Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: м. Маріуполь, пр..Будівельників б. 48, кв. 28 є споживачами теплової енергії. У звязку з несплатою за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2015 року по 01.04.2018 року мають заборгованість в сумі 18349,70 грн., у добровільному порядку заборгованість не погашають. З \~метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена, однак ухвалою суду від 05.07.2018 р. за заявою відповідачів судовий наказ №266/2301/18 від 16.05.2018 р. було скасовано. Крім основного боргу відповідачі мають сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобовязання, яка складає 3653,77 грн., та 3 % річних, які складають 756,17 грн. Просить стягнути з відповідачів на його користь вказані суми, та судові витрати. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалу суду від 04.10.2018р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачам направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с.21) \~ \~ \~ \~У визначений строк відповідачі подали відзив та доповнення на позовну заяву в якому просили засовувати наслідки спливу строків позовної давності встановлені ст. 267 ЦК України за вимогами про стягнення заборгованості за період січень 2015 р. квітень 2015 р., також вказали, що у них взагалі відсутня заборгованість за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 р. та за квітень 2016 р. оскільки сплачені рахунку про що надали квитанції. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а справу розглянути без їх участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові, просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлені належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, проте звернулися до суду із письмовими заявами в яких просили справу розглянути без їх участі, в задоволенні позову відмовити (а.с. 63-65). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та доповнені до нього, додатково зазначила, що позивачем не вірно розраховано інфляційні витрати та 3 % річних, оскільки в рахунок заборгованості увійшли вчасно сплачені суми за теплову енергію. Просила відмовити у задоволенні позову. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, дійшов висновку про таке. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до особового рахунку № 1709, відповідачі зареєстровані в квартирі №28 в будинку 48 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі ( а.с.5). Аналогічна інформація міститься у довідці наданої суду з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 17.10.2018 р. №03-12-10549 ( а.с.23). Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідачі мають заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2015 року по 01.04.2018 рік в сумі 18349 гривень 70 копійки (а.с. 7). Відповідачем не заперечувалося в судовому засіданні правильність розрахунку нарахувань позивача за теплову енергію, проте відповідач вказав, що нарахування за період з січня 2015 р. по квітень 2015 р., жовтень 2015 р. по грудень 2015 р. та квітень 2016 р. були сплачені вчасно, проте це не відображено у розрахунку заборгованості, а відповідно позивачем не вірно розраховано і інфляційні витрати та 3% річних. Вказані обставини також визнано представником позивача. До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. За умовами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач має перед позивачем зобовязання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачем отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обовязок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обовязку щодо оплати за надані їм послуги. Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі відповідачів відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з січня 2015 року по квітень 2018 року, проте з цього розрахунку підлягає відрахування сплачені відповідачем платежі за січень 2015 р. в розмірі 498,86 грн., лютий 2015 р. в розмірі 498,86 грн., березень 2015 р. в розмірі 498,86 грн., квітень 2015 р. в розмірі 232,80 грн., жовтень 2015 р. в розмірі 528,23 грн., листопад 2015 р. в розмірі 861,85 грн., грудень 2015 р. в розмірі 583,84 грн., квітень 2016 р. в розмірі 197,65 грн. ( а.с. 52-54) тому позовні вимоги в цієї частині суд задовольняє частково в сумі 14448 гривень 75 копійки. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обовязок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобовязанням, а відповідачі у встановлені строки та належним чином його не виконували, у звязку з чим утворилася заборгованість перед позивачем. Суд погоджується з розрахунком позивача, але задовольняє частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат та 3% річних в межах заявлених позовних вимог прострочки зобовязання, а саме за період за період з 01 травня 2015 р. по 01 квітня 2018р., з вирахуванням з цієї суми інфляційних витрат та 3% річних за період р., жовтень - грудень 2015 р., квітень 2016 р., оскільки за цей період відповідачами договірні зобовязання були виконані. Таким чином сума інфляційних витрат складає 2799,90 грн., та 3 % річних, які складають 702,84 грн. Щодо доводів відповідачів про застосування позовної давності. Відповідно до 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.2, ч.3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з ухвали про скасування судового наказу № 266/2301/18 від 05.07.2018 року судовий наказ від 16.05.2018 р. №266/2301/18 виданий Приморським районним судом м. Маріуполя, яким з відповідачів на користь позивача було стягнуто суму заборгованості за споживання теплоенергії за період з 01.01.2015 р. по 01.04.2018 року, 3% річних, інфляційних витрат та судового збору скасовано (а.с.10). Отже вимоги позивача до 1 травня 2015р. знаходяться по за межами строку позовної давності, але суд не застосовує до них положення ч.4 ст.267 ЦК України, оскільки в задоволенні цієї частині вимог позивача суд відмовляє на наведених вище підстав. Відповідно до ст.160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, оскільки місце проживання відповідачів зареєстровано за зазначеним адресом, вони несуть солідарну з власником майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із теплопостачання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідачів підлягає стягненню 1762,00 гривень у відшкодування судового збору. На підставі ст. 64, 68, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 7,13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 320, 526, 625 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, п. 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: partial