Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, збільшивши позовні вимоги в вересні 2017 р., до відповідачки про стягнення неустойки за користування приміщенням посилаючись на те, що 15.10.2015 року між КЕВ м. Чернівці та [PERSON] укладено попередній договір оренди № 289/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] , буд №4 (літ.А). Відповідно до п. 2.1.1. договору КЕВ м. Чернівці передає, а [PERSON] приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові вбудовані приміщення площею 17,00 кв.м., в будівлі № 4 (літ.А) військового містечка № [NUMBER] , що знаходиться на балансі КЕВ м. Чернівці, за адресою м. Чернівці, площа Театральна 6. Визначене в договорі майно передано відповідачу відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого військового майна від 15.10.2015 року. Відповідно до п. 9.1 цей договір діє з 15.10.2015 р. по 14.10.2016 р. Згідно п.1.1 Сторона 1 зобов`язується протягом 12 місяці з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. На підставі п.3.3.2. попереднього договору оренди, за використання майна Сторона 2 на підставі виставлених рахунків сплачує на розрахунковий рахунок Сторони 1, за домовленістю сторін, плату в розмірі 340,00 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 56,67 грн. Водночас, п. 1.1 договору передбачено, що Сторона 1 зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення в майбутньому Основного договору оренди нерухомого військового майна військового містечка № [NUMBER] . Відповідно до п. 9.2 цей договір припиняє свою дію: за взаємною згодою сторін, що підтверджується ними письмово;\~ після повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, передбачених цим договором; в інших випадках передбачених цим договором та/або законодавством України. Вважає, що оскільки наймач не виконує обов`язку, щодо повернення орендного приміщення, то на підставі закону він вправі вимагати стягнення з відповідачки неустойки, яка обчислюється за кожний день прострочки. Листом від 01.09.2016 р. № 2285 відповідача проінформовано про закінчення терміну дії попереднього договору оренди та про необхідність звільнення орендного приміщення. Однак відповідачка не звільнила приміщення. Вважає, що оскільки наймач не виконує обов`язку, щодо повернення орендного приміщення, то на підставі закону він вправі вимагати стягнення з відповідачки неустойки, яка обчислюється за кожний день прострочи, а тому відповідачці нарахована неустойка за період з 01.11.2016 р. день звернення до суду з позовною заявою в сумі 2266,60 грн. Щомісячно вони надсилали на адресу відповідачки претензію з проханням погасити заборгованість, однак відповідачка до цього часу не звільнила спірне приміщення та не погасила заборгованість. А тому просив стягнути з відповідача цю неустойку та понесені судові витрати. Представник відповідача КЕВ м. Чернівці в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Судом встановлено, що між КЕВ м. Чернівці та [PERSON] 15.10.2015 р. укладено попередній договір оренди № 289/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] , буд №4 (літ.А). (а.с.4) Відповідно до п. 2.1.1. договору КЕВ м. Чернівці передає, а [PERSON] приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові вбудовані приміщення площею 17,00 кв.м., в будівлі № 4 (літ.А) військового містечка № [NUMBER] , що знаходиться на балансі КЕВ м. Чернівці, за адресою м. Чернівці, площа Театральна 6. Визначене в договорі майно передано відповідачу відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого військового майна від 15.10.2015 року (а.с.8 зв.). Відповідно до п. 9.1 вказаний договір діє з 15 жовтня 2015 р. по 14 жовтня 2016 р. включно. Згідно з п.1.1 позивач зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. Відповідно до умов договору [PERSON] до моменту підписання основного договору мала право використовувати майно за цільовим призначенням, визначеним п. 2.1.3. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Виходячи з наведених норм, попередній договір не може бути підставою виникнення зобов`язань за основним договором, оскільки встановлює зобов`язання укласти основний договір на певних умовах в майбутньому. Зважаючи на це, у відповідача не виникло зобов`язань зі сплати орендної плати на підставі попереднього договору оренди військового майна від 15 жовтня 2015 року № 289/2015-п. Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Згідно зі ст.ст. 2, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, виключно на конкурсних засадах. Статтею 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України. Оцінка вартості\~\~ майна,\~\~ що підлягає передачі в оренду, проводиться\~\~ комісіями,\~\~ до\~\~ складу\~\~ яких\~\~ входять\~\~ фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України. Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду №778 від 11.05.2000 року передбачено обов`язкове проведення експертної оцінки майна, яке передається в оренду. Нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що етапами укладення договору оренди державного майна є: одержання дозволу Фонду державного майна чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення експертної оцінки майна, що орендується та проведення відповідних розрахунків орендної плати. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є, зокрема, страхування орендарем взятого ним в оренду майна. Аналізуючи вищевказані норми, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір № 265/2015-п. за своєю правовою природою не є договором оренди, попередній договір не створює для інших обов`язків, крім того, що укласти в майбутньому основний договір на визначених в попередніх умовах, позивачем не доведено факту домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до вищевказаних норм, а встановлено лише плату за користування майном, відповідно розрахунок неустойки зроблений позивачем необґрунтовано. Окрім вищевикладеного, слід зазначити, що попередній договір, на який позивач необґрунтовано посилається як на підставу виникнення у відповідача заборгованості зі сплати неустойки, припинив свою дію, 14.10.2016 р., тоді як неустойку позивачем нараховано до стягнення за період з жовтня 2016 р. по квітень 2017 року, тобто за час відсутності договірних зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не виконано умови попереднього договору оренди щодо укладення основного договору оренди, хоча відповідачем сумлінно сплачувались кошти за користування майном і після закінчення попереднього договору оренди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed