Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27214 грн. 51 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що 27.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №К3R0RX23400055 у розмірі 559 грн. 87 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов»язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов»язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 1161 грн. 72 коп. заборгованості за кредитом, 9518 грн. 04 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 123 грн. 20 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 14639 грн. 43 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1272 грн. 12 коп. (процентна складова). Представник позивача Давиденко М.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, а також просили суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому відповідач та його представник вказують на те, що відповідач кредитний договір з позивачем не укладав, оскільки його не влаштували умови кредитування, товар, для придбання якого начеб-то оформлювався кредит, не отримував, жодної оплати по погашенню кредиту не здійснював. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №К3R0RX23400055 у розмірі 559 грн. 87 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с.6-7, 10-17). Як свідчить розрахунок, відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з: 1161 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом, 9518 грн. 04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 123 грн. 20 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14639 грн. 43 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором, а також штрафів відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1272 грн. 12 коп. (процентна складова) (а.с.4-5). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Виходячи з наведеного вищезазначений кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим. Згідно п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Офіційне тлумачення статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» надано також Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.11 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дійсно, відповідно до 5.5. Умов та правил надання банківських послуг, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як встановлено судом, кредитний договір було укладено 27.08.2006 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 17.10.2013 року, а тому строк позовної давності є пропущеним. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що вказаний строк не є пропущеним, так як відповідачем 26.02.2009 року було добровільно здійснено проплату по кредитному договору, оскільки даний факт заперечував в судовому засіданні відповідач, вказуючи на те, що вказані кошти були без його згоди зняті банком з його банківської картки. Доказів того, що дану проплату відповідач здійснив особисто та добровільно, представником позивача суду не надано. Таким чином, у зв'язку із тим, що загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого цивільного права та інтересу сплив, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed