Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування позову посилається на те, що 08 вересня 1995 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, в період якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалася, оскільки відповідачка не помічала їхнього сина за проблемами свого сина від першого шлюбу і рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. На час подання позову до суду неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, а відповідачка з жовтня 2015 року разом з ними не проживає, участі у вихованні сина не приймає, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згоди між сторонами щодо утримання дитини не досягнуто,б у зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Оскільки відповідачка працює в Солонянській районній державній адміністрації та має стабільний дохід, то позивач просив суд стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх її доходів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив суду, що з жовтня 2015 року він проживає разом зі своїм сином, який навчається у Дніпропетровському індустріально-педагогічному технікумі, де отримує стипендію. П'ять днів на тиждень дитина проживає в гуртожитку в м. Дніпропетровську, а на вихідні приїздить до батька та знаходиться на повному його утриманні, оскільки на п'ять днів навчання позивач також надає йому кошти, продукти харчування. Відповідачка з жовтня 2015 року з ними не проживає, матеріальну допомогу на дитину не надає. Однак в березні та квітні 2016 року на банківську картку дитини вона переводила по 500 гривень, а в травні грошей від неї вже не було. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив, що 1/3 частина від доходу відповідачки в якості аліментів буде задовольняти найнеобхідніші потреби дитини, оскільки спільний син позивача та відповідачки навчається, йому необхідні підручники, добре харчування. Вважав сталою судову практику щодо стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 на одну дитину. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, а саме не заперечувала проти стягнення з неї аліментів в розмірі 1/5 частини від її доходів. При цьому вона посилалася на те, що позивач чинить їй перешкоди у вихованні сина, не надає можливості для спілкування з дитиною, всіляко настроює сина проти неї. З березня 2016 року вона сплачувала в добровільному порядку аліменти на утримання дитини в розмірі 500 гривень, а в травні перестала це робити, оскільки отримала позовну заяву про стягнення аліментів. Позивачка посилалася на те, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина, однак просила суд врахувати ті обставини, що вона має на утриманні ще одного сина, а також має проблеми зі своїм здоров'ям, у зв'язку з чим вимушена періодично лікуватися, на що витрачає значну частину своїх коштів. Просила суд врахувати те, що позивач отримує заробітну плату вище, ніж вона, має змогу робити євроремонт у будинку, а вона не має таких коштів, оскільки її заробітна плата хоча і є стабільною, проте здебільшого складається з премій та надбавок, які носять періодичний, а не стабільний характер. Тому просила врахувати її матеріальне становище при визначенні розміру аліментів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є мати: [PERSON], батько: [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки Солонянської селищної ради Солонянського району від 18 грудня 2015 року, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні (а.с.15), а факт спільного проживання дитини з позивачем також підтверджується актами обстежень від 10 та 15 грудня 2015 року (а.с.13,14) та не заперечувалося відповідачкою в судовому засіданні. Крім того, неповнолітній [PERSON] згідно відомостей його паспорта зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.57), що також збігається з зареєстрованим місцем проживання позивача (а.с.6-7). Вказані факти підтверджують посилання позивача стосовно того, що дитина проживає разом з ним. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка в березні та квітні 2016 року добровільно надавала матеріальну допомогу на утримання сина шляхом безготівкового перерахування щомісяця по 500 гривень на його картку (а.с.30,31), що не оспорював позивач. В судовому засіданні також було встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дитини. Також судом було встановлено, що неповнолітній [PERSON] згідно довідки Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму від 13 червня 2016 року є студентом ІІ курсу даного навчального закладу та навчається за рахунок держави, а термін його навчання складає з 30 вересня 2014 року по [INFO] року (а.с.52), проживає в період навчання в гуртожитку, а на вихідні дні та на канікули приїздить до батька, що не оспорювалося сторонами по справі. Згідно довідки про доходи, неповнолітній [PERSON] отримує стипендію в розмірі 430 гривень на місяць (а.с.53). Оскільки судом було встановлено, що крім навчальних днів дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, а домовленості між батьками дитини щодо сплати аліментів не досягнуто, оскільки позивача не задовольняє розмір тих аліментів які добровільно сплачує відповідачка, то суд вважає, що при існуванні спору щодо розміру аліментів, їх необхідно стягнути з відповідачки в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків, в тому числі щодо утримання дитини, є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, яка офіційно працює та отримує заробітну плату (а.с.56), а також має дохід в розмірі 4 000 гривень на рік від здачі в оренду СТОВ «Прогрес» земельного паю, що не заперечувала відповідачка в судовому засіданні, а тому не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Крім того, суд враховує також стан здоров'я відповідачки, яка в 2013 році перенесла хірургічне втручання та періодично вимушена звертатися за допомогою лікарів, що підтверджується наданими суду доказами (а.с.37-41), інші обставини, до яких суд відносить існування обов'язку відповідачки щодо виплати майнових збитків на користь [PERSON] (а.с.33-34). Також судом враховується стан здоров'я неповнолітньої дитини, його вік та потреби, факт того, що дитина навчається за рахунок державного бюджету, отримує стипендію, а тому суд вважає необхідним відповідно до ст.184 СК України стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідачки, сторонами не надано, а інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідачка не має. При цьому судом не враховується те, що відповідачка має на утриманні повнолітнього працездатного сина. Крім цього, у зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial