Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що на підставі ордеру №1 від 21.06.1999 року, виданого згідно рішення виконкому Садівської сільської ради Сумського району від 21 червня 1999 року, він разом з членами своєї сім'ї - дружиною [PERSON], дочкою [PERSON] - 24 червня 1999 року вселився і був зареєстрований в однокімнатній квартирі [ADDRESS], житловою площею 16,45 кв. м., яка перебувала на балансі Садівської сільської ради і якій було надано статус службової. Дана квартира була надана йому як дільничному інспектору міліції Сумського РВ УМВС України в Сумській області по обслуговуванні території Садівської сільської ради Сумського району. В 2000 році він звільнився з органів внутрішніх справ і, не маючи іншого житла, залишився проживати в зазначеній вище квартирі. Рішенням виконкому Садівської сільської ради від 20.03 2008 року №28 він був прийнятий на квартирний облік на загальну чергу в складі сім'ї - 1 чоловіка. Рішенням Садівської сільської ради від 13.04.2012 р. № 28 спірна квартира [ADDRESS], передана позивачу у власність згідно закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і КП «Сумське МБТІ» зобов'язано видати свідоцтво про право власності. Однак, після звернення з вказаним рішенням в КП «Сумське МБТІ» було з'ясовано, що передана позивачу у власність квартира перебуває у власності держави в особі податкової інспекції на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.1996 р., у зв'язку з чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. 27.02.2013р. він звернувся до податкової інспекції ГУ Міндоходів в Сумській області з проханням передати йому спірну квартиру [ADDRESS] у власність. Також, він звернувся до Сумського районного суду Сумської області з позовом про визнання за мною права власності на вказану квартиру в порядку набувальної давності. Листом від 13.03.2013 р. № 2062/9/10-е Сумська ОДПІ відмовила в передачі квартири мені у власність, пославшись на те, що в той час в провадженні Сумського районного суду Сумської області перебувала в провадженні вказана вище справа за моїм позовом. Рішенням Сумського районного суду від 26.03.2013 р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23.04.2013 р., в позові про визання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю було відмовлено. В свою чергу Садівська сільська рада також зверталася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила зобов'язати Сумську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ Міндоходів у Сумській області передати у комунальну власність Садівській сільській раді спірну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Сумський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.01.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 р., залишив позов без розгляду у зв'язку з пропуском строків звернення до адміністративного суду, та зазначив в ухвалі, що посадовим особам Садівської сільської ради з 1996 року було відомо про видачу Сумській МДПІ свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.1996 р. на спірну квартиру, а також, що це спадкове майно було передано Садівській сільській раді на баланс на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 24 від 26.01.1996 р. та за актом опису спадкового майна за 1996 р. 17.02.2014 року позивач звернувся до голови Садівської сільської ради з заявою про надання йому іншого житла відповідно до норм житлового законодавства. Однак, рішенням виконавчого комітету Садівської сільської ради № 19 від 27.01.2014 р. йому було відмовлено в наданні іншого житла у зв'язку з тим, що раніше йому надавалась в порядку поліпшення житлових умов однокімнатна квартира в с. Ясени Сумського району. Після цього, він звернувся в суд з позовом до Садівської сільської ради про визнання відмови у наданні житла неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09.04.2014 р. було відмовлено в задоволенні позову. Посилаючись на положення ст. 345 ЦК України, п. п. 4, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. з відповідними змінами і доповненнями позивач просив зобов'язати відповідача передати йому у власність спірну квартиру та у місячний строк з дня отримання рішення суду оформити необхідні документи для видачі свідоцтва про право власності на ім'я позивача. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали свої вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Сумської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління міндоходів у Сумській області - позовні вимоги не визнала, пояснивши, що свідоцтво про право на квартиру було видано податковій інспекції як представнику держави у відповідності з законом, тому просила відмовити в задоволенні позову. Представник Садівської сільської ради - Садівський сільський голова Масалітіна Н.І. вважала за можливе задовольнити позов, оскільки позивач протягом тривалого часу проживав у спірній квартирі, про те, що квартира належить іншому власнику відомо не було, ордер [PERSON] був виданий у відповідності з законом. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що у 1999 році позивач був призначений на посаду дільничного інспектора міліції Сумського РВ УМВС України в Сумській області по обслуговуванні території Садівської сільської ради Сумського району. Рішенням виконкому Садівської сільської ради від 21.06.1999 року однокімнатній квартирі [ADDRESS], житловою площею 16,45 кв. м., яка перебувала на балансі Садівської сільської ради було надано статус службової і цим же рішенням позивачу був наданий ордер №1 від 21.06.1999 року на вселення в дану квартиру на сім»ю з трьох осіб: позивача, його дружини - [PERSON], дочки [PERSON] 24.06.1999 року він разом з сім»єю вселився і був зареєстрований в наданій квартирі( ар.с.7; Справа №1817/4055/12, ар.с. 8). В 2000 році позивач звільнився з органів внутрішніх справ і, не маючи іншого житла, залишився проживати в спірній квартирі, перебуваючи на квартирному обліку у виконкомі сільської ради на загальній черзі на поліпшення житлових умов. В 2000 році шлюб між ним та [PERSON] був розірваний, але остання, разом з неповнолітньою дочкою, залишилась бути зареєстрованими і проживати в одній квартирі. Рішенням виконавчого комітету Садівської сільської ради від 20 березня 2008 року № 28 позивач був прийнятий на квартирний облік на загальну чергу в складі сім'ї - одного чоловіка.( Справа №1817/4055/12, ар.с.9). Рішенням виконавчого комітету Садівської сільської ради від 23 грудня 2009 року № 186 було знято статус «службового» з займаного позивачем житлового приміщення-квартири [ADDRESS]( Справа №1817/4055/12, ар.с. 10). Рішенням виконкому Садівської сільської ради від 19 січня 2010 року № 8 позивач був знятий з квартирної черги, однак в подальшому за протестом прокуратури Сумського району виконком Садівської сільської ради своїм рішенням від 22.09.2010 року № 133 скасував рішення від 19.01.2010 року №8 і поновив позивача на квартирному обліку.( Справа №1817/4055/12, ар.с. 10). Рішенням виконкому Садівської сільської ради від 28.02.2011 року позивачу була надана звільнена однокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 20,5 кв.м. із зняттям з квартирного обліку. Після отримання вказаної вище квартири позивач та його колишня дружина - [PERSON], яка залишись основним наймачем квартири [ADDRESS], звернулись до Садівської сільської ради з заявами про обмін неприватизованими квартирами.( Справа №1817/4055/12, ар.с. 12). Рішенням виконкому Садівської сільської ради від 30.01.2011 р. № 27 їм був наданий дозвіл на обмін однокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 20,5 кв.м. на квартиру [ADDRESS], займану колишньою дружиною [PERSON] і дочкою та видані обмінні ордери.( Справа №1817/4055/12 ар.с. 13; ар.с. 8). Рішенням Садівської сільської ради від 13 квітня 2012 року №28 квартира [ADDRESS] була передана позивачу у власність. Однак після звернення з вказаним рішенням в КП «Сумське МБТІ» було з*ясовано, що передана йому у власність квартира вже перебуває у власності Сумської МДПІ. У відповідності з пунктом 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Пунктом 5 Інструкції про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, та скарбів, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №20 від 08.06.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.07 1993 року за №80 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що згідно зі статтею 524 ЦК УРСР майно переходить за правом спадкоємства у власність держави, якщо у померлого немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден із спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини. Порядок реалізації спадкового майна держаними податковими інспекціями був закріплений в п.16 вказаної Інструкції, а саме будівлі (в тому числі житлові будинки) і споруди та їх частини безоплатно передаються у комунальну власність, якщо інше не передбачено законодавством. При цьому витрати, пов'язані з передачею (послуги бюро технічної інвентаризації, державної нотаріальної контори тощо), проводяться за рахунок бюджету тієї Ради народних депутатів, у власність органу місцевого самоврядування якої передається будівля. Якщо передача цього майна у комунальну власність є недоцільною, воно може бути реалізоване на підставі рішення місцевого органу виконавчої влади у встановленому порядку з зарахуванням коштів до Державного бюджету. Документом, що підтверджує право спадкоємства майна державою, є свідоцтво про право держави на спадщину, яке видається державною нотаріальною конторою відповідній державній податковій інспекції після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини. Підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути і відповідне судове рішення, винесене за позовом державної податкової інспекції. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 січня 1996 року вбачається, що власником спірної квартири [ADDRESS] є держава в особі Державної податкової інспекції Сумської районної державної адміністрації Сумської області. Право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 16,8 кв. м. у відповідності з ст. 555 Цивільного кодексу України (1963) перейшло до держави в особі Державної податкової інспекції Сумської районної державної адміністрації після померлої 10 травня 1994 року [PERSON], після якої спадкоємців не було. (Справа №1817/4055/12, ар. с. 40). В обґрунтування своїх вимог позивач послався на положення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. з відповідними змінами і доповненнями. Зокрема, позивач зазначав, що у відповідності до пунктів 4. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Разом з тим, судом встановлено, що на момент вселення в 1999 році позивача до спірної квартири, власником цієї квартири вже була держава в особі Державної податкової інспекції Сумської районної державної адміністрації Сумської області( на даний час Сумська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Сумській області). Отже, на момент вселення в 1999 році позивача до спірної квартири і на даний момент спірна квартира перебуває у власності держави в особі податкової інспекції і не може бути приватизована в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р., який визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Спірна квартира перебуває у власності держави, яка у відповідності з статтею 4 Цивільного кодексу України є учасником цивільних відносин, є суб'єктом права власності відповідно до статті 318 Цивільного кодексу України і як власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ст. 319 ЦК України). Таким чином, у відповідності з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передаватися у комунальну власність з наступним здійсненням приватизації міг лише той державний житловий фонд, що знаходився у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ( п.9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»), тоді як спірна квартира не перебувала у господарському віданні або оперативному управлінні відповідача, а знаходилася в його власності. Більш того, згідно пункту 9 «Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним» (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25 серпня 1998 р. № 1340) майно, що за правом успадкування перейшло у власність держави, передається для подальшого розпорядження ним на підставі акту опису, оцінки та передачі майна, в тому числі реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до пунктів 12 і із цього Порядку, з дотриманням таких вимог: будівлі, споруди, житлові приміщення та їх частини, транспортні засоби, предмети антикваріату, високохудожні авторські роботи, ювелірні вироби з діамантами чи іншим дорогоцінним камінням, товарно-матеріальні цінності за умови наявності оптової партії реалізуються через біржові торги, аукціони у порядку, встановленому законодавством України. При цьому початкова вартість не повинна бути нижчою, ніж вартість, зазначена в акті опису, оцінки та передачі майна. Таким чином, передача у комунальну власність з наступним здійсненням приватизації житла, що знаходився у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ Постановою Кабінету Міністрів від 25 серпня 1998 р. № 1340 та Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним взагалі не передбачена. У відповідності з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, відмовляючи в позові, суд виходить з того, що в даному випадку при вирішенні спору слід керуватися не нормами Житлового кодексу України, а нормами Цивільного кодексу України, зокрема, положеннями Книги третьої Цивільного кодексу України ( Право власності та інші речові права), а оскільки права позивача як власника не порушені, підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed