Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користуванням житлом, а саме будинком за адресою: [ADDRESS]; позбавити відповідачів права користування зазначеним житловим приміщенням та зобов'язати Фонтанську сільську раду зняти відповідачів з реєстрації місця проживання. В обґрунтування зазначив, що він є власником житла, розташованого за адресою: [ADDRESS], де з 25.03.2008 року значиться зареєстрована [PERSON], яка в подальшому зареєструвала за вказаною адресою своїх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] На протязі останніх двох років відповідачі за вказаною адресою не проживають, житлом не користуються, адреса їх фактичного місця проживання йому не відома. У зв'язку з тим, що реєстрація відповідачів перешкоджає йому в повній мірі розпоряджатися своїм майном, він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Крім того додатково зазначив, що факт не проживання відповідачів можуть повідомити свідки, явку яких буде забезпечено до суду. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не з'явися надавши заяву про розгляд справи за його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Клопотання про допит свідків не заявляв, явку свідків не забезпечив. Відповідачі в судове засідання не з'явились про дату час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Про причину неявки до судового засідання не повідомили. Представник Фонтанської сільської ради Лиманського р-ну Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши письмові пояснення в яких зазначив, що виконавчий комітет сільської ради, як орган опіки та піклування, не може надати висновок про доцільність або недоцільність зняття з реєстрації малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], через недостатність інформації щодо фактичного місця проживання відповідачів та іншої інформації, яка має значення для вирішення цього питання. Представник Служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причину неявки до судового засідання не повідомив. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності належить будинок розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с. 5/. Відповідно до довідки виданої Фонтанською сільською радою Лиманського р-ну Одеської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» одною з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, отже вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною і лише у випадку відмови уповноваженого органу підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відмовляючи в задоволенні позову, в частині визнання [PERSON], такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, суд виходив з того, що позивачем не доведено, а судовим розглядом не встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за вищевказаною адресою понад рік. Відмовляючи в задоволені позову в частині визнання малолітніх дітей відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходив з того, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» вони мають майнове право користування житловим приміщенням у якому зареєстровані і щодо них органом опіки і піклування не було надано дозволу, передбаченого ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства». Крім того, суд критично ставиться до твердження позивача про те, що у будинку [ADDRESS] дійсно зареєстровані малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього, суду не було надано. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed