Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу 184/1000 частки квартири [ADDRESS], укладеного 19.01.1998 року на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» між [PERSON] та [PERSON] Накіфом Борисовичем, [PERSON], яка діяла від свого імені, а також від свого імені та інтересах неповнолітнього [PERSON], а також від імені та в інтересах [PERSON]. У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що зазначений договір був укладений на вказаній біржі та зареєстрований в «Журналі реєстрації угод з нерухомістю» під №97-368М від 19.01.1998 року, згідно ЗУ «Про товарну біржу». Після виконання всіх умов договору, право власності перейшло до позивача, тому, після укладення даного договору його нотаріального посвідчення не здійснювали. Після смерті батька [PERSON], позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, однак йому було відмовлено на підставі того, що вищезазначений договір не був нотаріально посвідчений. Тому, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач участі у судовому засіданні не приймав, однак надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Відповідачі у судовому засіданні участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку, заперечення до позову не надходили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. \~\~ У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19.01.1998 року був укладений договір купівлі продажу 184/1000 частки квартири [ADDRESS], укладений на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» між [PERSON] та [PERSON] Накіфом Борисовичем, [PERSON], яка діяла від свого імені, а також від свого імені та інтересах неповнолітнього [PERSON], а також від імені та в інтересах [PERSON]. Право власності на вказану квартиру на підставі вищезазначеного договору було зареєстровано в ОМБТІ та РОН, с того часу [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав у даній квартирі, та сплачував відповідні комунальні послуги. Нотаріальне посвідчення даного договору здійснено не було, оскільки цей пункт було включено до зазначеного договору, відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». 20 листопада 2014 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №398871. Після його смерті відкрилася спадщина та позивач, як спадкоємець першої черги до майна померлого, звернувся у встановлений строк до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено на підставі того, що вищезазначений договір не був нотаріально посвідчений. Внаслідок невизнання нотаріальною конторою дійсності договору купівлі продажу позивач не може реалізувати свої права, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно, яке належало його батькові, що змусило його звернутися до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, з матеріалів справи вбачається, що усі суттєві умови договору купівлі продажу виконанні та зафіксовані у письмовій угоді. Крім того, судом встановлено, що угода купівлі продажу від 19.01.1998 року відповідала діючим на той час вимогам законодавства, а саме ЗУ «Про власність», ЗУ «Про товарну біржу», п. 49 Наказу Мінюсту України «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України», «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, яке знаходиться у власності юридичних та фізичних особі» від 09.06.1998 року, та будь яких прав третіх особі порушено не було. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов. На підставі викладеного та

Outcome: approved