Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум» про визнання недійсним Кредитного договору № 0035\\08\\00-СLNv від 05.08.2008 р., укладеного з АКБ «Форум», визнання недійсним Договору поруки, укладеного 05.08.2008 р. між АКБ «Форум» та [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.08.2008 р. між позивачем та АКБ «Банк Форум» був укладений Кредитний договір, відповідно до якого Банк відкрив відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 45000 доларів США, строком до 03.08.2018 р. З метою забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором від 05.08.2008 р. того ж дня між АКБ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений Договір поруки. Позивач зазначає, що при укладенні кредитного договору Банком були не дотримані вимоги цивільного законодавства, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зазначені порушення норм чинного законодавства при укладенні кредитного договору, на думку позивача, є підставами для визнання кредитного договору недійсним. Також, в обґрунтування свого позову позивач зазначає, що відповідно до Додатку № 1 до Договору, яким визначено порядок погашення кредитної заборгованості, платежі по погашенню основної суми та процентів за користування кредитом щомісяця відрізняються один від одного, тобто визначені за формулою зі змінними величинами, а тому зазначені положення суперечать ч.5 ст11 Закону України «Про захист прав споживачів» Позивач посилається на дискримінаційність та несправедливість умов Кредитного договору, оскільки він передбачає лише відповідальність Позичальника, і не визначає відповідальності Кредитора, що є підставою для визнання його недійсним. Також, як на одну із підстав недійсності Кредитного договору, позивач у своїй позовній заяві зазначає на порушення Банком вимог чинного законодавства щодо вираження валюти зобов»язання по сплаті пені, штрафів у доларах США. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі і просила суд позов задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві, посилаючись на порушення норм чинного законодавства при укладенні оспорюваних договорів. Представник відповідача - ПАТ «Банк Форум» заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що Банк «Форум» на момент укладення Кредитного договору мав відповідні ліцензії на право здійснення валютних операцій. Зобов»язання за Кредитним договором є не лише повернення кредиту та сплати відповідних відсотків, але і сплата штрафних санкцій, комісій та інших платежів, які нерозривно пов»язані з основним зобов»язанням, а тому можуть бути виражені у валюті основного зобов»язання. Крім того, представник відповідача посилалась на безпідставність тверджень позивача про порушення умов Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначені обставини вже були предметом розгляду у справі за позовом Банк «Форум» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості і не знайшли свого підтвердження. Відповідач [PERSON] визнав позов і не заперечував проти його задоволення. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши представника позивача, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2008 р. між позивачем та АКБ «Банк Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» був укладений Кредитний договір, відповідно до якого Банк відкрив відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 45000 доларів США, строком до 03.08.2018 р. З метою забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором від 05.08.2008 р. того ж дня між АКБ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений Договір поруки. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зазначена операція була проведена банком на виконання умов договору на підставі письмової заяви позичальника, що підтверджується належними доказами у даній справі. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до умов Кредитного договору, кредит позивачу надавався у іноземній валюті. Позивач посилається у своєму позову на порушення Банком умов чинного законодавства щодо вираження зобов»язань по сплаті штрафних санкцій в іноземній валюті Положеннями статті 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Але вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (стаття 1) надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій. Спеціальне банківське законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань. Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що кредитними операціями є операції, вказані зокрема в п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону, а саме операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Пунктом 3 ч. 1 ст. 47 Закону передбачено, що операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик банки мають право здійснювати на підставі ліцензії. Згідно абзацу 8 ч. 1 ст. 2 Закону, банківською ліцензією є документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність», операції, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті (серед яких операції з розміщення залучених коштів в національній та іноземній валюті) належать виключно до банківських операцій, здійснювати, які у сукупності дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію. Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» - індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Пунктом «в» ст. 5 Декрету встановлено вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на даний час, законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті, як критерії їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Пунктом 1.5 Положення НБУ № 843 від 14.10.2004 року визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 рок № 15-93 визначено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальних ліцензій, на весь період дії режиму валютного регулювання. Таким чином, спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Чинне законодавство України, яке було чинне на час укладання кредитного договору, чітко визначає правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. З боку відповідача в якості доказу у справі надані копія банківської ліцензії, виданої АКБ «Форум» на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ст..2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов»язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов»язання придбати право вимоги боргу будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов»язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов»язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Тобто, сплата штрафних санкцій, комісій та інших платежів, які нараховуються на суму кредиту є складовою кредитного зобов»язання. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У своєму позові позивач посилається на порушення відповідачем умов ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що на його думку, є підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень зазначеного Закону у разі ненадання даної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а саме у виді штрафу або відшкодування шкоди. Однак, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачена можливість визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання або надання неповної інформації про послуги. Крім того судом встановлено, що позивач, підписавши Кредитний договір, засвідчив, що він отримав до укладення Договору умови кредитування, визначені ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що зазначено в розділі 7 Договору, в зв»язку з чим посилання позивача на порушення Банком зазначених норм чинного законодавства є безпідставними. Також судом встановлено, що 30.04.2015 р. Голосіївським районним судом м.Києва було ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Банк Форум» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, яке залишено без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 14.07.2015 р. В ході апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції перевірялись посилання [PERSON] на порушення вимог ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні Кредитного договору, і зазначені обставини не знайшли свого підтвердження, про що зазначено в ухвалі суду. Не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду посилання позивача на дискримінаційність умов Кредитного договору в частині відповідальності Позичальника, оскільки розділ 4 Кредитного договору містить положення, які визначають відповідальність обох сторін Договору. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним Кредитного договору № 0035\\08\\00-СLNv від 05.08.2008 р., укладеного з АКБ «Форум», визнання недійсним Договору поруки, укладеного 05.08.2008 р. між АКБ «Форум» та [PERSON], є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed