впізнав почерк [PERSON], так як його знає за службовими відносинами. Ствердження представника [PERSON] про те, що 09.07.2013 року [PERSON] не позичав 28 000 грн. у позивача, не писав йому розписки і не його підпис стоїть в ній, а також не отримував з рук позивача вказаної грошової суми, а про існуючий борг дізнався тільки з тексту позовної заяви, суд не може покласти в основу рішення, так як вони спростовуються текстом самої розписки, показаннями свідків, описаними вище, а також протиріччями між вказаним і змістом претензійного листа, який отримав відповідач 12.10.2013 року і вже знав про вимоги позивача щодо існуючого боргу, а не отриманням цієї інформації з позову. Крім того, після отримання вказаного претензії відповідач, усвідомлюючи відсутність укладення договору позики від 9.07.2013 року за словами представника позивача, не надав будь-якої відповіді позивачу, що вказує на те, що боргові відносини між сторонами існують. У відповідності до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконанням з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А ст.611 ЦК України зазначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п.1, ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено у судовому засіданні вимоги договору позики відповідач [PERSON] не виконав взагалі, гроші не повернув та уникав зустрічей з позивачем. З метою досудового врегулювання спору 10.10.2013 року йому був направлений претензійний лист (а.с.5), який був отриманий 12.10.2013 року (а.с.5, зворот. бік), але залишений без відповіді. Таким чином, поскільки позивач [PERSON] виконав з свого боку умови договору позики, передавши відповідачу [PERSON] 9.07.2013 року 28 000 грн., а відповідач [PERSON] в свою чергу не виконав умов того ж договору і не повернув позивачу заборгованість за договором позики в сумі 28 000 грн. до 31.07.2013 року, укладений між сторонами 9.07.2013 року, тому вказану суму боргу необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку. У відповідності до п.1, ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Як наголошує ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Поскільки [PERSON] не сплатив [PERSON] суму вказаного боргу, тобто прострочив виконання грошового зобов'язання, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 241 грн. 64 коп. в рахунок стягнення 3 відсотків річних за період з 1.08.2013 року по 13.11.2013 року з розрахунку 28 000 грн. х 105 днів х 3 : 365 днів = 241 грн. 64 коп. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 282 грн. 42 коп., що підтверджено документально (а.с.1), сплачений останнім при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved