Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, який у вересні 2018 року уточнив та просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що правовстановлюючий документ - дублікат договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 жовтня 1997 року виданий 04 червня 2004 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, реєстровий №1-1388, на підставі якого [PERSON] купила земельну ділянку, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5, площею 1500 кв.м., переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, належить [PERSON], померлій 13 липня 2010 року; визнати за ним, [PERSON] право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5, площею 1500 кв.м., переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 13 липня 2010 року; визнати за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 13 липня 2010 року. Адвокат позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.55). Представник третьої особи Пятої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з копією спадкової справи №05/2011, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що 13 липня 2010 року у віці 70 років померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ №345137 від 21 липня 2010 року виданим Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації смертей 21 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за №5092 (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5. За часи свого життя, [PERSON] заповітів не складала. Позивач після смерті матері, як спадкоємець за законом, звернувся до державного нотаріуса Пятої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (а.с.89). Але, у звязку з тим, що неможливо встановити факт належності спадкодавцю спадкової земельної ділянки, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 лютого 2018 року (зворотній бік а.с.109). Відповідно до ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Встановлено, що дійсно 07 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] (спадкодавцем) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1500 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-1388. На спадковій земельній ділянці був розташований житловий будинок загальною площею 194,7 кв.м. житловою площею 62,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, які згідно Технічного паспорту були побудовані у 1991 році (а.с.31-34). Відповідно до ст. 225 ЦК України в редакції 1963 року, право продажу майна належить власнику. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія Дн № 006287, виданого Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району і області 14 листопада 1996 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9338 (а.с.19). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно статті 319 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються судовим порядком, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. 04 червня 2004 року [PERSON] отримала дублікат договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 07 жовтня 1997 року, замість втраченого (а.с.18). Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення та обумовлено необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно, і врегульовані нормами цивільного та земельного законодавства України. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним факт належності спадкодавцю [PERSON] померлій 13 липня 2010 року дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 07 жовтня 1997 року, виданого 04 червня 2004 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, на підставі якого [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5, площею 1500 кв.м., передану для будівництва та обслуговування жилого будинку. Відповідно до довідки Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області №1553 від 03 червня 2014 року, встановлено, що відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5 в Державному земельному кадастрі відсутні (а.с.21). Відповідно до довідки Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 494/2-14 від 06 червня 2014 року, встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на земельну ділянку та житловий будинок розташованих за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5 відсутня (а.с.20). Відповідно до довідки КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації від 06 червня 2014 року № 223 право власності на спадкове майно відсутня, архівна справа не виготовлялась (а.с.22). Тож, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями ст. 30 ЗК України, до набувача від відчужувача автоматично переходило право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження, з необхідністю подальшого оформлення переходу права власності. Відповідно до ст. ст. 182, 210 ЦК України (в редакції 2004 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 158 ЗК України передбачає, що судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Як передбачено ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осібна земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г)визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до змісту ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Аналогічна норма щодо порядку реєстрації права власності зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, в якому також наголошено, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в\~ розясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у\~судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач прийняв спадщину і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 13 липня 2010 року, на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Новоолександрівка Новоолександрівська сільська рада вул. Славянська, 5. Судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved