Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки. в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою з тих підстав, що сімейні відносини виявились невдалими. З 2005 року шлюбні стосунки було припинено. В них різний бюджет , спільного господарства не ведуть з 2005 року та мешкають за різними адресами. Між ними склалися неприязненні стосунки, та вони не можуть знаходитись поруч., На даний час шлюбні стосунки між сторонами остаточно були припинені, за таких обставин позивач дійшов висновку про необхідність розірвання даного шлюбу та звернувся до суду. Примирення між ними не можливе і позивач проти цього категорично заперечує, Від шлюбу сторони дітей не мають Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомила. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 19 грудня 1981 року Дмитровським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Шлюбні відносини сторони не підтримують з 2005 року, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин це втрата почуття кохання та поваги. На примирення позивач не згоден, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі жінки і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved