Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 20 квітня 2001 року на підставі Договору купівлі-продажу він придбав у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ціною 2000 гривень, гроші за придбану квартиру передав повністю продацям і отримав ключі від квартири. Договір купівлі-продажу був посвідчений ними в Маловисківському відділені Української товарної біржі від 20 квітня 2001 року реєстраційний номер 137574. Починаючи з квітня 2001 року він проживає в даній квартирі, що підтверджується актом встановлення факту проживання від 27 травня 2016 року складений [PERSON] селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області та довідкою про місце проживання, виданою [PERSON] селищною радою Маловисківського району від 03 чернвя 2016 року, сплачує за утримання квартири всі необхідні платежі за житлово-комунальні послуги, здійснив у ній ремонт. Однак, коли він звернувся до Смолінського селищної ради Маловисківського району для реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі, йому було відмовлено з тих підстав, що Договір купівлі-продажу нотаріально не оформлений, офрмити у нотаріальному порядку він не має можливості, оскільки плпередні власники квартири [PERSON] та [PERSON] після її продажу виїхали в невідомому напрямку, з того часу позивачу невідоме їх місце проживання. В судове засіданні позивач не з»явився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце судового розгляду в судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце судового розгляду, через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначає, що визнає позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи повідомленими належним чином про день, час та місце судового розгляду, в судові засідання не з»явилися. З урахуванням зазначених вище обставин справи, суд вважає можливим за відсутності осіб, що беруть участь у справі, проводити судовий розгляд справи. Дослідивши письмові пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, матеріали цивільної справиі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 квітня 2001 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та за дорученням № 181 від 19 квітня 2001 року від імені [PERSON], іменовані «Продавець» та [PERSON], іменований «Покупець» було укладено Договір купівлі-продажу нерухомості, який зареєстрований Маловисківським відділом реєстрації ТБ «Українська», реєстраційний № 137574 (а.с. 12). За Договором купівлі-продажу нерухомості від 20 квітня 2001 року, «Продавець» продав, а «Покупець» придбав квартиру [ADDRESS], житловою площею 26,9 кв.м. та підсобних приміщень: «1» - коридор площею 7,9 кв.м., «2» кладова площею 0,9 кв.м., «3» - кімната площею 13,7 кв.м., «4» - кімната площею 13,2 кв.м., «5» кухня площею 5,6 кв.м., «6» ванна площею 2,1 кв.м., «7» - туалет 0,9 кв.м., балкон площею 0,6 кв.м.. З п. 3 Договору купівлі-продажу нерухомості від 20 квітня 2001 року вбачається, що об»єкт нерухомості проданий за 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.), які «Продавець» одержав від «Покупець» до підписання Договору. З матеріалів справи вбачається, що вказаний Договір купівлі-продажу нерухомості від 20 квітня 2001 року нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у відповідній установі бюро технічної інвентаризації. Згідно Довідки [PERSON] дільниці Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» № 16 від 08 серпня 2016 року право власності на квартиру № 50, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, смт. Смоліне, вул. Казакова, буд. 13, зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], на підставі Договору обміну від 13 грудня 1993 року, посвідченого [PERSON] селищною радою реєстровий № 702 (а.с. 70). З матеріалів цивільної справи, зокрема Акту встановлення факту проживання від 27 травня 2016 року, Довідкою про склад сім»ї від 03 червня 2016, Довідкою КП «Енерговодоканал» від 31 травня 2016 року, Договором про надання послуг з газопостачання у квартирі від 06 вересня 2007 року, Договором про користування електричною енергією від 31 липня 2005 року, Договором про надання комунальних послуг від 15 травня 2007 року, копіями квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг вбачається, що позивач [PERSON] проживає в квартирі № 50, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, смт. Смоліне, вул. Казакова, буд. 13 з квітня 2001 року, сплачує за її утримання житлово-комунальні послуги (а.с. 9-11, 18-22, 72). Відповідач [PERSON] в квартирі № 50, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, смт. Смоліне, вул. Казакова, буд. 13 не проживає з квітня 2001 року, що підтверджується Актом встановлення факту непроживання від 11 липня 2016 року складеного [PERSON] селищною радою (а.с. 74). Судом також встановлено, що відсутні будь-які судові спори, що стосуються даної квартири і вона не перебуває під забороною відчуження та відсутні інші обтяження щодо нїй (а.с. 118-122). Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Вказана норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, інакше кажучи, обставини, у звязку з якими виникло володіння чужим майном, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття цього майна. З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 ЦК України, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство і т.ін.). Судом не встановлено факту заволодіння позивачем чужим майном з порушенням норм права, тому, зважаючи на обставини заволодіння цим майном, слід дійти висновку про те, що заволодіння чужим нерухомим майном було добросовісним та відкритим. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до\~\~\~ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків\~\~цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, враховуючи норми \~\~п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), позивач довів той факт, що він добросовісно заволодів чужим майном квартирою № 50, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, смт. Смоліне, вул. Казакова, буд. 13, і продовжує відкрито і безперервно володіти ним протягом більше як десять років. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що відповідачі у справі не порушували права позивача у справі, тому судові витрати у справі\~ необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved