Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, в обґрунтування якого вказав, що на початку липня 2019 року йому стало відомо, що на належне йому нерухоме майно постановою головного державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Пірогова В.Г. від 12 травня 2009 року ВП № 9944632 накладено арешт та оголошено заборони на його відчуження. Пирятинським РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області 29.04.2010 винесено постанову про повернення виконавчого провадження відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», положенням даної статті не передбачає зняття рашету з майна. На даний час [PERSON] не значиться у відділі державної виконавчої служби як боржник. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд зняти арешт з належного йому майна. Представник позивача до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги свого довірителя підтримала, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача Пирятинського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області у судове засідання не з`явилася до суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» у судове засідання не з`явився, направила до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що на даний час позивач [PERSON] не являється споживачем послуг ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та не є боржником. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 177563852 від 15.08.2019 постановою головного державного виконавя ВДВС Пирятинського РУЮ від 12.05.2009 у виконавчому провадженні № 9944632 винесено постанову про арешт майна (нерухоме майно) боржника [PERSON] , та оголошено заборони на його відчуження ( а.с. 16). Відповідно до листа Пирятинського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області № 15.21-38/39731 від 26.06.2019 згідно даних АСВП у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 9944632 про стягнення [PERSON] на користь ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» боргу у розмірі 1708,70 грн. 11.11.2008 державним виконацем було винесено постанову про відкриття виконачого провадження. 12.05.2009 винесено постанову про арешт майна боржника та про оголошення заборони на його відчуження. 29.04.2010 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», положення даної статті не передбачає зняття арешту з майна боржника. На даний час [PERSON] не значиться у відділі державної виконачої служби як боржник ( а.с.9) З наявних у матеріалах справи доказів убачається, що арешт з майна [PERSON] , накладений в рамках виконавчого провадження № 9944632 , не знятий. На сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися належним йому майном, через наявність арешту. Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із положеннями частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом установлено, що права позивача порушуються, оскільки необхідність у застосуванні арешту майна відпала, [PERSON] не може розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно за відсутності підстав для арешту, а тому його права підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з указаних вище підстав, оскільки ґрунтуються на законі та підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved