Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя про визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON]. 22 листопада 2016 року предявив зазначені позовні вимоги до [PERSON], уточнивши їх протягом судового розгляду (а. с. 95-97). В уточненому позові (а. с. 161-165) зазначив, що є рідним братом [PERSON], чия смерть сталася 5 лютого 2016 року. Позивач і померлий походили від однієї жінки та мали різних батьків, тому їх по батькові різняться. Звернувшись у встановлений строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець другої черги за законом, отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що вмотивована ненаданням документів, які підтверджують спорідненість позивача та спадкодавця. Вказані обставини зумовили його звернення до суду. У звязку з викладеним просить встановити, що він та [PERSON], смерть якого сталася 5 лютого 2016 року, є рідними братами, визнати за ним право власності на належні спадкодавцеві квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Запоріжжі, а також банківські вклади, розміщені на рахунках померлого у фінансових установах. В судовому засіданні представник позивача просить про задоволення позову. Представник відповідача позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що її довірителька проживала разом з померлим однією сімєю як чоловік та жінка без укладення шлюбу з 15 жовтня 2010 року по день смерті спадкодавця. Зазначений факт встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили. [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом також звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Протягом спільного проживання з [PERSON] [PERSON] не лише не повідомляв про наявність у нього родичів, а навпаки, стверджував, що він їх не має. Через недоведеність права на отримання спадщини, що зумовлене спорідненістю зі спадкодавцем, просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 5 лютого 2016 року сталася смерть [PERSON] (а. с. 58). В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ст. 1269 ЦК є спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При спадкуванні за законом спадкоємцями другої черги є, зокрема, рідні брати та сестри спадкодавця, як випливає зі ст. 1262 ЦК України. До спадкоємців четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Факт постійного проживання відповідача із спадкодавцем однією сімєю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу в період з 15 жовтня 2010 року по 5 лютого 2016 року встановлений рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 17.05.2017 року, яке набрало законної сили (а. с. 67). З встановленням зазначеного факту у відповідача виникло право на отримання спадщини після смерті [PERSON] як у спадкоємця четвертої черги за законом в силу ст. 1264 ЦК України. Відповідач здійснила це право, звернувшись до нотаріальної контори протягом встановленого законом для прийняття спадщину строку, а саме: 22 лютого 2016 року (а. с. 55, зворотний бік) з відповідною заявою. Таку ж заяву було подано позивачем 12 липня 2016 року (а. с. 56). За розясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Вирішуючи вимоги позову, суд виходить з того, що право на спадкування позивача залежить від встановлення факту спорідненості певного ступеня з [PERSON], а встановлення цього факту виключає можливість реалізації права на спадкування за законом відповідачем. Дійшовши висновку про обґрунтованість заяви, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, доведені ним наданими фактичними даними, до яких, зокрема, відносяться показання свідків [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] показала суду, що доводилась померлому [PERSON] двоюрідною сестрою, а, крім того, перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Позивач, який є рідним братом [PERSON] по матері, також є її двоюрідним братом. Спорідненість свідка з позивачем та його померлим братом ґрунтується на спорідненості їхніх матерів, які доводилися одна одній рідними сестрами. Мати свідка [PERSON] Рагмія Гімадієвна, мати братів [PERSON] і [PERSON] [PERSON] Гімадієвна. Свідок і її двоюрідні брати народилися в селі Великі Тархани Тетюшського району Республіки Татарстан, звідки згодом разом зі своїми матерями переїхали до м. Баку. Після служби в лавах Збройних Сил [PERSON] приїхав на постійне місце проживання в м. Запоріжжя, де отримав право на вселення до квартири в одному з будинків по вул. 40 років Радянської України, куди він вселився зі своєю матірю [PERSON] Гімадієвною. Позивач також проживав в м. Запоріжжі, куди приїхав на запрошення брата, у якого в квартирі жив певний час. Свідок [PERSON] пояснила, що є донькою позивача та рідною племінницею [PERSON] Пояснила, що під час проживання батька з сімєю в м. Запоріжжі дядя часто відвідував їх. Після переїзду батька до м. Москви, де він створив нову сімю, свідок почала ріже бачитися з дядьком, спілкування з яким припинила в останні роки його життя. Проте брати постійно підтримували стосунки між собою шляхом листування, здійснення телефонних дзвінків. Показання вказаних свідків, які є джерелом доказів у відповідності до положень цивільного процесуального законодавства, містять детальну інформацію про події в житті родичів, етапи їхньої життєдіяльності, виказують обізнаність осіб, які брали безпосередню участь в подіях, що описують, у звязку з чим суд оцінює відомості, що містяться в цих свідченнях, як обєктивні, а самі показання належними та допустимими доказами. Інформація, що міститься в показаннях свідків, обєктивно підтверджується наданими свідками, а також позивачем письмовими та речовими доказами. Про походження позивача і спадкодавця від однієї особи і їхню спорідненість свідчать документи, що містять записи актів цивільного стану, зокрема: свідоцтво про народження позивача, з якого випливає, що він є сином [PERSON] (а. с. 105, 112,); довідка управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про те, що в заяві про видачу паспорта громадянина україни муртазіна Р.Г. в графі 5 як батьки зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 89) До доказів на користь позовних вимог про встановлення факту, який має юридичне значення, відносяться: копія ордеру на вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS], де серед членів його сімї, що вселяються разом з ним, зазначена мати [PERSON] (в дівочості [PERSON]) А.Г.; паспорти громадян [PERSON] та [PERSON], з яких випливає, що кожен з них є уродженцем одного й того самого населеного пункту села Великі Тархани Тетюшського району Республіки Татарстан (а. с. 113, 147); листи, адресовані [PERSON] позивачу, які містять інформацію про родинні стосунки кореспондентів (а. с. 119-124); фотографії з зображеннями позивача в товаристві померлого [PERSON] в різні періоди життя (а. с. 115-118). На висновок суду про доведеність факту, який має значення, і можливість використання наданих позивачем фактичних даних на користь позовних вимог не впливає зауваження представника відповідача про відмінність написання імені матері позивача і спадкодавця в різних документах і джерелах інформації ([PERSON] в свідоцтві про народження позивача порівняно з [PERSON] в заяві на видачу паспорта громадянина України, подану [PERSON]Г.), оскільки: по-перше, написання особою імені близької її людини не можна ототожнювати з написанням цього імені в офіційному документі; по-друге, навіть, якщо припустити, що такі посилання на імя мали б однакову силу, ця розбіжність не здатна спростувати сукупність інших фактичних даних, посилання на які і оцінку яких зробив суд. Не спростовують висновки суду і показання свідків [PERSON], [PERSON], оскільки ці свідки лише підтвердили факт спільного проживання спадкодавця і [PERSON], який, як зазначено, вже встановлений рішенням суду і, а його доведення є неналежним до цього судового розгляду. За розясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наявність згаданої судом постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а. с. 25) є підставою для звернення до суду, тому суд не вбачає перешкод для застосування захисту права позивача в обраний ним спосіб. Склад спадщини згідно із ст. 1218 ЦК України утворюють всі належні спадкодавцеві на момент смерті права та обовязки, що не припинилися внаслідок його смерті. Належність спадкодавцю майна, на отримання якого в порядку спадкування претендує позивач, підтверджують матеріали наданої суду спадкової справи (а. с. 55-87), тому суд знаходить за необхідне задовольнити вимоги позову про визнання права власності на це майно.

Outcome: approved