Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою, що за адресою: [ADDRESS] та зняття з реєстрації. Позивачка позов мотивує тим, що відповідач зареєстрований у квартирі № [ADDRESS], яка належить позивачці на праві приватної власності. Оскільки відповідач зареєстрований за вищевказаною квартирою комунальні послуги по утриманню вище вказаної квартири комунальні служби нараховують з урахуванням двох осіб. Однак відповідач не проживає в квартирі, а наявність реєстрації відповідача змушує позивачку сплачувати комунальні послуги за відповідача. Оскільки, відповідач фактично у спірній квартирі не проживає два роки, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Заявою від 17 травня 2017 року позивачка уточнила позовні вимоги, відповідно до яких просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення та газети «Львівська пошта» від 25 травня 2017 року та «Урядовий кур'єр» від 25 травня 2017 року. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого позивач не заперечила. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 жовтня 2011 року та витягу про державну реєстрацію прав № 31861448, від 01 листопада 2011 року виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» квартира, що за адресою [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON]. Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності д ч.2 ст. 406 ЦК України - сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно дост.405 ЦК Україничлени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки Форми № 2 вих. № 827 від 21 квітня 2017 року виданої ЛКП «Затишне» в квартирі № [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], як власник та [PERSON], [INFO], як син власниці. Факт не проживання у квартирі відповідача [PERSON], підтверджується актами комісії ЛКП «Затишне» від 23 вересня 2015 року, 11 листопада 2015 року, 28 січня 2016 року, 07 грудня 2016 року та 20 квітня 2017 року. Згідно із ч.1 ст.71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду УкраїниПро деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України №2 від 12.04.1985 року, згідно із ст.107 Житлового кодексу УРСР наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Вивчивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з поданих позивачем документів, а саме актів, яким суд надає віри, встановлено факт відсутності відповідача у спірному житлі з 2013 року. Жодних поважних причин не проживання відповідачів за місцем реєстрації судом не встановлено Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, та оцінивши їх в сукупності, враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] відсутній за зареєстрованим місцем проживання - в квартирі [ADDRESS] без поважних причин та більше строку, встановленого ст.405 ЦК України, а саме понад один рік, те не бере участі у витратах по утриманню квартири, а значаться там лише зареєстрованими, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача такими, що втратили право користування жилим приміщенням- квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved