Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним. Також позивачем подавались заяви про уточнення та збільшення позовних вимог. Вказував, що 19.06.2008 року між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено споживчий кредитний договір №11362384000 від 19.06.2008 року, відповідно до якого він отримав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 56283,00 дол. США на придбання квартири за адресою м. Чернівці, пров. Ентузіастів 3/58. Процента ставка за користування даним кредитом встановлена 14% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 18.06.2035 року. В забезпечення виконання боргових зобовязань за вказаним договором між ним та банком був укладений договір іпотеки №88456 від 19.06.2008 року, відповідно до якого він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за вищевказаною адресою. Також 19.06.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений договір поруки № 212167. Позивач посилався на те, що при укладенні Договору про надання споживчого кредиту Банк допустив численні порушення. Вважав, що кредитний договір має бути визнаний недійсним з моменту укладення в звязку з тим, що перед укладенням договору працівник банку запропонував йому отримати кредит в іноземній валюті, мотивуючи тим, що кредит отриманий у доларах США буде для нього значно вигідніше, оскільки відсоткова ставка за користування кредитними коштами у гривнях є значно більшою ніж відсоткова ставка за отриманий кредит у валюті ввівши таким чином його в оману та не попередивши про ризики, щодо валютного кредитування. На день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 долар США = 4,65 грн. Не розуміючи всіх тонкощів у кредитних правовідносинах, будучи введений в оману працівниками банку, він погодився на отримання кредиту в іноземній валюті, цим самим працівниками банку умисно порушено положення ст. ст. 524, 533, 1054 ЦК України щодо істотних умов кредитного Договору від 19.06.2008 року, які визначають, що згідно чинного законодавства України предметом кредитного договору може бути лише гроші у вигляді української гривні, а не іноземна валюта. Крім цього перед укладенням кредитного договору працівники Банку не попередили його про валютні ризики. Перш ніж підписати кредитний договір вони були зобов'язані письмово проінформувати його про умови договору, про всі альтернативні варіанти кредитування та про реальну переплату за кредитом, дані роз'яснення повинні були бути підписані ним у спеціальному інформаційному листі. Обов'язковою умовою консультації є передання клієнтові повного розрахунку всіх платежів, пов'язаних з отриманням і супроводом кредиту, в розбивці за періодами і загалом за кредитним договором, а також розрахунок відсоткової ставки за кредитом за весь термін кредитування, яка містить всі супутні платежі. Тобто перед укладенням кредитного Договору від 19.06.2008 року [PERSON] завели в оману, оскільки працівники Банку грубо порушили його право, як споживача на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації. Банк не інформував та не надав йому достовірної інформації щодо всіх умов кредитування, в тому числі визначення сукупної вартості кредиту, відсоткової ставки, подорожчання кредиту, ризиків, всіх фактичних витрат, інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, приписами споживчого кредиту, інформації про реальну процентну ставку за кожним платіжним періодом, інформації про показник абсолютного подорожчання кредиту за кожним платіжним періодом. Вважав, що є достатньо підстав для визнання кредитного договору недійсним, основним із яких є те, що Банк не надав йому письмової інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а в самому кредитному договорі не було детально розписана орієнтовна сукупна вартість кредиту. Також вказував, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення його становища, як споживача фінансових послуг, що є ще однією підставою для визнання такого договору недійсним. Окрім вищевказаного, [PERSON] зазначає, що в нього виникли сумніви щодо правомочності підписанта договору на вчинення таких дій оскільки ним не отримана копія довіреності від представника банку на право укладення правочину від імені банку, що також є однією з підстав визнання договорів недійсними. Враховуючи те, що споживчий кредитний Договір від 19.06.2008 року має бути визнаний недійсним, тому вважав за необхідне також визнати недійсними договір поруки від 19.06.2008 року та іпотечний договір від 19.06.2008 року, які не можуть по своїй суті являтись способом забезпечення виконання попереднього кредитного договору, з моменту їх вчинення. Зазначає, що на час укладення Договору, курс долара США становив приблизно 4,65 грн. і тому враховуючи свої доходи він належним чином виконував свої зобов'язання перед Банком, своєчасно сплачував кошти за отриманий кредит до тих пір поки курс долара не збільшився в п'ять разів. Після настання фінансової кризи він неодноразово звертався до Банку, щоб якимось чином врегулювати цю ситуацію, оскільки його вини в цьому не було. Дізнавшись про те, що Відповідач неналежно виконав свої професійні обов'язки щодо нього, він вимушений був витрачати час на свій захист, за весь час переговорів з відповідачем для врегулювання питання мирним шляхом, відповідач зверхньо віднісся до нього, чим принизив його як людину, яка на протязі всього часу сумлінно виконувала свої обов'язки, що призвело до душевних переживань, марного витрачання часу на переговори та звернення до відповідача, які не принесли жодного результату, відповідач не вжив жодних заходів для врегулювання ситуації, не пішов йому на зустріч, не врахував обставини, які виникли у зв'язку з підвищенням курсу долара США, що в цілому негативно відобразилося на його здоров'ї та на членах його сім'ї. А тому просив: -Визнати порушеним право [PERSON], як споживача фінансових послуг банку з боку Публічного акціонерного товариства комерційний банк «УкрСиббанк». -Визнати протиправними дії, бездіяльність [PERSON] комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 0980775, правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 09807750, як такі, що ввели [PERSON] в оману на укладення споживчого кредиту № 11362384000 від 19 червня 2008 року, договору іпотеки жилого приміщення № 88456 від 19.06.2008 року, договору поруки № 212167 від 19.06.2008 року. -Визнати недійсним Кредитний споживчий договір № 11362384000 від 19 червня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 0980775, правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 09807750 та громадянином України [PERSON], Ідентифікаційний номер [NUMBER] з моменту його укладення. -Визнати недійсним договір іпотеки жилого приміщення № 88456 від 19.06.208 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 0980775, правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 09807750, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, за реєстрованим № 4772 від 19.06.2008 року з моменту його укладання. -Визнати недійсним договір поруки № 212167 від 19.06.2008 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 0980775, правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», код ЄДРПОУ 09807750 з моменту його укладання -Зобов'язати приватного нотаріуса [PERSON] приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» № 88456 від 19.06.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4772 від 19.06.2008 року, а саме нерухоме майно - двохкімнатну квартиру, загальною площею 39,60 кв. м, житловою площею 25,90 кв. м., що розташована за адресою: квартира номер 58, провулок Ентузіастів-3, у місті Чернівці, яка належить [PERSON], інд.код. [NUMBER]. -Скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. -Визнати грошові кошти в розмірі 69 800,98 доларів США (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот доларів США дев'яносто вісім центів) сплачених [PERSON] [PERSON] комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» (61050, м.Харків, провулок Московський - 60, кор.рахунок № 32009100100 в Управлінні НБУ в Харківській області, код банку (МФО) 351005, код ЄДРПОУ: 09807750) по споживчому кредиту № 11362384000 від 19.06.2008 року, як такі що виплачені в повному обсязі -Стягнути з [PERSON] комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (61050, м.Харків, провулок Московський - 60, кор.рахунок № 32009100100 в Управлінні НБУ в Харківській області, код банку (МФО) 351005, код ЄДРПОУ: 09807750) на користь [PERSON], грошові кошти в розмірі 13 527,98 доларів США тринадцять тисяч п'ятсот двадцять сім доларів США дев'яносто вісім центів (69 800,98 доларів США сплачені [PERSON] - 56 283 доларів США сума коштів отриманих у Банку = 13 527,98 доларів США сума переплати по кредиту), як суму надлишкової переплати по споживчому кредиту № 11362384000 від 19.06.2008 року. -Стягнути з Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк» (61050, м. Харків, провулок Московський - 60, кор. рахунок № 32009100100 в Управлінні НБУ в Харківській області, код банку (МФО) 351005,код ЄДРПОУ: 09807750) на користь [PERSON] судові витрати по оплаті за проведення експертизи 25 000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень), правової допомоги - 8 000 грн. (вісім тисяч гривень), судовий збір у розмірі 121.80 * 2 = 243.60 грн. (двісті сорок три грн.. 60 коп.), а всього 33 243,60 грн. (тридцять три тисячі двісті сорок три гривень 60 копійок). -Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», 61050, м. Харків, провулок Московський - 60, кор. рахунок № 32009100100 в Управлінні НБУ в Харківській області, код банку (МФО) 351005,код ЄДРПОУ: 09807750) на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити їх повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позивних вимог, надав письмові заперечення, просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за безпідставністю. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань чи заперечень не подавала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважала, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених, ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що 19.06.2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №11362384000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 56283,00 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ станом на день укладення договору 273163,91 грн. на строк до 18.06.2035 року, а [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти, сплатити плату за кредит, сплативши за його користування 14,00 % річних. В забезпечення виконання боргових зобовязань за вказаним договором між позивачем та банком був укладений договір іпотеки №88456 від 19.06.2008 року, відповідно до якого він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою м. Чернівці, пров. Ентузіастів 3/58.. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін та зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оспорюваний договір містить усі істотні в розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України умови для таких видів договорів і підписаний обома сторонами. Також аналізуючи умови кредитного договору суд приходить до висновку, що вони повністю відповідають умовам п.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та умовам ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, які діяли на момент підписання спірного договору. На час укладення договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки позичальник/іпотекодавець [PERSON] був ознайомлений зі змістом вказаних договорів і наслідками порушення зобов'язань за цими договорами. Вказане підтверджується підписами позичальника/іпотекодавця в кредитному договорі, договорі іпотеки. Такі підписи містяться на кожній сторінці договору та в усіх додатках. Належність підпису [PERSON] останнім не оспорювалась. Відповідно до п. 7.13. кредитного договору №11362384000 сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, підписавши даний договір, а також додатки до нього додаткові угоди, суд вважає, що позивач тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків i комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюті зобов'язання пiд час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вapтocтi, видів та предметів cyпyтнix послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, тобто виразив свою безумовну згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту. Таким чином, наведені вище факти повністю спростовують твердження позивача про ненадання йому банком повної інформації щодо умов кредитування і тим самим - введення його, як споживача, в оману щодо істотних умов кредитного договору, а тому правових підстав для визнання дій відповідача протиправними немає. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця i позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. N 168. Суд звертає увагу, що взаємні права та обов'язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі. Вибір умов кредитування з боку [PERSON] був добровільним. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач підтвердив надання йому відповідачем можливості отримати кредит в національній валюті. По доводам позивача щодо відсутності у відповідача повноважень на видачу кредитів в іноземній валюті та щодо несправедливості умов договору судом встановлено наступне: Основним законодавчим актом, що регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет N15-93. Відповідно до ст.5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету. Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001р., за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, кредитор (банк) мав право видавати позичальнику [PERSON] кредит в іноземній валюті, при тому, що він сам висловив таке бажання.\~ З аналізу доводів учасників процесу, чинного законодавства свідчить, що відповідно до п. 1.1 ч. 4 договором передбачено, що позичальник, тобто [PERSON] укладаючи договір про надання споживчого кредиту №11362384000, усвідомлював можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отримані кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, яку останній придбаває за рахунок коштів Банку. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Згідно iз ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Miнicтpiв України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним банком за погодженням з Кабінетом Міністрів. Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затверджене Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 496, визначає, що офіційний курс гривні до іноземних валют, в тому числі до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про користування іноземних валют за станом на останню дату. Таким чином, суд вважає, що АКІБ «УкрСиббанк», згідно вимог чинного законодавства, виконав обовязок попередивши споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач, у разі надання кредиту в іноземній валюті, про що зазначається в п 1.1. Договору про надання споживчого кредиту, а позичальник, тобто [PERSON] підписуючи даний кредитний договір, підтвердив, що усвідомлює можливість коливання курсових різниць валюти кредиту при отриманні коштів кредиту в іноземній валюті. Відповідно до положень ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Таких умов оспорюваний позивачем кредитний договір не містить. Твердження позивача про те, що йому не було предявлено довіреності представника банку в звязку з чим у нього виникли сумніви щодо того чи посадова особа банку юридично вповноважена на підписання оспорюваних договорів, судом не може братись до уваги, оскільки позивач сам вказує, що це тільки сумніви, тобто такі доводи ґрунтуються на припущеннях, що в свою чергу не може бути підставою для визнання договору недійсним чи нікчемним. Стосовно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 8620 від 31.05.2016 року, суд вважає наступне: Предметом даного позову є відповідність договору вимогам законодавства України. Судом досліджувався кожний доказ окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності з приводу чи були допущені відповідачем порушення при укладені оспорюваного договору та видачі кредитних коштів, чи відповідає зміст - умови укладеного договору нормам Законів, що регулюють дану сферу правовідносин, які діяли на момент укладення договору, чи були порушені відповідачем права позивача при укладенні оспорюваного договору. Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Висновок експерта ґрунтується на дослідженні економічних операцій, відповіді на питання, так само як і доводи позивача, викладені в заяві про збільшення позовних вимог, що є тотожними відповідям з висновку експерта, стосуються виключно належного чи неналежного виконання умов укладеного кредитного договору, що не входить в предмет доказування при вирішенні питання про визнання договору недійсним з моменту укладення. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачне представив суду доказів та не довів наявності інших порушень при видачі відповідачем кредитних коштів та укладенні договору з порушенням вимог чинного законодавства. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного споживчого договору недійсним з моменту укладення немає. Стосовно вимог про визнання договору поруки недійсним суд прийшов до наступного висновку: Позивач [PERSON] не був стороною в договорі поруки № 212167 від 19.06.2008 року, вказаний договір був підписаний представником банку і поручителем [PERSON]. Сама поручитель [PERSON] не заявляла вимоги про визнання договору поруки недійсним. Під час підписання договору поруки поручителю було зрозуміло, що вона як поручитель зобов'язується перед кредитором (банком) відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникають за кредитним договором від 19.06.2008р. З урахуванням зазначеного відсутні правові підстави задовольняти позовні вимоги [PERSON] і визнавати недійсним договір\~\~поруки № 212167 від 19.06.2008р. Всі інші позовні вимоги [PERSON] заявлялися та обґрунтовувалися, як наслідки визнання дій відповідача протиправними і визнання кредитного споживчого договору недійсним з моменту укладення. Суд вважає, що такі вимоги є прямо похідними та залежними від прийнятого рішення щодо зазначених вимог. Таким чином, оскільки позивні вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними і визнання кредитного споживчого договору недійсним з моменту укладення судом не задоволені, тому в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного та ст.ст.203,215,526,598,599,610,627,632,638,1048,1054 ЦК України, ЗУ«Про захист прав споживачів», ЗУ «Про Національний банк України», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»,

Outcome: dismissed