Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення з самовільно зайнятої житлової площі, мотивуючи свої вимоги тим, що житлова будівля по [ADDRESS] перебуває на балансі КЕВ\~ та використовується як гуртожиток для проживання військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей. Відповідач [PERSON] з 23.03.2007 року зареєстрований в [ADDRESS] . У гуртожитках можуть розміщуватись працівники ЗБ України на період роботи за умови відсутності в них місця проживання,\~ та інші особи які прибули у військову частину на визначений термін для виконання службових завдань.\~ На підставі рішення про надання житлового приміщення КЕВ видає ордер на житлову площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Відповідач [PERSON] не має відношення до роботи у військовій частині тому тривалий час безпідставно утримує житлову площ. Просять виселити [PERSON] та членів його сім`ї з кімнати [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та пояснили, що вони заселились в гуртожиток з дозволу командира військової частини. Були прописані за даною адресою з 2006 року, сплачують комунальні послуги. На даний час вони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] 2006 року народження та доньку [PERSON] 2015 року народження. Іншого житла вони не мають та виселятись їм нікуди. Просили в позові позивачу відмовити.. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що житлова будівля, гуртожиток сімейних офіцерів № 1 за адресою по [ADDRESS] перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, відповідно до наказу начальника головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 02.03.2013 року № 130 «Про організацію розформування квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси», правонаступником якого і є КЕВ м. Біла Церква. Згідно ст. 129 ЖК України та п. 10 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року,\~ на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи чи організації видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Відповідачі були вселені до кімнату [ADDRESS] відповідно до рапорту начальника фінансово-економічної служби в/ч [NUMBER] [PERSON] на ім`я начальника КЕВ Черкаського району м. Черкаси від 18.10.2006 року. Згідно довідки з місця проживання та реєстрацію, виданої КЕВ м. Біла Церква 06.05. 2015 року № 70, у кімнаті [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] - наймач з 23.02.2007 року, [PERSON] , дружина з 27.10.2006 року, [PERSON] , син з 27.10.2006 року, [PERSON] донька з 24.03.2015 року. Як пояснили в судовому засіданні відповідачі, з того часу вони проживають в даній кімнаті та сплачують всі комунальні послуги, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Заборгованості по сплаті комунальних послуг відповідачі не мають. Таким чином, на момент заселення в кімнату відповідачів можна вважати, що між КЕВ м. Черкаси та відповідачами укладено договір найму житлового приміщення та відкриті особові рахунки на користування комунальними послугами. Позивач з позовом до відповідачів про розірвання договору найму житлового приміщення не звертався. Відповідачі проживають в даному гуртожитку з 2006 року, іншого житла не мають, при цьому сплачують за комунальні послуги, підтримують кімнату в належному санітарному стані, не порушують громадського порядку. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що твердження позивача про те, що відповідачам надано спірне житлове приміщення без достатніх підстав та в супереч встановленому законом порядку, є помилковим. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла ( ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстав для виселення відповідачів на підставі ст. 132 ЖК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Outcome: dismissed