Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним Договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10.12.2010 р., укладеного між відповідачами у справі, в частині включення Кредитного договору № ML-006/2026/2008 від 25.04.2008 р. до Додатку № 1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.04.2008 р. між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № ML-006/2026/2008, відповідно до умов якого Банк надав кредит в розмірі 288901,76 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49% річних та FIDR, строком до 25.04.2023 р. Всі платежі здійснювались позивачем до ПАТ «ОТП Банк», який не повідомив, що право вимоги за Кредитним договором були передані ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 18.09.2014 р. позивачу стало відомо, що 10.12.2010 р. між відповідачами у справі був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права вимоги за Кредитним договором, укладеним з позивачем. Позивач посилається на те, що зазначений договір суперечить положенням розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», оскільки до фінансової послуги факторингу відносить набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб»єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, а ожте ПАТ «ОТП Банк» не мав права відступати право вимоги за договором, укладеним з боржником, яким є фізична особа. Крім того, як зазначає позивач, відповідачами не було направлено в порушення вимог ст.1082 ЦК України письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, з визначенням грошової вимоги, яка підлягає виконанню, а також з зазначенням фактора, якому має бути здійснений платіж. Також на думку позивача, включенням Кредитного договору № ML-006/2026/2008 до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю були порушені вимоги ст.ст.60, 61 Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки була розголошена банківська таємниця, а саме інформація про боржника. Умовами Кредитного договору № ML-006/2026/2008 передбачено обов»язок Позичальника вносити кошти в рахунок погашення Кредиту та сплати відсотків за користування ним у валюті Кредиту, яким є швейцарські франки, однак ТОВ «ОТП Факторинг України» не має генеральної ліценції НБУ на здійснення валютних операцій. З врахуванням зазначених обставин позивач просить на підставі положень ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати Договір купівлі-продажу кредитного портфелю в частині включення до Додатку № 1 Кредитного договору № ML-006/2026/2008 недійсним. В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що Товариства, як фінансова установа, має право на надання фінансових послуг з факторингу. Оспорюваний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, позивачу було відомо про передачу права вимоги відповідачу, оскільки при здійсненні платежів в рахунок погашення заборгованості зазначена інформація про отримувача платежу містилась в платіжних документах. Також представник відповідача звернув увагу суду на те, що позивач посилається на нормативний акт, а саме розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг, положення якого визнані неконституційними. Оскільки при укладенні договору про відступлення права вимоги будь-які нормативні акти не були порушені представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, в зв»язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений Кредитний договір № ML-006/2026/2008, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 288901,76 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49% річних та FIDR, строком до 25.04.2023 р. 10.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого Продавець (ПАТ «ОТП Банк») продає (переуступає) Покупцю (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а Покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду. Згідно з п.3.3 зазначеного Договору Покупець набув усіх прав вимоги за Кредитними договорами, що є дійсними на Дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій. Також на підставі умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю Продавець та Покупець домовились про укладення Договору комісії, на підставі якого ПАТ «ОТП Банк» надаватиме послуги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», пов»язані з організацією обслуговування Кредитного портфелю, та отримуватиме за це комісійну винагороду. В ході розгляду справи встановлено, що між позивачем та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» існував спір про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 25.04.2008 р., який був розглянутий судом і ухвалено рішення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а отже суд визнав правомірність вимог Товариства до Позичальника за Кредитним договором. Звертаючись до суду позивач посилається на незаконність укладеного Договору купівлі-продажу кредитного портфелю, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» не мали права на здійснення факторингових операцій за кредитним договором, укладеним з фізичною особою. Суд не може взяти до уваги зазначені твердження, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до Витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-006/2026/2008, укладеним з [PERSON] Статтею 1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 4 Закону факторинг вважається фінансовою послугою. Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. ТОВ «ОТП Факторинг України» є відповідно фінансовою установою і зареєстровано відповідно Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, про що видано відповідне Свідоцтво -3.12.2009 р. Статтею 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Дійсно, судом встановлено, що позивач після укладення між відповідачами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю не був повідомлений про заміну кредитора у зобов»язанні. Однак зазначені обставини несуть ризик настання несприятливих наслідків лише для нового кредитора. Позивач в ході розгляду справи не навів обґрунтованих доводів у чому полягає порушення його права, як боржника у зобов»язанні, неповідомленням його про заміну Кредитора. Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Статтею 518 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач після укладення оспорюваного договору висував новому кредитору будь-які заперечення, які він мав до первісного кредитора, суду не надано. Також в обґрунтування свого позову позивач посилається на порушення ПАТ «ОТП Банк» Закону України «Про банки і банківську діяльність» в частині розголошення інформації, що містить банківську таємницю. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації. Відповідно до ст.4 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю розкриття банківської таємниці у зв»язку з передачею кредитного портфелю та, зокрема кредитних договорі Покупцю вважається дозволеним розкриттям банківської таємниці та не є порушенням чинного законодавства України. На підставі Договору комісії, укладеного в зв»язку з укладенням оспорюваного договору, одразу після отримання Кредитних договорів та підписання відповідного Акту передачі документів Покупець зобов»язується передати Креждитні договори Продавцю для цілей подальшого обслуговування Кредитного портфелю. Продавець зобов»язаний повідомити боржників/поручителів про укладення цього договору протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності. Судом встановлено, що укладений відповідачами у справі договір купівлі-продажу кредитного портфелю предметом якого був і кредитний договір, укладений з позивачем, стосувався тільки передачі покупцю за договором, як новому кредитору права вимоги, в межах яких не було розголошено інформацію яка складала б банківську таємницю третім особам. Суд також не може прийняти до уваги твердження позивача про зміну відповідачами умов Кредитного договору в частині валюти виконання зобов»язання, яким є швейцарський франк, оскільки відповідно до п.4.4 Договору купівлі-продажу кредитного портфеля розрахунки Боржників з Покупцем за Кредитними договорами здійснюються в порядку та на умовах, встановлених Кредитними договорами, та з урахування положень Договору комісії. Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним, якщо: зміст правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє право чин, не має необхідний обсяг цивільної дієздатності; виявлення учасника правочину не є вільним та не відповідає його внутрішній волі; правочин вчинений у формі, не встановленій законом; правочин спрямований не на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснено в п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Враховуючи викладені і встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин для визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 р., укладеного між ПАТ «ОТП «Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, оцінюючі всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, обставини, на які посилається позивач при зверненні до суду, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed