Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської державної нотаріальної контори та Новомосковського міського бюро технічної інвентаризації, в якому просив скасувати видане без рішення суду свідоцтво Новомосковської міської державної нотаріальної контори від 24 травня 1994 року про право власності [PERSON] на 13/50 частин будинку по [ADDRESS], скасувати проведену Бюро технічної інвентаризації м.Новомосковська без рішення суду реєстрацію свідоцтва про право власності [PERSON] від 20 червня 1994 року та поновити порушене право власності позивача на 13/25 частин будинку по [ADDRESS] яке існувало до порушення. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 листопада 2013 року ним отримано рішення суду від 01 березня 1994 року, з якого він дізнався про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на 13/50 частин будинку по [ADDRESS] та визнання судом частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 04 грудня 1993 року Державною нотаріальною конторою м.Новомосковська по реєстру № 5605 на ім`я [PERSON] в частині 13/25, визнано за ним право власності на 13/50 частин будинку та надвірних споруд по [ADDRESS] смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року. Вказує, що нотаріус не мала права видавати [PERSON] 24 травня 1994 року свідоцтво про право власності на 13/50 частин будинку по [ADDRESS], оскільки з 16 грудня 1993 року було зареєстроване свідоцтво про право власності [PERSON] на 13/25 частин означеного будинку. Ухвалою суду від 19 березня 2014 року провадження в частині позовних вимог до Новомосковського міського бюро технічної інвентаризації про скасування проведеної Бюро технічної інвентаризації м.Новомосковська без рішення суду реєстрації свідоцтва про право власності [PERSON] від 20 червня 1994 року закрито. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, залучена судом до справи в судовому засіданні, заперечила проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що мала право на отримання спадщини за законом після смерті матері. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, показання свідка, суд доходить до наступного. Позивачу належить на праві власності 12/25 частин будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 квітня 1971 року, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою за №1513, зареєстрованого в БТІ 10 травня 1971 року за №744-7. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 1993 року виданого Новомосковською міською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5605, позивач отримав у власність 13/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 1994 року, виданого Новомосковською міською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3718, [PERSON] отримано у власність 13/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення Новомосковського міського суду від 01 травня 1995 року у справі № 2-226, 1995 за позовом Прокурора м.Новомосковська в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 грудня 1993 року державною нотаріальною конторою м.Новомосковська по реєстру № 5605 на ім`я [PERSON] в частині 13/25, визнавши за ним право власності на 13/50 частин будинку та надвірних споруд по [ADDRESS] смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року. Рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись з заявами до Новомосковської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка складалась з 13/25 частин будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], отримали свідоцтва про право власності за законом на спадкове майно. [PERSON] було передано у власність надлишкова частина майна та замість 13/50 частин було виділено 13/25, тобто все майно, що з урахуванням обставин справи - є помилковим. Нотаріусом була допущена помилка та внесено двічі по реєстраційному запису № 311 (порядковий 365) від 01 липня 1993 року про прийняття спадщини [PERSON], а також № 482 (порядковий 564) від 05 жовтня 1993 року у відношенні [PERSON] про прийняття її спадщини. Обґрунтування позов у даній справі позивач посиється на те, що відповідач не мав права на видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки все спадкове майно вже було передано позивачу. Однак, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовим рішенням Новомосковського міського суду від 01 травня 1995 року цивільній у справі № 2-226, 1995 встановлено, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] державним нотаріусом Новомосковської міської державної нотаріальної контори допущена помилка в частині обсягу спадкового майна, підтверджено своєчасність звернення з заявами про прийняття спадкового майна. Позивач та третя особа не заперечували, що вони є рідними братом та сестрою, майно, на яке видане свідоцтво належало їх матері. Внаслідок чого, з урахуванням положень ст.529 ЦК УРСР, вбачається право [PERSON] на отримання ? частини спадкового майна за законом, як дочки спадкодавця. Інших підстав для скасування свідоцтва Новомосковської міської державної нотаріальної контори від 24 травня 1994 року про право власності [PERSON] на 13/50 частин будинку по [ADDRESS] позивачем не наведено, судом не встановлено. Внаслідок викладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed