Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТМОТОРС» про стягнення суми, в обґрунтування позову зазначив, що 03 липня 2018 року в м. Запоріжжя між [PERSON] та ТОВ «ТРАСТМОТОРС» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0192, за яким сторони зобовязались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - основний договір) - автомобіля марки ВАЗ, модель [PERSON], 2015 року випуску, на умовах попереднього договору. Згідно з пунктом 1.3 попереднього договору Основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. Згідно з пунктом 1.5 попереднього договору сторони зобов'язались укласти основний договір у строк до 08 червня 2018 року за умови повного виконання позивачем, пункту 2.1. попереднього договору. На виконання умов пункту 2.1. попереднього договору від 03 липня 2018 року [PERSON] здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 53645 грн. 50 коп. Зазначив, що зобовязання, визначене пунктом 1.5 попереднього договору, щодо укладення Основного договору 08 червня 2018 року неможливо, оскільки сам попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0192 від 03 липня 2018 року укладений місяцем пізніше. Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0192 від 03.07.2018 року було укладено позивачем поза торговельним або офісним приміщенням відповідача, в порушення п.п.6,9,26 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки він укладався у м. Запоріжжя, в той час як ТОВ «ТРАСТМОТОРС» на момент укладення вказаного договору знаходилося у м. Харкові. До того, з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ «ТРАСТМОТОРС» відокремлених структурних підрозділів не має. Оскільки попередній договір купівлі-продажу виконаний не був, позивач 09.07.2018 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про його розірвання та повернення сплачених за цим договором коштів, дана вимога отримана відповідачем 18.07.2018 року, однак залишена без реагування. Вказує, що заяву про розірвання договору з вимогою повернути кошти він направив відповідачу 09.07.2018 року, а останній її отримав 18.07.2018 року. Тридцятиденний строк протягом якого відповідач мав повернути йому кошти сплив 18.08.2018 року, а тому з 18.08.2018 року він має право стягнення неустойки, сума якої за період з 18.08.2018 року по 18.01.2019 року (по день винесення рішення) складає 75103,70 грн., виходячи із наступного розрахунку: 53645,50 грн. х 1% х 140 днів = 75103,70\~ грн. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 53645,50 гривень, сплачені за Попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу №0192 та неустойку в сумі 75103,70 гривень, в загальній сумі 128749 гривень. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи, у разі неявки представника відповідача, не заперечував. Відповідач ТОВ «ТРАСТМОТОРС» у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2018 року між [PERSON], з однієї сторони, який є покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАСТМОТОРС», яке є продавцем, було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0192 від 12.12.2017 року, відповідно до умов якого сторони відповідно до ст. 635 ЦК України зобовязалися у встановлений договором строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу (Основний договір) на умовах, що встановлені у цьому Попередньому договорі. Як вбачається з п. 1.2 Попереднього договору Транспортний засіб (майно) Продавець зобовязався придбати у третіх осіб для його відчуження Покупцеві за Основним договором, та який являтиметься предметом Основного договору, мав наступні ідентифікаційні ознаки: марка ВАЗ, модель [PERSON], рік випуску 2015 року, інші характеристики: МТ 1.6, бензин/газ, люкс, колір: мокрий асфальт. Сторони зобов'язуються укласти Основний договір до 08 червня 2018 року за умови повного виконання п.2.1. цього Попереднього договору (п.1.5. Попереднього договору). Пункт 2.1. Попереднього договору передбачає порядок оплати, зокрема, на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення Основного договору в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 53645,50 грн., а продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, а при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором (п.2.2. Попереднього договору). Пунктом 1.6. Попереднього договору встановлено, що істотною умовою Основного договору є те, що продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 20000,00 грн. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна на підставі Основного договору. Майно передається продавцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому Попередньому договору, після укладення Основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні Основного договору. Відповідно до п.1.8. Попереднього договору, він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту кладення Основного договору. 03.07.2018 року, згідно з квитанцією № П117/6655681/2 позивач [PERSON] сплатив в АТ «МетаБанк» на користь відповідача ТОВ «ТРАСТМОТОРС» платіж у сумі 53645,50 грн., у призначенні якого вказано, що це - сплата за автомобіль згідно договору №0192 від 03.07.2018 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] виконав умови п.п.2.1., 2.2. Попереднього договору щодо внесення авансу. Зобовязання, визначене пунктом 1.5 попереднього договору, щодо укладення Основного договору 08 червня 2018 року неможливо, оскільки сам попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0192 від 03 липня 2018 року укладений місяцем пізніше. Крім того, судом встановлено, що Попередній договір укладався між позивачем та відповідачем у м. Запоріжжя, де позивачем також проведено оплату авансу за умовами п.п.2.1., 2.2. Попереднього договору, не дивлячись на те, що місцем його укладення зазначено м. Харків, оскільки позивач [PERSON] не міг одночасно перебувати у м. Харків і укладати договір, та у м. Запоріжжі здійснювати оплату авансу за Попереднім договором. При цьому, суд вважає, що вказана обставина також визнається та не заперечується відповідачем, оскільки відзиву із викладом своїх заперечень щодо обставин, вказаних у позовній заяві, відповідач на пропозицію суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що Попередній договір між позивачем та відповідачем укладено поза місцезнаходженням відповідача, яке зареєстровано у м. Харкові, при цьому, відповідач не має зареєстрованих відокремлених підрозділів чи філій. 09.07.1018 року позивачем [PERSON] надіслано відповідачеві повідомлення про розірвання договору і повернення коштів у зв'язку із розірванням договору, вимагає повернення йому коштів, сплачених на виконання договору в сумі 53645,50 грн. Вказане повідомлення про розірвання Попереднього договору з вимогою про повернення коштів в сумі 53645,50 грн. отримано в ТОВ «ТРАСТМОТОРС» 18.07.2018 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням. Відповідач ТОВ «ТРАСТМОТОРС» не повідомив позивача про те, що не погоджується на розірвання договору, а також не повернув позивачеві протягом 30 днів коштів у сумі 53645,50 грн., сплачених останнім за Попереднім договором як аванс, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, оскільки відзиву на позов із викладенням своїх заперечень відповідач до суду у встановлений строк не надіслав. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач звернувся до відповідача із вимогою про розірвання договору у строк, встановлений у ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», а відповідач не заперечив щодо його розірвання, то, в розумінні ч.3 ст.651 ЦК України, Попередній договір від 03.07.2018 року №0192 купівлі-продажу транспортного засобу є розірваним. Оскільки відповідачем у тридцятиденний строк, встановлений ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повернуто позивачеві сплачені за Попереднім договором кошти в сумі 53645,50, то, в силу вимог ч.9 ст.12 цього Закону, відповідач повинен сплатити позивачеві неустойку за несвоєчасне повернення сплачених коштів в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки за період з 18.08.2018 року (30 днів з дня направлення вимоги) по 14.11.2018 року (по день винесення рішення), тобто за 88 днів в сумі 47208,04 грн. (53645,50 грн. х 1% х 88 днів = 25850 грн.), відповідно до розрахунку, наведеного позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, заперечень щодо якого відповідач не зазначив, оскільки не надіслав у встановлений судом строк відзиву на позов. Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із захисту прав споживачів при укладенні, розірванні договору, зокрема, попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, та виконання зобов'язань за договором, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1 та 2 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту. Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Частиною 1 ст.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Частиною 9 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Частиною 8 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пунктами 6, 7, 9, 26 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що: офісне приміщення - будь-яке приміщення (будівля тощо), в якому знаходиться суб'єкт господарювання або його філія, або його структурний підрозділ, або представництво;\~ договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, -договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця; торговельне приміщення - майновий комплекс, який займає окрему споруду (офісне приміщення) або який розміщено у спеціально призначеній та обладнаній для торгівлі споруді, де суб'єкт господарювання здійснює діяльність з реалізації товару. Статтею 93 ЦК України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Статтею 95 ЦК України встановлено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Частинами 3, 4 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Частиною 9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. За положеннями ст.17 ЗУ «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або не потрібного йому асортименту. Згідно з вимогами ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення. Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином- підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу. Таким чином, Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0192 від 03.07.2018 року між позивачем та відповідачем є розірваним у розумінні ч.3 ст.651 ЦК України, у зв'язку із чим кошти, сплачені за цим Попереднім договором позивачем у виді авансу в сумі 53645,50 грн., підлягають поверненню останньому. Враховуючи, що відповідачем не повернуто кошти позивачеві, сплачені за Попереднім договором, то, в силу ч.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач має право вимагати неустойку в розмірі 1 відсотка вартості продукції за кожен день затримки. Отже, відповідачем ТОВ «ТРАСТМОТОРС» порушено права позивача [PERSON] на повернення суми, сплаченої за Попереднім договором і неустойки внаслідок розірвання означеного Попереднього договору, а тому вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь авансу, сплаченого за Попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу №0192 від 03.07.2018 року та неустойки\~ підлягають задоволенню. При зверненні до суду з зазначеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Так, відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.\~ Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved