Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 12.12.1983 року по даний час він перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання №58 від 28.09.2011 року йому були встановлені такі професійні захворювання: «ХОЗЛ ІІ ст.. токсико-пилової етіології у фазі нестійкої ремісії, емфізема легень ІІ ст., легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість зі значним ступенем зниження слуху. Захворювання професійне». Відповідно до вказаного вище акту професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, довготривала робота в шкідливах умовах праці. У цьому акті зазначено, що роботодавець (адміністрація цеху №11) не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони», ДСН 3.3.6-037-99 «Державно-санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», «Інструкція по утриманню виробничих приміщень» №658-66, яким підтверджено наявність вини відповідача, який не створив здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст.7 Закону України «Про охорону праці». Відповідно до довідки, виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 13.11.2013 року про результати визнання ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60% та встановлено третю групу інвалідності. Отримані позивачем професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Вона полягає у тому, що він втратив найцінніше - здоров`я, професійні захворювання спричиняють йому моральні страждання, порушують його нормальні життєві зв'язки та звички, що потребує від нього додаткових зусиль для організації його життя. Спричинену моральну шкоду позивачу важко оцінити в грошовому розмірі, але враховуючи ступінь та тяжкість наслідків втрати здоров`я, враховуючи те, що для нього одним з варіантів полегшення моральних страждань може бути санітарно-курортне лікування, зміна щоденного оточення та покращення життєво-побутових умов. Тому виходячи з принципу розумності та співмірності сума в 18000грн., є такою, що відповідає тяжкості його моральних страждань. Кожен відсоток стійкої втрати працездатності позивач оцінює в 300грн. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 18000грн. в відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з зазначених підстав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, надавши заперечення на позов, в якому зазначено, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до п. 19 акту розслідування професійного захворювання № 58 від 28.09.2011 року Товариство не порушувало вимог законодавства про охорону праці, а отже відсутні порушення законних прав позивача. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України, - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 74 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого Постановою КМУ від 30.11.11 року № 1232 акти розслідування професійних захворювань, складаються комісією з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання. Відповідно до п. 86 Порядку, - за результатами розслідування комісія складає акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 згідно з додатком 17. Акт за формою П-4 є документом, в якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також встановлюються особи, які не виконали відповідні вимоги законодавства про охорону праці і про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. Товариство не порушувало законних прав позивача, що підтверджується тім, що в п.19 акту розслідування професійного захворювання № 58 від 28.09.2014 року складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно позивача не встановлено порушень Товариством нормативних актів про охорону праці, та посадових осіб Товариства які допустили такі порушення. Встановлювати осіб які не виконали вимог по охороні праці відповідно до п. 86 порядку, має право комісія з розслідування професійних захворювань, яка не встановила порушень з боку Товариства порушень законодавства про охорону праці, а оскільки акт розслідування професійного захворювання № 58 від 28.09.2014 року. Позивач не оскаржив акт в судовому порядку, відсутні належні та допустимі докази порушення його прав Товариством, а отже і відсутні підстави для задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач з 12.12.1983 перебуває у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе». Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.5-6). Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання №58 від 28.09.2011 року [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: «ХОЗЛ ІІ ст.. токсикоз-пилової етиології у фазі нестійкої ремісії, емфізема легень ІІ ст., легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Хронічна двобічна сенсоневральна туговухість. Захворювання професійне» (а.с.7). В п.16 Акту зазначено, що професійні захворювання виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. Причина професійного захворювання згідно п.17 Акту - проведення робіт в умовах підвищених рівнів виробничого шуму та загазованості. 20.02.2009 року позивачу на МСЕК встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання (а.с.8). Згідно з ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв'язку. В зв'язку з професійними захворюваннями [PERSON] зазнає фізичних і моральних страждань, які полягають у погіршенні стану його здоров'я, і як наслідок необхідність тривалого лікування. Позивач має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з актом огляду МСЕК від 13.11.2013 року [PERSON] у зв'язку з професійним захворюванням має обмеження в здатності до спілкування, пересування, трудової діяльності (а.с.20-23). Згідно з п.19 акту №58 від 28.09.2011 року розслідування хронічного професійного захворювання саме роботодавець ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» порушив законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо вини [PERSON] в порушенні норм охорони праці, що, на думку представника відповідача, вплинуло на виникнення професійного захворювання у позивача. В статті 14 Закону України «Про охорону праці» зазначені загальні обов'язки працівника в сфері охорони праці з посиланням, що працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених в ст.14 вимог. Представником відповідача не надані докази, які саме порушення норм охорони праці допустив позивач [PERSON] під час його роботи, яким чином ці порушення були зафіксовані, чи був притягнутий позивач до відповідальності за порушення норм охорони праці в період його роботи. З матеріалів справи вбачається і підтверджується належними письмовими доказами (випискою з історії хвороби - а.с.9; актом розслідування хронічного професійного захворювання - а.с.7; актом огляду МСЕК №864 від 16 листопада 2011 року - а.с.16-23), що внаслідок неправомірного виконання відповідачем обов'язків з питань охорони праці, порушено права [PERSON], йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з хворобою, втратою професійної працездатності на 60%. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу внаслідок професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована, тобто право позивача є порушеним і підлягає захисту. Враховуючи характер, обсяг та тривалість моральних та фізичних страждань позивача [PERSON] виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір в відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 9000грн., яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В.Фрунзе» на користь [PERSON] Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243грн. 60коп.

Outcome: partial