Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та зміну порядку та способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 06.09.2007 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився мешкати з позивачем. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2009 року з відповідача були стягнені аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, розмір аліментів, призначений за рішенням суду є меншим, ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини. Відповідач був працевлаштований в ЖЕК «Татарка» м.Київ, потім звільнився, на даний час офіційно не працює, постійно змінює місце роботи, аліменти не сплачує, інші особи на його утримані не перебувають, має транспортний засіб. Позивач вважає, що лише при сплаті відповідачем аліментів у твердій грошовій сумі розмірі 1777,00 грн., що становить на даний час прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, буде забезпечено рівність батьків при несенні обовязку утримання дитини. У звязку з чим, позивач звертається до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до судового засідання повторно не з′явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ОК, №016742, виданого 08.06.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2009 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.09.2009 року і до повноліття дитини. Відповідно до довідки про неотримання аліментів від 07.07.2017 року, виданої Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Київській області, [PERSON] у період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року від [PERSON] аліменти не отримувала. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, законодавець покладає обовязок на батьків спільно утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, умовою збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] та зобовязаний утримувати його шляхом сплати аліментів. Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На його утриманні інших осіб, зокрема, неповнолітніх дітей, немає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 01 травня 2017 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 1777,00 гривень. У звязку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, що з дня ухвалення заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2009 року змінився матеріальний стан відповідача (останній офіційно на даний час не працює), суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, призначених рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.11.2009 року, і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 1777,00 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття. Докази того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, у суду відсутні. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За змістом ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн., від сплати якого позивач була звільнена при пред'явленні позову до суду.

Outcome: approved