Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наступними підставами. Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.03.2013 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 4847,52 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна Угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10.11.2019 року має заборгованість 17282 гривні 32 копійки, яка складається з наступного: 4567,78 гривень заборгованість за кредитом, 5427,89 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7286,65 гривень заборгованість за пенею. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.03.2013 року у розмірі 17282 гривні 32 копійки, яка складається з наступного: 4567,78 гривень заборгованість за кредитом, 5427,89 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7286,65 гривень заборгованість за пенею, та судові витрати у розмірі 1921 гривень 00 копійок судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 16.12.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання, а також на офіційному веб-сайті суду. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як зазначає позивач, відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21 березня 2013 року, відповідач отримала кредит у розмірі 4847, 52 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, згідно до наданої копії зазначеної Генеральної угоди, вбачається, що, окрім наданого строкового кредиту на суму 4847,52 гривень, також у відповідачки залишилася заборгованість за попереднім кредитом, щодо якого узгоджено реструктуризацію, у розмірі 3708,65 гривень. Щодо цієї заборгованості також узгоджено порядок її погашення, кінцевий строк її сплати та штрафні санкції у разі несвоєчасної її сплати (а.с. 11). Крім того, позивачем ані у позові, ані у наданих до позову письмових доказах не визначено, яка саме кредитна картка «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду» чи «Універсальна contract» - була видана відповідачеві, хоча умови кредитування по цим карткам різняться. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 8-9), наданого позивачем, відповідач станом на 10.11.2019 року має заборгованість 17282 гривні 32 копійки, яка складається з наступного: 4567,78 гривень заборгованість за кредитом, 5427,89 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7286,65 гривень заборгованість за пенею. Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 299, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з наданої копії генеральної угоди, на яку посилається позивач, кінцевий термін погашення кредитної заборгованості зазначений як 31.03.2016 року. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. \~ \~ \~ \~Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Таким чином, після спливу строку виконання зобов`зання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом. В Умовах та Правилах надання банківських послуг, на які посилається позивач, не зазначено, які саме проценти повинні нараховуватися після спливу терміну виконання зобов`язання (а не його частини чергового платежу). З огляду на наведене, на думку суду, позивачем не обґрунтовано підстав нарахування процентів за користування кредитом після 31.03.2016 року, також немає посилань на зміну розміру нарахованих процентів. Крім того,\~у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого\~Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254\~(надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Проте, у даному випадку позивачем не було надано відповідних документів на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, отримання відповідачем коштів від банку та внесення ним сум для погашення заборгованості за кредитним договором, хоча, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 20.12.2019 року було витребувано у позивача виписку по картковому рахунку відповідачки та докази отримання відповідачкою кредитної картки у позивача і строку дії вказаної кредитної картки. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed