Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2012 року. Зазначає, що в даній квартирі зареєстрований, але не проживає син колишньої дружини - відповідач [PERSON] який виїхав на постійне місце проживання в іншу країну, а реєстрація його місця проживання у належній квартирі створює позивачу перешкоди в користування та розпорядженні власністю. У зв`язку з цим позивач просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 25.10.2019 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді від 25.11.2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначений розгляд справи по суті. У судове засідання позивач не з`явився, до початку розгляду справи по суті представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.12.2012 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію №22д/8958 від 15.10.2019 року виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці, у даній квартирі зареєстровані троє людей, а саме: [PERSON] , [PERSON] , та відповідач [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач протягом останніх 2-ох років не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин, що підтверджується актом № 215 від 16.10.2019 року , який складений комісією з жителів будинку та затверджено директором ТОВ «Єврокомубуд». Норми права, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. З ч. 1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З ч. 2 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. [PERSON] вселився у спірну квартиру як член сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. [PERSON] після розірвання шлюбу матері з [PERSON] спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. та від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved