Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що згідно Наказу № 3090-к від 17.05.2018 він був звільнений з посади провідного фахівця з фінансово-економічної безпеки до Групи протидії корупції ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 486 від 18.05.2018 заборгованість складає 59 103 грн. 61 коп., яка станом на час звернення з вказаним позовом до суду не була виплачені. Позивач просив стягнути заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, в яких зазначив, що 14.03.2019 на його картковий рахунок були зараховані кошти від відповідача в рахунок погашення основної заборгованості по заробітній платі в повному обсязі, а тому, у зв`язку з тим, що відповідачем вказаний розрахунок було здійснено не в день звільнення, а значно пізніше, просить суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 19.05.2018 по 13.03.2019, у розмірі 99 189 грн. 00 коп., обґрунтовуючи розрахунок тим, що його середньоденний заробіток становить 481 грн. 50 коп. Також просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір сплачений за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. Представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» під час розгляду справи прохав в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки в затримці розрахунку з працівником відсутня вина підприємства. На підприємстві існує складна економічна ситуація, яка з липня 2017 року спричинила затримку своєчасної виплати заробітної плати його працівникам. А саме, протягом 2015-2018 років ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що, як наслідок, ускладнило виконання ним зобов`язань. В судове засідання, що відбулось 29.07.2019 представник позивача не прибув. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки у судове засідання не повідомив,. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. За таких обставин, судом визнано можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим; уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що згідно Наказу 3890-к від 23.11.2017 [PERSON] було прийнято до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду провідного інженера до Служби транспортного розвитку. 21.12.2017 згідно Наказу № 4681-к [PERSON] переведено на посаду провідного фахівця з фінсново-економічної безпеки до Групи протидії корупції. Згідно Наказу № 3090-к від 17.05.2018 [PERSON] 18.05.2018 був звільнений з посади на ПАТ «Запоріжжяобленерго» за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На виконання вимог ст. 116 КЗпП України в день звільнення ПАТ «Запроріжжяобленерго» повідомило [PERSON] про нараховану суму, належну працівникові при звільненні. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 486 від 18.05.2018 [PERSON] до виплати належало 59 103 грн. 61 коп. Згідно довідки ПАТ «Запроріжжяобленерго» від 27.12.2018 розмір невиплаченої заробітної плати [PERSON] за період за листопад 2017 року по травень 2018 року станом на 26.12.2018 становила 56 080 грн. 70 коп. 14.03.2019, після відкриття провадження у справі ПАТ «Запоріжняобленерго» фактично розрахувалось з позивачем та виплатило всі суми заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі, що зазначено позивачем в уточненні до позову та в судовому засіданні. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок), Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи -з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення: аліментів тощо. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збережешся середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої; заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки. В уточненні до позову, [PERSON] надав розрахунок заборгованості по середньому заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Зважаючи на вимоги Порядку нарахування виплат, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Згідно довідки про середній заробіток від 27.12.2018 № 1566, середньоденний доход [PERSON] за період березень 2018 р. - квітень 2018 р. становить 481 грн. 50 коп. За період з дня звільнення [PERSON] до дня фактичного розрахунку ПАТ «Запоріжкяобленерго» з позивачем пройшло 206 робочих днів, а отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку розраховується наступним чином: 481 грн. 50 коп. х 206 днів = 99 189 грн. 00 коп. Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок здійснений правильно, у відповідності до норм чинного законодавства України, та сумніву не викликає. Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з скрутним матеріальним становищем на підприємстві, суд вважає необґрунтованими. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 року № 6-64цс13). Також судом приймається до уваги, що пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку зі громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно п. З Розділу III Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із ним при звільненні, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 18.05.2019 року по день фактичного розрахунку 14.03.2019 року, що становить 99 189 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом.

Outcome: approved