Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в порядку ст. 31 ЦПК України, в якому просить поновити на роботі на посаді провідного юрисконсульта відділу представництва в державній виконавчій службі, правоохоронних та контролюючих органах департаменту судової роботи виконавчої дирекції з правового забезпечення, а при відсутності на рівноцінній посаді; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.07.2014 р. по 17.11.2014 р. у розмірі 43 705,30 грн. та судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1400 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 07 липня 2014 р. він був звільнений з роботи з посади провідного юрисконсульта відділу представництва в державній виконавчій службі, правоохоронних та контролюючих органах департаменту судової роботи Виконавчої дирекції з правового забезпечення, у зв'язку зі скороченням посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 434-к. Вважає звільнення незаконним та таким, що порушує його трудові права, оскільки відповідачем формально застосовано підставу, передбачену п. 1 ст. 40 КЗпП України для звільнення, фактичного скорочення штату працівників, зокрема його посади на підприємстві не відбулося, а також відповідачем не було запропоновано йому переведення, за його згодою, на іншу роботу, що порушує його переважне право на залишення на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, не отримано попередньої згоди первинної профспілкової організації, для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.07.2014 р. по 17.11.2014 р. у розмірі 43 705,30 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що звільнення позивача відповідно до ч.11 ст. 40 КЗпПУ відбулось відповідно до вимог чинного законодавства, під час якого права позивача порушені не були. Крім цього, позивачем пропущений місячний строк на -звернення до суду з даним позовом. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріалів справи приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював в Державному підприємстві «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з 22.10.2013 року на посаді провідного юрисконсульта відділу представництва в державній виконавчій службі, правоохоронних та контролюючих органах департаменту судової роботи Виконавчої дирекції з правового забезпечення, що підтверджується наказом від 21.10.2013 р. № 833-к. 28.03.20154 року був виданий наказ № 278 по ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про внесення змін до організаційної структури Дирекції компанії. 08.04.2014 року [PERSON] ознайомився з попередженням про наступне звільнення, наказом № 278 та вакансіями по ДП «НАЕК «Енергоатом». Наказом № 278 із структури Дирекції компанії було виключено виконавчу дирекцію з правового забезпечення, працівником якої був позивач. На підставі наказу були внесені зміни №7 до штатного розпису - відбулося скорочення штату, а саме - скорочено (виведено) всі посади, які входили до складу виконавчої дирекції з правового забезпечення, в тому числі і посаду провідного юрисконсульта Відділу представництва в державній виконавчій службі, правоохоронних та контролюючих органах департаменту судової роботи, яку займав позивач. При ознайомленні з наказом № 278 [PERSON] не зазначив свою незгоду з ним. Відповідно до наказів № 301-к від 28.05.2014 р. та № 434-к від 07.07.2014 р. [PERSON] було звільнено з роботи з 07 липня 2014 року, у зв'язку зі скороченням посади, п.1 ст. 40 КЗпПУ. Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України). Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України). Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1 ст.43 КЗпП України). Судом встановлено, що 12.05.2014 року відповідачем до Профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» було направлено подання з проханням дати згоду на звільнення [PERSON] за скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП України, по закінченню строку розгляду подання, визначеного ч.2 ст. 43 КЗпП України, та у встановлений ч.5 даної статті цього Кодексу 3-денний термін від профспілки не надійшло повідомлення про його розгляд, а тому відповідно до зазначеної норми трудового законодавства вважається, що така згода виборним органом первинної профспілкової організації була дана, що свідчить про відсутність порушень з боку підприємства при звільненні позивача ст. 43 КЗпПУ. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ч.1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України). Позивач ознайомлений з попередженням про скорочення займаної посади 08.04.2014 р. Також в даному повідомленні зазначено про наявність вакантних посад в штаті відповідача. Проте, позивачем згода на його переведення на будь-яку із запропонованих йому посад не була надана. Доказів щодо зворотного позивачем не надано. Доводи позивача, що він мав переважне право на залишення на роботі відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України відносно інших працівників спростовуються біографічними довідками працівників підприємства - [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підтвердження зворотного, доказів суду надано не було. Таким чином, суд прийшов до висновку. Що відповідачем були дотримані вимоги чинного законодавства, щодо процедури звільнення [PERSON] за п. 1ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку з тим, що не підлягають задоволенню вимога про поновлення на роботі, не підлягаєте задоволенню і похідна від неї вимога про стягнення середнього заробітку. При цьому суд зауважує на те, що [PERSON] був з поважних причин пропущений строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки він вважаючи свої трудові права порушеними в строк звернувся до інших судів з аналогічними позовами, протягом встановленого процесуального строку. Однак у зв'язку з недотриманням положень цивільного процесуального права йому була повернута позовна заява судом, в іншому випадку залишена без розгляду.

Outcome: dismissed