Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Актабанк» про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 12 червня 2012 року між відповідачем та позивачем було укладено кредитний договір на споживчі потреби № 0860872701/Т/973817, за яким Банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 50 000 гривень. Кредит був отриманий позивачем на споживчі потреби на платній основі, з відсотковою ставкою в розмірі 0,01 % (пункт 2.1.1 Кредитного договору) строком до 11 червня 2017 року (пункт 2.1.3 Кредитного дого\-вору ) із встановленою комісією за видачу кредиту в розмірі 5,0 % від суми Кредиту (пункт 2.1.2.1 Кредитного договору ) та щомісячна комісія за супровод\-ження кредиту в розмірі 1 400 грн. ( пункт 2.1.2 Кредитного договору). Кредитним договором було передбачено, що повернення суми Кредиту здійснюється рів\-ними платежами щомісячно у сумі 2 233 грн. 55 коп. до 15 числа кожного місяця (пункт 2.1.3 Кредитного договору ). Позивач зазначає, що не має спеціальної економічної освіти, тому не зміг відразу розібратися, що відповідач приховав від нього дійсну вартість користування кредитни\-ми коштами, завідомо занизив відсоткову ставку, зазначену в Кредитному договорі, та встановив несправедливі комісії за супроводження кредиту, сума яких є незмінною протя\-гом всього часу дії Кредитного договору та не зменшується в залежності від суми погаше\-ного ним кредиту, як би це було в разі розрахунку банком відсотків за користування кре\-дитними коштами. Позивач вважає, що Банком було обмежено його право на дострокове погашення Кредиту. Пункт 4.4.1 Кредитного договору передбачає, що він має право на дострокове погашення кредиту вик\-лючно на підставі письмової заяви та за умови відсутності простроченої та строкової за\-боргованості за кредитним договором. При здійсненні повного дострокового погашення кредиту він не звільняється від сплати сум комісій, що передбачені кредитним договором. Кредитним договором встановлено 10-річний строк позовної давності (пункт 5.3. Кредит\-ного договору). Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Актабанк» про захист прав споживачів банківських послуг шляхом визнання кредитного договору недійсним були задоволені частково, а саме було визнано недійсним пункти 2.1.1., 2.1.2.1 кредитного договору № 0860872701/Т/973817 на споживчі потреби від 12 червня 2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON], з моменту укладення договору. Протягом дії кредитного договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача суму комісії за супроводження кредитного договору у розмірі 36 400 грн. та 2 500 грн. за надання кредитних коштів. Позивач вважає, що відповідач безпідставно нарахував та стягнув з нього комісію за обслуговування кредитного договору та за надання кредитних коштів в загальній сумі 38 900 грн. 00 коп., а тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму та покласти на відповідача судові витрати. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. В судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2012 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір на споживчі потреби № 0860872701/Т/973817. За даним договором Банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 50 000 гривень. Кредит був отриманий позивачем на споживчі потреби на платній основі, з відсотковою ставкою в розмірі 0,01 % (пункт 2.1.1 Кредитного договору) строком до 11 червня 2017 року (пункт 2.1.3 Кредитного дого\-вору ) із встановленою комісією за видачу кредиту в розмірі 5,0 % від суми Кредиту (пункт 2.1.2.1 Кредитного договору ) та щомісячна комісія за супровод\-ження кредиту в розмірі 1 400 грн. ( пункт 2.1.2 Кредитного договору). Кредитним договором було передбачено, що повернення суми Кредиту здійснюється рів\-ними платежами щомісячно у сумі 2 233 грн. 55 коп. до 15 числа кожного місяця (пункт 2.1.3 Кредитного договору). Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Актабанк» про захист прав споживачів банківських послуг шляхом визнання кредитного договору недійсним були задоволені частково, а саме було визнано недійсним пункти 2.1.1., 2.1.2.1 кредитного договору № 0860872701/Т/973817 на споживчі потреби від 12 червня 2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON], з моменту укладення договору. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Протягом дії кредитного договору № 0860872701/Т/973817 від 12 червня 2012 року позивачем було сплачено на рахунок відповідача суму комісії за супроводження кредитного договору у розмірі 36 400 грн. та 2 500 грн. за надання кредитних коштів на загальну суму 38 900 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком (а.с.11). Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, слід стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Актабанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Outcome: approved