Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини [PERSON] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог посилається на те, що сторони від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який з моменту народження проживає у будинку, що належить батькам позивача. Відповідачка також зареєстрована в цьому будинку, але вже тривалий час фактично проживає за іншою адресою, при цьому у вихованні та утриманні спільного сина сторін участі не приймає, не цікавиться його життям та інтересами. Вважає, що доцільно визначити місця проживання дитини сторін разом з позивачем, оскільки це буде відповідати інтересам дитини, оскільки будинок в якому він проживає з сином, має належні умови для проживання, відпочинку та розвитку дитини. В кімнаті де живе син наявні меблі, окреме ліжко для сина, комп`ютер для навчання та розваг, дитячі іграшки. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку, має достатню кількість одягу, взуття та інших речей для задоволення своїх потреб. Тому вважає, що місцем проживання дитини слід визначити саме за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем його батьком. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві і просили позов задовольнити. Представник третьої особи Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради (як орган опіки та піклування), в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, пояснив суду, що органом опіки та піклування складено висновок про доцільність визначення місця проживання дитини сторін разом з батьком, при цьому було обстежено, місце проживання позивача, з`ясовано характеристику дитини в школі та інші обставини, які дали підстави для такого висновку органу опіки та піклування. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, пояснила суду, що вона є бабусею дитини сторін і матір`ю позивача. З самого народження дитина проживає в її будинку спочатку з позивачем і відповідачкою, а після припинення шлюбних відносин між сторонами, з позивачем. Вона не заперечує проти проживання дитини в її будинку, вважає, що дитина має належні умови проживання і проживання дитини з батьком буде відповідати інтересам дитини. Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена за зареєстрованим місцем свого проживання, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи (а.с. 50). Суд, вислухавши позивача, його представника та третіх осіб, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України - Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Судом встановлено, що у сторін, які перебувають у шлюбі з 17 червня 2013 року, є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане 01 жовтня 2013 року Павлівською сільською радою Солонянського району, Дніпропетровської області (а.с. 11). Згідно довідки Комунального опорного закладу освіти «Новопокровський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 263 від 08 вересня 2020 року, [PERSON] навчається в 1 класі Павлівської філії І ступеня комунального опорного закладу освіти «Новопокровський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с. 16). Відповідно до заповіту [PERSON] , складеного 15 липня 2016 року, спадкоємцем її майна є [PERSON] (а.с. 34). Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №48199525 від 24 червня 2017 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу (а.с. 33). З довідки виконавчого комітету Новопокровської селищної ради № 063 від 04 березня 2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] проведеного за дорученням органу опіки та піклування Новопокровської селищної ради, обстеження проводилось за адресою: [ADDRESS] , будинок складається з трьох кімнат, має газове опалення, централізоване водопостачання, станом на 03 березня 2020 року створені належні умови для проживання дитини, для батька і дитини виділена окрема кімната, в наявності меблі, комп`ютер, дитячі іграшки (а.с. 12). Згідно довідки про доходи [PERSON] , виданої ТОВ «АГРОПЛАЗА», [PERSON] працевлаштований на підприємстві з 02 грудня 2019 року на посаді підсобного робітника за період з грудня 2019 року по лютий 2020 року має сукупний дохід в розмірі 13015 грн. 67 коп. (а.с. 13). З характеристики [PERSON] виданої директором ТОВ «АГРОПЛАЗА», [PERSON] станом на 02 березня 2020 року характеризується задовільно (а.с. 14). З довідок № 345 від 21 вересня 2020 року та № 497 від 21 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] в реєстрі психічно хворих та реєстрі наркологічних хворих не перебуває і за медичної допомогою протягом останніх трьох років не звертався (а.с. 35, 36). Рішенням виконавчого комітету Новопокровської селищної ради № 1 від 23 жовтня 2020 року, визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопокровської селищної ради, орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає кращим інтересам дитини, визначення місця проживання [PERSON] разом з його батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38). З`ясувавши обставини по справі та оцінивши надані докази на підтвердження зазначених обстави, суд вважає, що за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , створено належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини [PERSON] , якому на момент розгляду справи не виповнилось десять років, враховуючи, що дитина проживає за вказаною адресою з дня народження, відвідувала дитячий садок, на даний час відвідує школу, батько піклується про дитину, приймає активну участь в її житті, тому суд вважає, що в інтересах дитини буде визначення місця проживання разом з батьком за вказаною адресою. При цьому при прийнятті рішення судом враховано, що позивач - батько дитини, має постійний заробіток, є фізично та психічно здоровим, має позитивну характеристику, а також те, що третя особа [PERSON] , володільцем будинку за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємець, не заперечує проти визначення місця проживання дитини в її будинку. Відповідачкою не зазначено та не доведено суду будь-яких обставин чи доказів проти можливості визначення місця проживання дитини з батьком за вказаною адресою. У зв`язку з чим суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 17, 22). На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved