Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в травні 2008 року ним у [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 2037 від 08.05.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В. та внесено інформацію до Єдиного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З моменту придбання даної квартири та до сьогодні він зареєстрований та проживає в ній. Однак в травні 2019 року йому стало відомо, що відносно належного йому майна - квартири [ADDRESS] накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження. Постанова Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 3742380 від 09.04.2013 р. про арешт належної йому квартири та оголошення заборони на її відчуження винесена після оформлення вищевказаного договору купівлі-продажу. Вважає, що на належне йому майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його права щодо розпорядження майном. Просить суд скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження № 12584299 від 13.05.2013 р. та в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (спеціальний розділ) запис про обтяження № 899926 від 13.05.2013 р.; стягнути з відповідача на його користь судовий збір. В судове засідання позивач не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання також не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглянути справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню на підставі наступного. Під час розгляду справи встановлено, що 08 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В.(а. с. № 7, 8-9). Відповідно до даного договору купівлі-продажу [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а. с. № 8, 10). З 26 травня 2008 року [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі (а. с. № 16). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що постановою Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 3742380 від 09.04.2013 р. було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та оголошено заборону на її відчуження (а. с. № 14). З відзиву на позовну заяву, наданого начальником Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, слідує, що на виконанні у відділі з 09.04.2013 р. перебувало виконавче провадження № 37423080 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 25.12.2012 р. № 2-820/2011 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів в сумі 567 906,42 гривень. Згідно даного виконавчого документа місце проживання [PERSON] визначено: [ADDRESS] . В ході виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, відомості про боржника [PERSON] , а безпосередньо адреса реєстрації по виконавчому документі ( [ADDRESS] ) була внесена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по даній квартирі відсутні (а. с. № 22). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 768,40 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с. № 1).

Outcome: approved