Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування рішення 29 сесії 6 скликання №10-29/14 від 22.08.2014 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] орієнтовною площею 0,43 Га за рахунок земель сільськогосподарського призначення посилаючись на те, що за його заявою відповідачем ще у 2002 році було надано дозвіл на на розчистку вказаної землв та її приватизацію. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив що сільська рада дійсно надала дозвіл позивачу та його сину на приватизацію спірної землі взамін на повернення ними відповідно 0,17 Га та 0,25 Га землі для ведення селянського господарства, якими вони користувалися на той час. Позивач дійсно розчистив вказану землі від сміття та певний час її використовував, однак жодних документів не виготовляв. Враховуючи те, що землі не були повернуті та син позивача приватизував належну йому ділянку, яка підлягала обміну, рада у 2012 році вирішила передати цю землю в оренду [PERSON] Оскыльки було порушено порядок надання та не проведено аукціон за протестом прокурора вказане рішення було скасовано та у 2014 році було прийнято нове про надання у власність третій особі, яке в даний час оспорюється. Рішення від 2002 року про надання позивачу вказаної землі сесією відмінено не було. Третя особа без самостійних вимог в судовому засіданні заперечував щодо позову, оскільки він вже двічі виготовляє документи на приватизацію вказаної землі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді дали покази, що вони за допомогою тракторів вигортали із земельної ділянки біля саду площею приблизно 0,5 Га сміття на прохання позивача. Це було приблизно 10-11 років тому. З показів свідка [PERSON] було встановлено, що вона має по сусідству із спірною ділянкою город та їй відомо, що там було гноєсховище а позивач звідти вигортав трактором сміття. Після того [PERSON] там щороку сіяв та обробляв той город разом із дружиною. Свідок [PERSON] в суді дав покази, що йому відомо як позивач попросив [PERSON], щоб той на його городі вигорнув сміття біля 10 років тому. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу та його сину [PERSON] рішенням другої сесії 22 скликання №21 від 06.06.2002 року було надано дозвіл на розчистку земельної ділянки в урочищі біля саду, яка знаходилася під сміттєзвалищем та надано дозвіл на розробку проекту відведення її у приватну власність вказаним особам. В свою чергу позивачем на виконання вказаного рішення було розчищено від сміття ділянку, що підтвердили свідки, однак не було виготовлено жодної технічної документації на вказану земельну ділянку, та він фактично приступив до її використання. Рішенням 29 сесії 6 скликання №10-29/14 від 22.08.2014 року було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою цієї ж земельної ділянки третій особі, хоча рішення 2002 року скасовано не було, що підтвердив представник сільської ради. Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України надання земельних ділянок, які знаходяться у користуванні проводиться тільки після їх вилучення в порядку передбаченому цим кодексом, тобто шляхом переведення в землі запасу. Відповідач в порушення вказаної норми не скасував попереднє рішення про надання позивачу у власність землі, не перевів спірну землю в землі запасу та оспорюваним рішенням надав дозвіл на виготовлення документації щодо передачі її у власність третій особі. Враховуючи те, що надання земельної ділянки, яка перебуває у користуванні забороняється, то відповідно рішення щодо надання дозволу [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. На підставі ст.19, 116 ЗК України, суд

Outcome: approved