Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики посилаюсь на наступне. 25 січня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 150 000 грн., що підтверджується борговою розпискою, відповідно до якої відповідач зобов'язався протягом року з моменту отримання коштів, повертати борг рівними частинами згідно графіку не пізніше 24 числа кожного місяця до 25.01.2018 року в сумі 12 500 грн. щомісячно. В період з 25.01.2017 року до 23.05.2017 року відповідачем повернуто лише 8000 грн. Відповідач умови договору не виконав, грошові кошти у встановлений договором строк не повернув. Просить суд стягнути з відповідача залишок суми боргу у розмірі 142 000 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, яка належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 січня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошові кошти у розмірі 150 000 гривень. На підтвердження укладання договору позики відповідачем була надана розписка від 25.01.2017 року про отримання ним від позивача суму позики в розмірі 150 000 гривень (а.с.13). Відповідач зобов'язався протягом року до 25.01.2018 року з моменту отримання коштів повертати борг рівними частинами у розмірі 12 500 гривень щомісяця до 24 числа кожного місяця. З моменту укладання договору до дня звернення до суду з позовною заявою, відповідач в лютому 2017 року здійснив повернення коштів у розмірі 8 000 гривень. В подальшому, відповідач припинив виплату коштів, визначених договором, залишок коштів станом на момент пред'явлення позову до суду не повернуто. На адресу відповідача неодноразово було направлено претензії про повернення боргу, які відповідачем залишені без задоволення, суму боргу не повернуто ( а.с. 14, 16). Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вказані вище вимоги чинного законодавства, судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики, на підтвердження укладення якого позичальником представлена розписка. Станом на час розгляду справи запозичена сума коштів у розмірі 142 000 гривень відповідачем позивачу не повернута, у зв'язку з чим позивач отримав право звернутись до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення боргу. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 142 000 гривень заборгованості за договором позики. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 1500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved