Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Терешківської сільської ради Полтавського району, про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року у справі № 545/647/17 за позивачем визнано в порядку спадкування право на земельну частку пай по КСП ім. Шевченка розміром 4,7 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) яке було посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на підставі розпорядження Полтавської районної державної адміністрації від 26 грудня 1996 року за №678 і зареєстровано 28 грудня 1996 року за № 310 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). На підставі вище вказаного рішення суду позивач не зміг реалізувати своє право власності на успадковану земельну частку пай та виділити її в натурі, так як відсутні вільні землі на території Микільської сільської ради Полтавського району і на той час існував помилково виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Шевченка серії [NUMBER] на громадянку [PERSON] (справжнє по батькові «[PERSON]»). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року у справі № 545/1450/17 визнано недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Шевченка серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], який належав померлій [INFO] [PERSON] (справжнє по-батькові «[PERSON]»). Враховуючи вище викладене [PERSON] повторно звернулася до Головного управління Держгеокадастру з метою отримати у власність земельну ділянку площею 7,37 га, кадастровий номер [NUMBER], право на яку було посвідчено на підставі скасованого рішенням суду сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Шевченка серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON](справжнє по-батькові «[PERSON]»), але їй знову було відмовлено. В судове засідання позивач та її представник не з?явилися, надіславши заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не висловив заперечень щодо позову. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року у справі № 545/647/17 за позивачем визнано в порядку спадкування право на земельну частку пай по КСП ім. Шевченка розміром 4,7 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) яке було посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на підставі розпорядження Полтавської районної державної адміністрації від 26 грудня 1996 року за №678 і зареєстровано 28 грудня 1996 року за № 310 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). На підставі вище вказаного рішення суду позивач не зміг реалізувати своє право власності на успадковану земельну частку пай та виділити її в натурі, так як відсутні вільні землі на території Микільської сільської ради Полтавського району і на той час існував помилково виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Шевченка серії [NUMBER] на громадянку [PERSON] (справжнє по батькові «[PERSON]»). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року у справі № 545/1450/17 визнано недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Шевченка серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], який належав померлій [INFO] [PERSON] (справжнє по-батькові «[PERSON]»). Після чого [PERSON] повторно звернулася до Головного управління Держгеокадастру з метою отримати у власність земельну ділянку площею 7,37 га, кадастровий номер [NUMBER], право на яку було посвідчено на підставі скасованого рішенням суду сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Шевченка серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON](справжнє по-батькові «[PERSON]»), але їй знову було відмовлено. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст. ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення дії, яка порушує право. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved