Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з 1985 року до 2000 року він перебував у шлюбі з відповідачем. В період перебування у шлюбі, 08 червня 1998 року за договором купівлі-продажу ними була придбана квартира [ADDRESS] . Покупцями квартири були зазначені відповідач та їх діти [PERSON] та [PERSON] , тобто кожна особа володіла 1/3 часткою квартири. [INFO] [PERSON] померла. З 1998 року позивач зареєстрований та проживає у квартирі, там зберігаються його речі, він сплачує всі комунальні платежі, а відповідач з 2000 року виїхала до с. Косівщина Сумського району. Посилаючись на ці обставини, позивач просив здійснити поділ майна вказаної квартири та визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, в своїй заяві просила слухати справу у її відсутність, позов визнала повністю. Третя особа [PERSON] для розгляду справи до суду не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В попередньому судовому засіданні проти позову не заперечила. З`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що з 11 червня 1985 року по 19 грудня 2000 року позивач перебував у шлюбі з відповідачем, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.7). 19 грудня 2000 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10). За час перебування сторін у шлюбі 08 [INFO] 1998 року на ім`я відповідача, яка діяла від себе особисто та як законний представник неповнолітніх доньок [PERSON] , 1991 року народження та [PERSON] , 1981 року народження, що діяла за згодою своєї матері [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу частини будинку було придбано 177/1000 частин жилого будинку [ADDRESS] , з відповідною частиною надвірних побутових будівель. У вказаному договорі зазначено: В користування покупця переходить: кв. № 4: 4-1 кухня, пл. 10,8 кв. м., 4-2 ж.пл. 18,6 кв.м., 4-3 пл. 2,9 кв.м., I кор. Ѕ пл.. 2,3 кв. м., що складає 177/1000, а також 1/6 сарай «Б», Ѕ погріба «Г», 1/5 вбиральні «З», 1/5 огорожі № 1-2 (а.с.11). З 23 жовтня 1998 року позивач зареєстрований у спірній квартирі, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.7), в квартирі знаходяться всі його речі, він сплачує комунальні платежі. [INFO] померла [PERSON] , донька відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). Згідно висновку про вартість об`єкту оцінки суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] від 11 жовтня 2019 року вартість 177/1000 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних побутових будівель, а саме кв. [ADDRESS] , становить 86 100\~грн. (а.с.17). Згідно з вимогами частин 1,2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Крім того, у відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до ст.ст. 358, 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Приписами ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідач не оспорює тієї обставини, що майно, вказане позивачем, придбане у шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує проти його розподілу. Оскільки судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами в період шлюбу і за спільні кошти подружжя, спірне майно підлягає розподілу між сторонами в рівних частках. Таким чином, сторонам по справі в спірній квартирі належить по 1/2 частини, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, зокрема з позовом про визнання права. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved