Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 26/08В-R511 (надалі Кредитний договір) на підставі якого банк надав позичальнику кредит у сумі 63 000,00 доларів США строком на 20 років до 24 березня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на умовах повернення суми кредиту, сплати процентів та пені. Факт надання відповідачу грошових коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 25 березня 2008 року. 05 березня 2009 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладений Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору. З метою забезпечення належного та своєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань перед банком, 25 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір Поруки № 26/08В-П (надалі Договір поруки), у відповідності до якого [PERSON] поручився перед Банком у повному обсязі за своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором. Відповідач-1 порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 25 травня 2015 року сума заборгованості відповідача-1 складає 949438,29 гривень. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, заборгованість за відсотками за користування кредитом, пеню та судові витрати, понесені при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, вказав на правомірність підстав позову та обґрунтованість позовних вимог. Безпідставність посилань позивача на не підтвердження належними доказами позовних вимог. Відповідачі, кожен окремо, у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки відповідача-2 суду не повідомлено, заяв про розгляд справи за відсутності відповідача-2 суду не надходило. В судове засідання 16 червня 2016 року від відповідача-1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Доказів на підтвердження захворювання відповідача-1 суду не подано, в зв`язку з чим ухвалою суду постановленою в судовому засіданні причини неявки відповідача визнані судом неповажними. У відповідності до наявних в справі письмових заперечень, відповідач-1 просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що розрахунки заборгованості надані позивачем є безпідставними та необґрунтованими, сума вимог, заявлена до стягнення неправомірною через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження її розміру. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, 25 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є позивач /т.1 а.с.28-29, 30/) та [PERSON] укладено кредитний договір № 26/08В-R511 /т.1 а.с.10-11/ (надалі Кредитний договір) на підставі якого банк надав позичальнику кредит у сумі 63 000,00 доларів США строком на 20 років до 24 березня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на умовах повернення суми кредиту, сплати процентів та пені. Того-ж дня між сторонами, в якості додатку № 1 до Кредитного договору узгоджено графік повернення кредиту і сплати процентів, розрахунок вартості супутніх послуг /т.1 а.с.12-15/. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надав відповідачу-1 грошові кошти в розмірі 63000,00 Долари США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 25 березня 2008 року /т.1 а.с.19/. 05 березня 2009 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладений Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору, яким, окрім іншого положення Кредитного договору доповнено положенням про страхування предмету іпотеки, встановлено спосіб погашення Кредиту та процентів, пеню /т.1 а.с.16-17/. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення термінів повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. З урахуванням поданого розрахунку, перевіреного судом та підтвердженого матеріалами справи /т.1 а.с.128-250, т.2 а.с.1-125/, сума заборгованості станом на 25 травня 2015 року становить 949438,29 гривень, що складається з наступного: поточної заборгованості за кредитом 42897,32 долари США, що в еквіваленті до національної валюти у відповідності до курсу НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 893845,15 грн., простроченої заборгованості за кредитом 690,23 долари США, що в еквіваленті до національної валюти у відповідності до курсу НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 14382,22 грн., простроченої заборгованості за відсотками 1715,04 долари США, що в еквіваленті до національної валюти у відповідності до курсу НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 35736,04 грн., поточної заборгованості за відсотками 87,71 долари США, що в еквіваленті до національної валюти у відповідності до курсу НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 1765,09 грн., пені 164,52 долари США, що в еквіваленті до національної валюти у відповідності до курсу НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 3428,01 грн., 3% річних 13,52 долари США, що в еквіваленті до національної валюти у відповідності до курсу НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 281,68 грн. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. В зв`язку з порушенням графіку погашення заборгованості, не сплати чергової частини суми заборгованості, визначеної договором 27 травня 2015 року на адресу відповідача-1 направлено лист-вимогу про усунення порушень Кредитного договору та можливість використання права на дострокове повернення позики, отримане відповідачем-1 08 травня 2015 року /а.с.26/. 01 липня 2015 року відповідачу-1 направлено вимогу про дострокове повернення кредиту /т.1 а.с.25/, отриману відповідачем-1 31 липня 2015 року. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Таким чином, з відповідача-1 підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо вимог про солідарне стягнення заборгованості, суд виходить з наступного. Матеріалами справи підтверджено, що з метою забезпечення належного та своєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань перед банком, 25 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір Поруки № 26/08В-П (надалі Договір поруки), у відповідності до якого [PERSON] поручився перед Банком у повному обсязі за своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором /т.1 а.с.18/. Ч.1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2015 року на адресу відповідача-2 направлено лист-вимогу із повідомленням про не виконання відповідачем-1 зобов`язання за кредитним договором та вимогою погасити заборгованість відповідача-1 перед позивачем, отриману відповідачем-2 15 липня 2015 року /т.1 а.с.27/ та залишену без відповіді. Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За таких обставин, оскільки боржником не виконане зобов`язання, забезпечене порукою та на вимогу кредитора поручитель не усунув порушення зобов`язання боржника, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів. При цьому, посилання відповідача на недопустимість розрахунку та неналежність доказів, поданих в обґрунтування суми заборгованості, суд не приймає до уваги, як нічим, об`єктивно, не підтверджені та такі, що спростовуються наданими суду доказами. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 14241,57 гривень, тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно.

Outcome: approved