Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати незаконним рішення комісії по трудових спорах Відокремленого підрозділу Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 01.10.2013 року про незаконне нарахування преміальної оплати за липень місяць 2013 року в розмірі 5% преміальної оплати, замість 15% передбачених колективним договором та скасувати дане рішення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Комісії по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 01.10.2013 року задоволено заяву [PERSON] про незаконне нарахування преміальної оплати за липень місяць 2013 року в розмірі 5% преміальної оплати, замість 15% передбачених колективним договором. Позивач вважає, що вказане рішення є незаконним і підлягає скасуванню з наступних підстав. З аналізу ст.ст. 222, 232 КЗпП України вбачається, що розгляд заяв працівників, в разі порушення законодавства про оплату праці, належить у виключній компетенції суду, проте аж ніяк Комісії по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця». Крім того, розмір преміювальної доплати працівникам підприємства передбачений додатком ІІ колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» на 2012-2015 роки. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та Вагонною дільницею станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» регулюються розділом ІІ КЗпП України, Законом України «Про колективні договори та угоди» та колективним договором, яким і передбачено преміювання працівників в розмірі 15% в разі наявності коштів. Відповідно до п.п. 1.1. розділу І колективного договору, договір укладений згідно із Законом України «Про колективні договори і угоди», між уповноваженим власником органом - відокремленим підрозділом ДТГО «Південно-Західна залізниця» Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський, з однієї сторони та Спільним представницьким органом профспілкових організацій Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський (СПО профспілкових організацій), повноваження якому надані рішенням конференції трудового колективу Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, з другої сторони. Пунктом 10.1 колективного договору встановлено, що контроль за виконанням колективного договору здійснюється сторонами, що підписали договір. З огляду на вищезазначене, звернення [PERSON] до Комісії по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» з вимогою про стягнення преміальної плати в розмірі 15% є безпідставним і не ґрунтується на нормах чинного законодавства в частині порушення порядку захисту прав на отримання премії, і в свою чергу Комісія по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» не уповноважена розглядати заяву і виносити відповідне рішення. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного не заперечував. Відповідачі Комісія по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Комісії по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 01.10.2013 року задоволено заяву [PERSON] про незаконне нарахування преміальної оплати за липень місяць 2013 року в розмірі 5% преміальної оплати, замість 15% передбачених колективним договором. Позивач просив визнати незаконним рішення комісії по трудових спорах Відокремленого підрозділу Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 01.10.2013 року про незаконне нарахування преміальної оплати за липень місяць 2013 року в розмірі 5% преміальної оплати, замість 15% передбачених колективним договором та скасувати дане рішення, посилаючись на те, що відповідач не мав повноважень на розгляд заяви [PERSON], на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 224 КЗпП України комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у ст.ст. 222, 232 КЗпП України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав. Тобто, з аналізу вказаних статей КЗпП України вбачається, що розгляд заяв працівників, в разі порушення законодавства про оплату праці, належить виключній компетенції суду, а не Комісії по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця». Крім того, розмір преміювальної доплати працівникам підприємства передбачений додатком ІІ до колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський на 2012-2015 роки, прийнятий на конференції трудового колективу Вагонної дільниці 30.05.2012 року, що укладений між адміністрацією підприємства та спільним представницьким органом (СПО) профспілкових комітетів, що діють на підприємстві. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та Вагонною дільницею станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» регулюються розділом ІІ КЗпП України, Законом України «Про колективні договори та угоди» та колективним договором, яким і передбачено преміювання працівників в розмірі 15% в разі наявності коштів. Відповідно до п.п. 1.1. розділу І колективного договору, договір укладений згідно із Законом України «Про колективні договори і угоди», між уповноваженим власником органом - відокремленим підрозділом ДТГО «Південно-Західна залізниця» Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський, з однієї сторони та Спільним представницьким органом профспілкових організацій Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський (СПО профспілкових організацій), повноваження якому надані рішенням конференції трудового колективу Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, з другої сторони. Сторони визнають договір як чинний акт здійснення соціального діалогу, який визначає узгодженні позиції сторін, що спрямовані на забезпечення трудових прав і соціально-економічних гарантій працівників та членів їх сімей на основі забезпечення стабільної роботи вагонної дільниці. Пунктом 1.3 цього колективного договору встановлено, що адміністрація визнає СПО профспілкових організацій повноважним представником працівників вагонної дільниці, захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів. Пунктом 10.1 колективного договору встановлено, що контроль за виконанням колективного договору здійснюється сторонами, що підписали договір. Статтею 19 КЗпП України встановлено, що контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії до суду. В даному випадку вбачається, що колективний договір, яким і передбачено виплату премії в розмірі 15% в разі наявності коштів, укладений між адміністрацією підприємства та Спільним представницьким органом профспілкових організацій і сторонами контролюється його виконання. Відповідно до ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації укладає та контролює виконання колективного договору, звітує про його виконання на загальних зборах трудового колективу. У відповідності до глави ІІ КЗпП України, Закону України «Про колективні договори і угоди» та Колективного договору, [PERSON] звертаючись із заявою до Комісії по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця», не являючись стороною договору, і тим самим суб'єктом контролю виконання договору, не мала права на звернення безпосередньо до комісії, оскільки остання не вправі розглядати на своїх засіданнях трудові спори, які безпосередньо розглядаються в судах. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що звернення [PERSON] до Комісії по трудових спорах Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» з вимогою про стягнення преміальної плати в розмірі 15% (тобто виконання умов колективного договору) є безпідставним і не ґрунтується на нормах чинного законодавства в частині порушення порядку захисту прав на отримання премії, і в свою чергу комісія не уповноважена розглядати таку заяву і виносити відповідне рішення. Також, слід зазначити, що відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, за своїм походженням премія відноситься до «інших заохочувальних та компенсаційних виплат», порядок її виплати повинен бути врегульований колективним договором, який діє на підприємстві. Окрім цього, виплата премії є право, а не обов'язком власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та визнання незаконним і скасування рішення комісії по трудових спорах Відокремленого підрозділу Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 01.10.2013 року про незаконне нарахування преміальної оплати за липень місяць 2013 року в розмірі 5% преміальної оплати, замість 15% передбачених колективним договором. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved