Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» та просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу в розмірі 86 694, 52 грн., 3% річних за неповернення вкладу в розмірі 299, 27 грн., пені у відповідності до ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 109 235, 10 грн., та суму інфляційних нарахувань у розмірі 16 447, 79 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16 червня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 999-00145546 про відкриття та обслуговування поточного рахунку на суму 86 694, 52 грн. Також [PERSON] вказує, що він виконав умови вищевказаного договору належним чином, перечисливши на рахунок Банку вищевказані кошти. Однак, ПАТ «Імексбанк», в свою чергу, на офіційну вимогу позивача від 22 грудня 2014 року не повернув вищевказані кошти, що стало приводом для звернення до суду з дійсним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ «Імексбанк» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, що повернулось до суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 16 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір № 999-00145546 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи в національній валюті - гривнях. Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору Банк відкрив на ім'я позивача та обслуговував його поточних рахунок. Відповідно до виписки по контракту №999-00145546 за період з 01 грудня 2014 року по 22 грудня 2014 року позивачем здійснювались грошові операції. З вищевказаної виписки також вбачається, що вхідний залишок на рахунку позивача складає 86 6 94, 52 грн. Відповідно до п. 5.1 договору позивач має право розірвати цей договір з попереднім повідомленням Банка за 7 днів та через 45 днів з дати повернення картки а Банк отримати залишок коштів на пер сальному рахунку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Ч. 1 ст. 1075 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Судом встановлено, що [PERSON] 22 грудня 2014 року звернувся до ПАТ «Імексбанк» з вимогою видачі залишку з рахунку в розмірі 86 694, 52 грн. Проте, Банком вищевказані кошти позивачу повернуті не були. Враховуючи вищевикладені норми, та зважаючи на те, що внесок, який перебуває на вищезазначеному рахунку у відповідача, належить [PERSON] на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 1066 ЦК України, тому вищевказана сума вкладу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, судом встановлено, що в порушення вищевикладених норм та п. 5.1 договору відповідач не повернув грошові кошти в розмірі 86 694, 52 грн., наявні на рахунку [PERSON] Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Імексбанк» на користь позивача грошові кошти у розмірі 86 694, 52 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній в постанові по справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2014 року у відповідача настав обов'язок повернути позивачу грошові кошти у розмірі 86 694, 52 грн., проте цього зроблено не було. Враховуючи вказане, та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, ПАТ «Імексбанк» повинен сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми за період з 22 грудня 2014 року по 02 лютого 2015 року в сумі 299, 27 грн., а також суму інфляційних нарахувань в розмірі 16 447, 79 грн. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей закон регулює, зокрема, відносини між споживачами послуг та надавачами послуг різних форм власності. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Таким чином, суд вважає, що послуги відповідача по відкриттю та веденню поточного рахунку [PERSON] є споживчими фінансовими послугами та на них поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, у зв'язку із наявним простроченням відповідача по виплаті позивачу грошових коштів з поточного рахунку, відповідач повинен сплатити позивачу також неустойку в розмірі трьох відсотків від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати процентів. Отже, загальний розмір пені у розмірі 3% на день за кожен день прострочення виплати коштів з поточного рахунку за період з 20 грудня 2014 року по 02 лютого 2015 року становить 109 235, 10 грн. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з несплатою позивачем судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2 126, 77 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved