Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15 вересня 2006 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH4КР11981770, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 7549 гривень 10 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, а відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, при цьому в період сплати відповідач повинен надавати позивачеві грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 27 січня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 26 428 гривень 79 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2934 гривні 57 копійок, по процентам за користування кредитом - в розмірі 9749 гривень 63 копійки, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі - 12009 гривень 89 копійок та штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 гривень і у вигляді процентної складової в розмірі 1234 гривні 70 копійок, які в добровільному порядку відповідач не сплачує, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідачем зобов'язання по поверненню кредитних коштів в добровільному порядку виконані не були. Факт повного повернення відповідачем взятих в кредит грошових коштів заперечувала, пояснивши, що квитанція, яку видали відповідачеві при сплаті чергового щомісячного платежу з відміткою про погашення кредиту, свідчить лише про те, що ним було погашено повністю щомісячний платіж, а не всю суму кредиту, про що йому було достовірно відомо, але він ухилявся від сплати всієї суми кредиту, тому банк був змушений звернутися з даним позовом до суду. На підтвердження погашення кредиту відповідач повинен був отримати від банку відповідну довідку згідно Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам, а така довідка ним суду не надана. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно брав кредит у позивача, який повинен був повернути до 15 березня 2010 року. В червні 2009 року він прийшов до відділення банку з метою дострокового повного погашення кредиту, де йому повідомили, що залишок кредиту у нього незначний, прийняли необхідну суму платежу та видали квитанцію про погашення кредиту, а іншу частину наявних у нього грошових коштів прийняти відмовились у зв'язку з повним погашення кредиту. Він намагався у працівників банку з'ясувати як відбулося погашення залишку його кредиту, але в наданні іншої інформації йому було відмовлено. Після цього він не здійснював платежів, оскільки був введений працівниками банку в оману про виконання свого обов'язку, у зв'язку з чим просив в задоволені позову відмовити. В той же час, пояснив суду, що розумів, що тіло кредиту та відсотки ним сплачені не в повному обсязі, але після відмови працівників банку отримати у нього достроково всю суму кредиту з видачею квитанції по погашенню кредиту більше платежів не здійснював, але у 2013 році, колі він оформив в цьому ж банку зарплатну картку, у нього зняли з картки частину заробітної плати, в зв'язку з чим він знову звернувся до банку для з'ясування питання щодо спірного кредиту, в тому числі у письмовій формі. На його заяву через чотири роки банк йому повідомив, що у нього борг за кредитом, який необхідно погашати, але до цього ніхто до нього з приводу повернення кредиту не звертався і від банку ні в письмовій формі, ні за телефоном повідомлень про наявну заборгованість він не отримував. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно ст.610, ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.15), як позикодавцем, та відповідачем [PERSON], як позичальником, був укладений кредитно-заставний договір №DNH4КР11981770, який складається із заяви, підписаної позичальником та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, за яким останній отримав кредит в сумі 7549 гривень 10 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 березня 2010 року (а.с.6). Відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позивач зобов'язався надати позивачу кредит, а відповідач зобов'язався повернути кредит до 15 березня 2010 року шляхом сплати в період з 15 по 22 число кожного місяця на користь банку щомісячного платежу у сумі 273 гривні 21 копійка, сплачуючи кредит, відсотки за користування кредитом, а також комісію та інші платежі, визначені в Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та відсотків на вимогу позивача достроково сплатити кредит, відсотки, пеню та інші платежі відповідно до умов договору, при цьому сторони відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт») досягли взаємної домовленості щодо встановлення за даним договором строку позовної давності по всім видам платежів тривалістю у 5 років (а.с.10), що не суперечить вимогам ст.257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, в тому числі позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), при цьому відповідно до ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатив в повному обсязі та у встановлені кредитним договором строки суму кредиту, відсотки, нараховані за порушення умов договору пеню та штрафи, в зв'язку з чим за розрахунками позивача станом на 27 січня 2014 року (а.с.4-5) утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 2 934 гривні 57 копійок, при цьому з розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитом, відсотками та пені була за спірним кредитом і на день закінчення його дії. Тобто станом на 15 березня 2010 року, про що було достовірно відомо відповідачеві навіть після отримання ним в банку квитанції щодо повного погашення кредиту, що він підтвердив і в судовому засіданні. З урахуванням досліджених доказів у справі, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт порушення відповідачем в односторонньому порядку умов укладеної кредитної угоди, внаслідок чого суд у відповідності до ст.ст. 526, 611,615, 1049, 1054 ЦК України і приходить о висновку про часткове задоволення позову, враховуючи при цьому доводи відповідача про те, що працівниками банку в червні 2009 року було видано йому квитанцію про погашення кредиту (а.с.36,97), в зв'язку з чим він вважав, що кредит у нього погашено і припинив здійснювати платежі. В судовому засіданні відповідачем надано для огляду суду видану банком квитанцію від 02 червня 2009 року (а.с.97), в якій міститься відомості про повне погашення кредитної заборгованості відповідача. Таким чином, доводи відповідача про те, що він не сплачував свої кредитні зобов'язання з 02 червня 2009 року, оскільки був введений банком в оману про погашення кредиту, є обґрунтованими. В той же час, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути наявну на день закінчення строку дії договору, тобто станом на 15 березня 2010 року заборгованість по кредиту в сумі 2934 гривні 57 копійок, оскільки відповідачеві було достовірно відомо, що повністю погашення кредиту на червень 2009 року ним здійснено не було, а також слід стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1324 гривні 63 копійки. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Крім заборгованості по тілу кредиту та процентах згідно розрахунку позивача (а.с.4-5) мається заборгованість по нарахованій пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за спірним кредитним договором за період з 15 вересня 2006 року по 15 березня 2010 року, тобто кінцевий термін виконання зобов'язання, в сумі 280 гривень 56 копійок, які суд вважає необхідним стягнути з відповідача, оскільки в період до червня 2009 року ним допускались випадки несвоєчасної сплати щомісячних платежів, внаслідок чого позивачем і нараховувалась пеня та штрафи. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та в розмірі 1 234 гривні 70 копійок (процентна складова), які передбачені пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, оскільки відповідач допускав порушення виконання умов договору. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 15 березня 2010 року в сумі 6274 гривні 46 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2 934 гривні 57 копійок, по процентам за користування кредитом в розмірі 1324 гривні 63 копійки, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 280 гривень 56 копійок, штраф у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 гривень і у вигляді процентної складової в розмірі 1 234 гривні 70 копійок, а в задоволені решти позову необхідно відмовити, оскільки суд вважає, що у зобов'язані добросовісно повинні діяти обидві сторони, в тому числі і банк. В той же час, банк як сторона за кредитним договором та позивач за даним позовом діяв недобросовісно, оскільки, достовірно знаючи про наявність у відповідача боргу за спірним кредитним договором ще починаючи з червня 2009 року до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся лише в лютому 2014 року, в зв'язку з чим за період за розрахунками позивача у відповідача виросла заборгованість за процентами та пенею (а.с.2,4-5). Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в зв'язку із частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial