Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач прийняв на себе зобов'язання перевести клієнту грошові кошти в сумі 97082,22 доларів США, 697,97 євро, за що отримав комісійну винагороду, однак зобов'язання не виконав, грошові кошти не перевів, на підставі наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 97082,22 доларів США, 697,97 євро. В ході розгляду справи, представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд: зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» здійснити переказ в Банк бенефіціара Ukrsotsbank, Kiev, Ukraine, SWIFT-код UKRSUAUX через Банк посередника Deutshe Bank Trust Company Amerikans, адреса New York, USA, SWIFT код BKTRUS33. призначення платежу Transfer to own account згідно платіжних доручень в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності: № 1 від 17.02.2015 в сумі 19 200,00 доларів США; № 2 від 17.02.2015 в сумі 19 200,00 доларів США; № 1 від 18.02.2015 в сумі 18 500,00 доларів США; № 1 від 19.02.2015 в сумі 18 000,00 доларів США; № 1 від 20.02.2015 в сумі 15 000,00 доларів США; № 1 від 26.02.2015 в сумі 7 182,27 доларів США. зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» здійснити переказ в Банк бенефіціара Ukrsotsbank, Kiev, Ukraine, SWIFT-код UKRSUAUX через Банк посередника Deutshe Bank Trust Company Amerikans, адреса New York, USA, SWIFT код BKTRUS33. призначення платежу Transfer to own account згідно платіжних доручень в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності: № 2 від 26.02.2015 в сумі 697,97 євро. стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] грошові кошти за порушення виконання переказу коштів пеню в розмірі відповідно до платіжних доручень в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності: № 1 від 17.02.2015 в розмірі 1382,40 долари США, що за курсом НБУ встановленим на 17.02.2015 становить 36 440,06 грн.; № 2 від 17.02.2015 пеню в розмірі 1382,40 долари США, що за курсом НБУ встановленим на 17.02.2015 становить 36 440,06 грн.; № 1 від 18.02.2015 в розмірі 1276,50 доларів США, що за курсом НБУ встановленим на 18.02.2015 становить 34210,20 грн.; № 1 від 19.02.2015 в розмірі 1224,00 доларів США, що за курсом НБУ встановленим на 19.02.2015 становить 33 488,64 грн.; № 1 від 20.02.2015 в розмірі 1005,00 доларів США, що за курсом НБУ встановленим на 20.02.2015 становить 27 999,30 грн.; № 1 від 26.02.2015 в розмірі 445,00 долари США, що за курсом НБУ встановленим на 26.02.2015 становить 13 354,45 грн. 45 коп.; № 2 від 26.02.2015 в розмірі 43,27 євро, що за курсом НБУ встановленим на 26.02.2015 становить 1 472,91 грн. Всього стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] грошові кошти за порушення виконання переказу коштів позивачу пені на загальну суму: 13431,20 долар США, 43,27 євро, що за курсом НБУ складає 183405,60 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача подала заяву, згідно якої просила розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача, проти заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, подав заперечення на позов, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача, відповідача та третьої особи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 21.02.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 003-28044-210213 банківського рахунку фізичної особи, згідно якого відповідач відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США за № 26204700209532 та зобов'язався здійснювати банківське обслуговування позивача у відповідності до вимог законодавства України та договору. Відповідно до платіжних доручень: №№ 1,2 від 17.02.2015; № 1 від 18.02.2015; № 1 від 19.02.2015; № 1 від 20.02.2015; № 1 від 26.02.2015 відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити переказ в Банк бенефіціара Ukrsotsbank, Kiev, Ukraine, SWIFT- код UKRSUAUX через Банк посередника Deutshe Bank Trust Company Amerikans, адреса New York, USA, SWIFT код BKTRUS33. призначення платежу Transfer to own account. Також, відповідно до платіжного доручення № 2 від 26.02.2015 відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити переказ в Банк бенефіціара Ukrsotsbank, Kiev, Ukraine, SWIFT- код UKRSUAUX через Банк посередника Commerzbank AG, адреса Frankfurt Am Main, Germani, SWIFT- код COBADEFF. призначення платежу Transfer to own account, у встановлений договором та законом строк. Згідно з п.п. 1, 2 договору, які кореспондуються з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, послуги відповідача, що надаються позивачеві за договором банківського рахунку, фактично полягають у відкритті рахунку, в прийнятті і зарахуванні на рахунок позивача грошових коштів, що йому надходять, виконанні розпоряджень позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком, передбачених законодавством та ліцензією Відповідача. Користуючись правами володільця рахунку, позивач надав відповідачеві для виконання платіжні доручення №№ 1,2 від 17.02.2015; № 1 від 18.02.2015; № 1 від 19.02.2015; № 1 від 20.02.2015; № 1 від 26.02.2015 відповідно до яких відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити переказ в Банк бенефіціара Ukrsotsbank, Kiev, Ukraine, SWIFT- код UKRSUAUX через Банк посередника Deutshe Bank Trust Company Amerikans, адреса New York, USA, SWIFT код BKTRUS33, призначення платежу Transfer to own account. Також, відповідно до платіжного доручення № 2 від 26.02.2015 відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити переказ в Банк бенефіціара Ukrsotsbank, Kiev, Ukraine, SWIFT- код UKRSUAUX через Банк посередника Commerzbank AG, адреса Frankfurt Am Main, Germani, SWIFT- код COBADEFF, призначення платежу Transfer to own account, у встановлений договором та законом строк. Всього, таким чином, за платіжними дорученнями №№ 1,2 від 17.02.2015; № 1 від 18.02.2015; № 1 від 19.02.2015; № 1 від 20.02.2015; № 1 від 26.02.2015, № 2 від 26.02.2015 відповідач мав перерахувати з рахунку позивача в банк беніфеціара 80882,27 долара США, що за курсом НБУ складає 3061526,46 грн. та 810,23 Євро, що за курсом НБУ складає 27600,65 грн. Всі зазначені вище платіжні доручення позивача були прийняті відповідачем до виконання і виконані в частині списання зазначених в них сум з належного позивачеві рахунку (що підтверджується наданими позивачеві банківськими виписками), однак, кінцевим отримувачам кошти до цього часу не перераховані. Відповідно до п. 3.1.1. договору відповідач зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції та інші операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та умов цього договору. Згідно п.2.1. договору, банк приймає розрахункові документи клієнта протягом усього робочого дня та виконує їх протягом двох робочих днів в операційний час (пн-пт з 9:00 до 17:00, крім вихідних, святкових і неробочих днів), окрім операцій, які виконуються з використанням платіжної картки та систем дистанційного обслуговування клієнта. Крім того, п. 2.2. договору, списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України та цим договором. Аналогічні норми щодо строків виконання банками переказу коштів за розрахунковим документом клієнта закріплені в п. 4.8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976. Таким чином, платіжні доручення позивача №№ 1, 2 від 17.02.2015; № 1 від 18.02.2015; № 1 від 19.02.2015; № 1 від 20.02.2015; № 1 від 26.02.2015, № 2 від 26.02.2015 мали бути виконані відповідачем 20.02.2015, 23.02.2015, 24.02.2015, 25.02.2015 та, відповідно 02.03.2015. Станом на 04.05.2015 відповідачем зазначені платіжні доручення виконані не були. При цьому, банк отримав комісійну винагороду в розмірі 2414,47 доларів США та 20,94 Євро, за виконання платіжних доручень позивача №№ 1, 2 від 17.02.2015; № 1 від 18.02.2015; № 1 від 19.02.2015; № 1 від 20.02.2015; № 1 від 26.02.2015, № 2 від 26.02.2015. Відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк гарантує клієнту право безперешкодно розпоряджатися коштами на рахунку останнього. В частині 3 тієї ж статті зазначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Статтею 1071 ЦК України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження лише у двох випадках - або на підставі рішення суду, або з підстав, встановлених договором між банком і клієнтом. Як вбачається з наведеного вище, розпорядження позивача відповідачеві полягало в списанні коштів з його рахунку та перерахування їх на рахунки банку беніфеціара, а не залишення цих коштів у володінні власне банку. Статтею 1074 Цивільного кодексу України чітко встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Із наведених вище норм чітко вбачається, що за своїм змістом мораторій є спеціальним заходом, що спрямований на відновлення фінансового стану банку за рахунок тимчасового припинення останнім виконання майнових зобов'язань перед кредиторами. Відповідно до визначень, наведених в ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Натомість, клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Крім того. п. 3 та п. 4 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Отже, власники поточних (не депозитних) рахунків, відкритих в установі банку, не є кредиторами банку стосовно коштів, які зберігаються на відповідних рахунках, адже ці кошти належать не банку, а власникам рахунків, а, відтак, на операції з цими коштами жодним чином не може розповсюджуватися положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зобов'язання банку «виконати доручення клієнта на переказ грошей» не є грошовим зобов'язанням, адже клієнт в даному випадку не вимагає від банку сплати належних останньому грошей, а доручає виконати певну операцію з власними грошима. Тобто зобов'язання відповідача перед позивачем, виконання яких є предметом даного позову, полягають в наданні послуги, а не у сплаті грошей. Тобто, з огляду на наведене, є хибними посилання відповідача на положення ст. 509 ЦК України, за якою відповідач визначає себе «боржником» у зобов'язанні (за договором банківського рахунку), а позивача «кредитором» - особою, на користь якої зобов'язаний виконати певні дії, оскільки зобов'язальні правовідносини пов'язані з правом власності (речовим правом) та виконання майнових зобов'язань призводить до виникнення, зміни чи припинення права власності, чого не відбувається між сторонами у зобов'язаннях за договором банківського рахунку. Таким чином, вимоги позивача та зобов'язання відповідача у даних спірних правовідносинах не є майновими, на які положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки, як слідує із системного аналізу вищенаведеного законодавства, вимоги позивача у спірних відносинах не є майновими та мали бути виконані відповідачем у встановлені договором строки та порядку, суд знаходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Крім того, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення неустойки, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли твердження відповідача. В тому числі й про те, що в ПAT «Дельта Банк» створено тимчасову адміністрацію, у зв'язку з чим неможливо виконати взяті на себе зобов'язання. Дана правова позиція, на думку суду є хибною з юридичної точки зору, повністю спростовується матеріалами справи та, на думку суду є спробою уникнути відповідальності. Крім того, як вбачається з копії постанови правління Національного Банку України №150 від 02.03.2015 тимчасова адміністрація в ПAT «Дельта Банк» запроваджено з 03.03.2015 по 02.09.2015, а зобов'язання щодо переказу грошових коштів відповідач взяв на себе до вказаної дати - 17-26.02.2015. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved