Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування постанови та акту головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] про передачу майна стягувачу від 11 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні №53810059 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми коштів посилаючись на те, що вказані дії державного виконавця порушують вимоги Закону України «Про виконавче провадження» тому вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач зявився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявилася, заперечила проти позовних вимог. Пояснила суду, що погоджується з рішенням виконавця щодо передачі їй в рахунок боргу 1/2 частини квартири за № 47, що розташована в будинку під номером 10/1-В по вулиці Озерній у м. Хмельницькому яка належить [PERSON] Представник Другого ВДВС м. Хмельницького у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.11.2016 року визнано право власності за [PERSON] на одну другу частину квартири за № 47, що розташована в будинку під номером 10/1-В по вулиці Озерній у м. Хмельницькому загальною площею 59,2 кв.м. та житловою площею 36,8 кв.м. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою та вселено [PERSON] у квартиру за № 47 в будинку 10/1 «В» по вулиці Озерній, у місті Хмельницькому. Виділено [PERSON] автомобіль марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, тип кузова легковий седан-В, державний реєстраційний номер [NUMBER] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості однієї другої його частини в розмірі 22 788,82 грн. Виділено [PERSON] будівельні матеріали, використані на будівництво будинку на земельній ділянці № 175 у садівничому кооперативі «Лідія» у м. Хмельницькому та стягнуто з останнього грошову компенсацію половини їх вартості на користь дружини в сумі 140 397, 0 грн. А також, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість однієї другої частини металевого контейнера, розташованого на торговому місці № 244 на ринку колективного підприємства «Спецбудмеханізація» в м. Хмельницькому по вулиці Геологів, 7 у м. Хмельницькому в сумі 13 320,0 грн. Згідно зазначеного рішення суду на примусовому виконанні у Другому відділі ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області перебували виконавчий лист №686/14410/15 від 19.04.2017 року виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 140397,00 грн., виконавчий лист №686/14410/15 від 19.04.2017 року виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 22788,82 грн., виконавчий лист №686/14410/15 від 19.04.2017 року виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 10787,15 грн. та виконавчий лист №686/14410/15-ц від 19.04.2017 року виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про усунення перешкоди в користуванні квартирою та вселити [PERSON] у квартиру за №47 в будинку 10/1 В по вул.. Озерній у м. Хмельницькому. 25.04.2017 року відкрито виконавчі провадження за вказаними виконавчими документами №53810059, №53810033, №53810209 та №53810196 відповідно. Державним виконавцем 31.05.2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №53810196 з виконання виконавчого листа №686/14410/15-ц від 19.04.2017 року виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про усунення перешкоди в користуванні квартирою та вселення [PERSON] у квартиру за №47 в будинку 10/1 по вул.. Озерній у м. Хмельницькому, у звязку із повним виконанням рішення суду згідно акта державного виконавця від 29.05.2017 року. На даний час постанова від 31.05.2017 року не скасована, чинна. Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника 29.05.2017 року накладено арешт на ? частки квартири, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Озерна, буд. 10/1 В, кв. 47. Зазначена квартира передана на відповідальне зберігання [PERSON], що посвідчено його власноручним підписом. Державним виконавцем боржнику та стягувачеві за виконавчим документом 14.05.2017 року за вих. №20668 направлено повідомлення про проведену експертну оцінку арештованого нерухомого майна. Звіт про оцінку майна станом на 05.12.2017 року сторонами не оскаржувався. 20.07.2017 року державним виконавцем направлено заявку на реалізацію: ? частки квартири, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Озерна, буд. 10/1 В, кв. 47 до Хмельницької філії ДП «Сетам». Згідно з правилами ч. 1 ст. 61 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у\~частині восьмій\~статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Відповідно до Розділу ІХ Порядку реалізації арештованого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції від 29.09.2016 року №2831/5 не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється Організатором на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому\~статтею 57\~Закону України «Про виконавче провадження». У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється Організатором на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому\~статтею 57\~Закону України «Про виконавче провадження». Електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна неодноразово призначалися, згідно вимог чинного законодавства, але тричі не відбулися у звязку з відсутністю допущених учасників торгів згідно протоколів №279156 від 15.08.2017 року, №282856 від 04.09.2017 року, №286783 від 25.09.2017 року. У звязку із тим, що майно не було реалізовано на прилюдних торгах 09.10.2017 року, державний виконавець повідомив про це стягувача, запропонувавши залишити нереалізоване майно за собою згідно із ч. 6 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивачем [PERSON] 10.10.2017 року згідно відмітки на заяві від 03.10.2017 року отримано матеріали виконавчих проваджень №53810059, №53810033, №53810209 для ознайомлення та їх копії. Відповідно 10.10.2017 року [PERSON] дізнався про те, що державним виконавцем вчиняються дії щодо передачі нереалізованого майна стягувачеві в порядку передбаченому ст.. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» яка в свою чергу, письмово висловила згоду залишити за собою майно в рахунок погашення боргу, внаслідок чого державний виконавець прийняв відповідну постанову та склав акт від 11.10.2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-109цс16 міститься висновок, відповідно до якого за змістом частини девятої статті 62 Закону № 606- XIV оспорювані постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу фактично є правочинами, на підставі яких відбувається подальше оформлення стягувачем права власності на це майно, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обвязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Суд вважає, що головним державним виконавцем Другого відділу Державнеої виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] про передачу майна стягувачу від 11 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні №53810059 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми коштів порушено вимоги вище зазначеної норми Закону а саме, залишено поза увагою, що боржнику [PERSON] на підставі рішення суду належить автомобіль марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, тип кузова легковий седан-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], будівельні матеріали, використані на будівництво будинку на земельній ділянці № 175 у садівничому кооперативі «Лідія» у м. Хмельницькому тому боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави застосовувати такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи і житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності відповідно до інтересів суспільства. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань. В Україні право на житло закріплено в Конституції України 1996 р. яка визначила, що кожен має право на житло і держава створює умови, за якими кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обовязок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду. Випадків позбавлення права власності лише на тій підставі, що власник не виконує свого обовязку щодо утримання належного йому майна (відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України тягар утримання майна лежить на власнику, ні ЦК, ні іншими законами України не передбачено. Суд рахує, що поза увагою державного виконавця залишилась та обставина, що позивач є власником ? частини квартири №47 яка знаходиться в будинку №10/1-В по вулиці Озерній у м. Хмельницькому у цій квартирі він зареєстрований та постійно проживає, інше житло в [PERSON] відсутнє. Тобто передавши ? частину квартири [PERSON] в рахунок боргу за виконавчими документами, державний виконавець фактично позбавив його прав на житло, згідно вимог чинного законодавства України. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що поданий [PERSON] позов є обгрунтованим тому підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати рівними частками у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1280 гривень.

Outcome: approved