Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. На підставу своїх вимог посилається на те, що 01 серпня 2012 року [PERSON] взяв у позивачки в борг грошові кошти в сумі 120000 грн. терміном до 01.03.2013, уклавши договір позики. На підтвердження договору позики відповідачем власноруч було складено розписку про отримання позики в присутності свідків, які зазначені у розписці. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за даним договором щодо повернення коштів у визначений у розписці строк не виконав. Позивач вказує на те, що 30.09.2015 направляв лист з повідомленням на ім'я відповідача з вимогою про повернення коштів, але кошти на даний момент залишаються неповернутими. Позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути в судовому порядку основну суму боргу, яка за період користування грошовими коштами збільшилася на 95592 грн., три проценти річних від простроченої суми, що становить 12309 грн. та основну суму боргу - 120000 грн., разом 227901 грн. Даний договір позики відповідач укладав перебуваючи в шлюбі з [PERSON], якій відомі всі умови даного договору, тому позивач просить стягнути суму боргу в солідарному порядку з обох відповідачів. Позивач до початку розгляду справи подала до суду заяву якою позов підтримав повністю, просила суд його задовольнити, справу розглядати за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі до судового засідання не з'являлися, хоча про час і місце розгляду справи були завчасно та неодноразово повідомлені. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому суд вважає за доцільне, справу слухати за наявними у справі матеріалами з винесенням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Зі змісту наданої позивачем розписки складеної 01.08.2012, вбачається, що [PERSON], проживаючий в [ADDRESS], отримав кошти від [PERSON] в сумі 120000 грн. Зобов'язався повернути позику до 01.03.2013. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.01.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить: 120000 грн. - сума основного боргу, 95592 грн - сума інфляційних коштів, 12309 грн. - проценти за користування позикою, разом - 227901 грн. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно положень статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем отриманої позики, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 2279 грн, що підтверджується квитанцією від 19.01.2016, тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати в сумі 2279 грн.

Outcome: approved