Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним Іпотечного договору № 42.02-11\\979 від 15.12.2006 р., що укладений між сторонами у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 42.06-07\\565 від 15.12.2006 р. між сторонами був укладений Іпотечний договір № 42.02-11\\979 від 15.12.2006 р., відповідно до якого в іпотеку банку передані майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру за адресою: м.Київ, вул.Конєва, 4 секція «А». Позивач посилається на те, що зазначений договір іпотеки є недійсним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваного договору, відповідно до якого майнові права на квартиру не могли бути предметом іпотеки. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на те, що Іпотечний договір про передачу в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» майнових прав на квартиру, який укладений між сторонами у справі, є недійсним, оскільки суперечить положенням закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення договору і зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України та є обов»язковою для застосування судами загальної юрисдикції. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що на момент укладення Іпотечного договору [PERSON] був власником майнових прав на квартиру, а тому мав право на передачу їх в іпотеку. Крім того, представник відповідача подав заяву про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 42.06-07\\565, відповідно до якого Позичальник отримав в кредит кошти в розмірі 111186 доларів США зі сплатою 12,25% річних та встановленим порядком погашення суми заборгованості відповідно до Графіку, погодженого сторонами. В забезпечення виконання Позичальником умов Кредитного договору, 15.12.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Іпотечний договір № 42.02-11\\979 про передачу Іпотекодавцем в іпотеку Іпотекодержателю майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру № 16, розташовану на 4 поверсі в житловому будинку, будівництво якого здійснюється за адресою: [ADDRESS], секція «А». За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Як зазначалось судом вище, оспорюваний Іпотечний договір був укладений 15.12.2006 р. Положення статті 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, не визначали майнові права як предмет іпотеки. Зазначені зміни щодо визначення майнових прав на об»єкт незавершеного будівництва, як предмет іпотеки, були внесені Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва». Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1732 цс 15 від 02.12.2015 р. і в силу положень ст..360-7 ЦПК України є обов»язковою для застосування судами загальної юрисдикції. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Укладений між сторонами Іпотечний договір № 42.02-11\\979 від 15.12.2006 р. суперечив положенням Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка чинна на момент укладення договору, а отже даний правочин є недійсним. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом і вважає, що заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не може бути задоволена з наступних підстав. В силу положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з положеннями ст..267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.6.3 Іпотечного договору він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення Основного зобов»язання. Дія цього Договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку». Як зазначалось судом вище, оспорюваний Іпотечний договір був укладений з метою забезпечення виконання Кредитного договору № 42.06-07\\565, який був укладений на строк до 14.12.2021 р. З боку відповідача суду не надано будь-яких доказів на підтвердження пропуску позивачем строків позовної давності при зверненні до суду, враховуючи те, що строк виконання зобов»язань за укладеними договорами не настав. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved