Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому вказав, що 26.07.2006 р. [PERSON] отримала кредит в розмірі 85000 грн., відповідно до кредитного договору № 8288 від 26.07.2006 року, укладеного між Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» та [PERSON], що підтверджується видатковим касовим ордером № 8441 від 26.07.2006 року. В забезпечення виконання умов за вищевказаним кредитним договором, 26.07.2006 року [PERSON], [PERSON], та [PERSON] передано до іпотеки житловий будинок [ADDRESS], про що свідчить договір іпотеки від 26.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 17.05.2011 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення № 2-384/11 про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 8288 від 26.07.2006 року в розмірі 247 410,00 грн. 21.03.2014 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення № 336/8824/13-ц про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 8288 від 26.07.2006 року в розмірі 7 904,84 грн. та 229,40 грн. судового збору. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21.05.2014 року зазначене рішення було змінено, та з відповідачів стягнуто в солідарному порядку заборгованість по процентам в розмірі 8 450,00 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн. На даний момент рішення суду не виконані відповідачами, останніми в погашення боргу сплачено лише 7 030,00 грн., залишок боргу, присуджений рішеннями суду становить 246 432,96 грн. В зв'язку з чим, позивач просить розірвати кредитний договір № 8288 від 26.07.2006 року і звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості по залишку заборгованості, що присуджена рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в сумі 246 432,96 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити на підставах, викладених в позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.35). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала суду письмові заперечення, вважає що суду необхідно застосувати позовну давність при розгляді позову ЗОКС «Довіра» про звернення стягнення на предмет іпотеки - на житловий будинок для задоволення вимог позивача про стягнення 246 432,96грн. Також зазначила, що в спірному будинку мешкають неповнолітні діти, які іншого житла не мають, право власності на будинок дітям не належить. Пояснила, що не має коштів для погашення боргу за кредитним договором. Просила суд відмовити ЗОКС «Довіра» у задоволенні позовних вимог. Третя особа: орган опіки та піклування по Шевченківському району Запорізької міської ради, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги ЗОКС «Довіра» не підтримують, оскільки неповнолітні діти мають право користування спірним житловим будинком, постійно мешкають в ньому та іншого житла не мають. Також зазначила, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло (а.с. 82-83). Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.07.2006 р. [PERSON] отримала кредит в розмірі 85000 грн., відповідно до кредитного договору № 8288 від 26.07.2006 року, укладеного між нею та Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» (а.с.4). В п. 1 кредитного договору зазначено, що Спілка надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру кредит в розмірі 85 тисяч гривень на 60 місяців, тобто до 26.07.2011 року, а позичальник повертає кредит протягом зазначеного в Договорі строку (або достроково) і сплачує 2 % процента щомісячно наперед від залишку суми неповерненого кредиту у відповідності з графіком погашення суми кредиту і процентів за користування залишку суми кредиту. З метою забезпечення повернення кредиту, 26 липня 2006 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» був укладений договір поруки від 26.07.2006 року. В забезпечення виконання умов за вищевказаним кредитним договором 26.07.2006 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано до іпотеки житловий будинок [ADDRESS], про що свідчить договір іпотеки від 26.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр.номер 1559). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 8288 від 26.07.2006 року у розмірі 245 590,00 грн. та судовий збір у розмірі 1700 грн. і витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.. 21.03.2014 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 8288 від 26.07.2006 року в розмірі 7 904,84 грн. та 229,40 грн. судового збору, у задоволенні позовних вимог ЗОКС «Довіра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21.05.2014 року зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було змінено, з відповідачів стягнуто в солідарному порядку заборгованість по процентам в розмірі 8 450,00 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідно до п.6 договору іпотеки від 26.07.2006року у разі невиконання умов кредитного договору - іпотекоджержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. 22 травня 2014 року ЗОКС «Довіра» звернулась до відповідачів з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення мешканців, в якій зазначила, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів у зв'язку з відмовою боржників сплачувати залишок боргу, присуджений рішеннями судів. Зазначену вимогу особисто отримав Лях 28.05.2014 року (а.с.11 зв.). На даний момент рішення суду не виконані відповідачами, відповідно довідки, наданої позивачем, відповідачами в погашення боргу сплачено лише 7 030,00 грн., залишок боргу, присуджений рішеннями суду становить 246 432,96 грн. Твердження відповідача, що позивачем пропущено строк звернення до суду не знайшли свого підтвердження, оскільки в п.1 кредитного договору № 8288 від 26.07.2006 року зазначено, що Спілка надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру кредит в розмірі 85 000 гривень на 60 місяців, тобто до 26.07.2011 року, а позичальник повертає кредит протягом зазначеного в Договорі строку (або достроково) і сплачує 2% процента щомісячно наперед від залишку суми неповерненого кредиту у відповідності з графіком погашення суми кредиту і процентів за користування залишку суми кредиту. Тобто в п.1 кредитного договору № 8288 від 26.07.2006 року визначено строк виконання основного зобов'язання - 60 місяців. Даним пунктом передбачено, що проценти за користування кредитом позичальник сплачує від залишку суми кредиту. Пунктом 13 цього кредитного договору визначено, що цей договір діє до повного повернення позичальником всіх сум по кредиту і сплати належних процентів, тобто даним пунктом визначено термін дії кредитного договору. У п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, відповідач не бере до уваги положення ст.1054, ст.1056-1 ЦК України, помилково ототожнюючи поняття строку (терміну) дії договору та строку виконання основного зобов'язання. Що ж стосується строків позовної давності, то відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює строк загальної позовної давності - три роки. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Оскільки відповідачами заборгованість за даним кредитним договором і рішеннями суду не сплачена, позивач, користуючись своїм правом, звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна частково задовольнити вимоги Спілки по сплаті заборгованості, що присуджена рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 0827/2-384/2011 від 17.05.2011 року та № 336/8824/13-ц від 21.03.2014 року. Відповідно ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. ЗОКС «Довіра» вперше звернулась до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів 02.12.2010 року, таким чином позовна давність була перервана. Після цього, 14.10.2013 року позивач вдруге звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по процентам за кредитним договором. Тобто, і в даному випадку позовна давність була перервана та перебіг строку почався заново, а тому позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Із даною позовною заявою позивач звернувся 19.08.2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно п.9 зазначеного кредитного договору, при запізнені строків щомісячної сплати позичальником кредиту і процентів, спілка має право достроково припинити дію цього договору. Згідно зі статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У частині 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до п.7 договору іпотеки, сторони домовились, що у випадках, передбачених п.6 цього договору іпотекодержатель має право продати предмет від свого імені в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку». Сторони домовились, що продаж має бути здійснений за ціною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя. Отже, сторонами договору іпотеки досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що узгоджується з нормами матеріального права, тому позовні вимоги щодо вказаного в позові способу звернення стягнення є законними та обґрунтованими. Стаття 7 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Щодо посилань відповідача про порушення прав неповнолітніх дітей, які проживають в спірному будинку, суд зазначає наступне. Згідно статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Таким чином, встановлена норма зобов'язує нотаріусів при оформленні правочинів щодо відчуження нерухомого майна аналізувати подані йому документи, зокрема, на предмет існування прав користування таким нерухомим майном у дитини (дітей). Тому нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Тобто право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги. Згода органу опіки і піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 23.08.2005 року за реєстром №2751.. В пункті 4 договору іпотеки іпотекодавці підтвердили, що по відношенню до нерухомості, яка передається до іпотеки не укладено договорів з третіми особами по встановленню сервітутів ( в тому числі користування), треті особи не мають на неї права, вона не є спільною власністю подружжя. У п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 25 липня 2006 р. № 19- 50-556 «Щодо отримання згоди органів опіки та піклування» для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріуси витребують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребувати згоду органу опіки та піклування на посвідчення такого правочину. З наявних у справі документів вбачається, що неповнолітні [PERSON], 2007 р.н. і [PERSON], 2011 р.н. на момент укладання іпотечного договору не були зареєстрований у спірному будинку, оскільки даний іпотечний договір було укладено до їх народження, у зв'язку з чим ані майнового права, ані права користування будинком, що є предметом іпотеки, вони не мали. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-82цс12. Зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення житлових прав неповнолітніх дітей в момент укладення договору іпотеки, передбачених законом підстав для відмови в задоволенні позовних вимог не має. Згідно ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача щодо розірвання кредитного договору, що передбачено п.9 кредитного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки законні і обґрунтовані. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, підлягають задоволенню вимоги ЗОКС «Довіра» по сплаті заборгованості, стягнутої рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 року та 21.03.2014 року в сумі 246 432,96 грн.. Крім того, відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню і витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 121,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved