Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер 22 вересня 2016 року, оскільки не знав про смерть свого батька. Позивач надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач надіслала суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позов визнає, надала письмові пояснення та документи на їх підтвердження. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-ФП №417578, батьком позивача є [PERSON]. 22 вересня 2016 року помер батько позивача [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії №І-ФП №266850. [PERSON] на праві спільної часткової власності належало 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2007 року, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради. Іншим співвласником квартири є [PERSON], якій належить 1/2 частки квартири на підставі вказаного свідоцтва. Вказане підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2017 року одержаним на запит суду. З довідок Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 15.11.2017 року та від 17.11.2017 року вбачається, що спадкова справа після смерті 22 вересня 2016 року [PERSON] не заводилася та заповіт від його імені не посвідчувався. Позивач пояснив, що у встановлений законом шестимісячний термін не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, оскільки не знав про його смерть у звязку із тим, що у його батька на той час була інша родина, вони не спілкувалися. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності з ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1270 цього Кодексу, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із ч. 3 цієї статті, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця вчинення цих дій. Верховний Суд України в постанові від 14 вересня 2016 року в справі №6-1215цс16 дійшов висновку про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючі визнання позову відповідачем, враховуючі надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved