Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачкою не склалися через відсутність взаєморозуміння, сім'я розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися з травня 2014 року. Від спільного подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що в наданий судом строк для примирення вони не знайшли порозуміння, тому вважає, що продовження спільного життя в шлюбі неможливе. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, наполягаючи на тому що вона має проблеми зі здоров'ям і не може зараз прийняти таке важливе рішення, крім того невирішеними залишаються питання щодо зобов'язань позивача стосовно утримання їх повнолітнього сина. Також вона вважала причиною розлучення зраду чоловіка та вказувала, що шлюбні відносини насправді припинилися 21.11.2014 року. Ухвалою суду від 17.11.2014 року сторонам було надано місячний термін для примирення. Проте після закінчення указаного строку позивач у своїй письмовій заяві зазначив, що примирення з відповідачем не було досягнуто, їх подальше сімейне життя є неможливим. Як вбачається з наданих у судовому засіданні відповідачем пояснень, сторони дійсно не знайшли порозуміння на даний момент. Крім того, відповідач просила надати їм строк для примирення, але ухвалою суду в задоволенні клопотання було відмовлено, адже по суті цей строк відповідачу був потрібен не для примирення, а для того, щоб обговорити з відповідачем варіанти розподілу майна та зобов'язання позивача щодо утримання їх повнолітньої дитини. З'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.10.1995 року Першотравневою сільською радою Борівського району Харківської області, актовий запис № 16. Проте шлюбні відносини позивача з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння, сім'я фактично розпалася, відновлення подружніх стосунків позивач не бажає. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не припускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи те, що протягом наданого судом строку для примирення сторони не примирилися, позивач категорично не бажає продовження шлюбних відносин, беручи до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, а також те, що сторони не мають неповнолітніх дітей (їх син є повнолітнім), суд приходить до висновку, що продовження шлюбних відносин між позивачем і відповідачем неможливе, оскільки це суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати. У випадку розірвання шлюбу відповідач просила залишити їй прізвище «Ткаченко». На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 24, 104, 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved