Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 14.07.2011 року по 10.05.2018 року працював на ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» на посаді керівника цеха ЗРТ і ВПМ. 10.05.2018 року він звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. У день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок, відповідач не сплатив вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 17187,14 грн., виходячи із середньомісячного заробітку 5729,04 грн. та заборгованість по заробітній платі в розмірі 18357,56 грн.. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.07.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 18357,56 грн., однак остаточний розрахунок з позивачем відбувся 13.08.2018 року, що свідчить про порушення строків розрахунку при звільненні. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені станом на 13.08.2018 року складає 35209,58 грн. (374,57 середньоденна заробітна плата х 94 дня). Внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні позивачу було заподіяно моральну шкоду такими діями, які вимагали від останнього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме пошуку нової роботи та можливості прогодувати свою сім'ю. Тому, просить суд стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні в розмірі 17187,12 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35209,58 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.. Ухвалою від 05.09.2018 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем отримано копію ухвали та позовну заяву з додатками 26.09.2018 року. Станом на 07.11.2018 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзиви представників відповідачів, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на ПрАТ «Криворіжіндусртбуд» з 14.07.2011 року по 10.05.2018 року (а.с. 36). Згідно з Наказом №56-к від 10.05.2018 року [PERSON] звільнено з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» 10.05.2018 року за власним бажанням - ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с. 34). Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з цим, при звільненні [PERSON] відповідачем не було виплачено вихідну допомогу. Ст. 27 Закон України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до п. 2 абз. 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно з Довідкою №510 від 14.08.2018 року заробітна плата [PERSON] за березень 2018 року становить 7233,53 грн., за квітень становить 7000,00 грн. (а.с. 35). Відтак, сума вихідної допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача становить 21350,30 грн. з розрахунку (7233,53 + 7000,00) / 2 * 3. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки відповідачем не надано доказів на спростування факту непроведення повного розрахунку з позивачем в день звільнення та не встановлено відсутність вини позивача в цьому, суд приходить до висновку про відповідальність відповідача, відповідно до ст. 117 КЗпП України. Так, судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.07.2018 року було стягнуто з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з січня 2018 року по 10.05.2018 року в розмірі 18357,56 гривень (а.с. 31). Відповідно до інформацію по надходженням по картці/рахунку [PERSON], останньому ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» виплатив заборгованість по заробітній платі лише 13.08.2018 року (а.с. 37). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Абзацом 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У постанові № 6-2807цс16 ВСУ додатково зазначає: при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Згідно з Довідкою №510 від 04.08.2018 року середньоденна заробітна плата позивача становила 374,57 гривень (а.с. 35). Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 24347,05 грн. (374,57 грн. середньоденна заробітна плата * 65 робочі дні за період з 11.05.2018 року по 13.08.2018 року (по день фактичного розрахунку), з яких у травні 15 робочих днів; з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року - 20 робочих днів; з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року - 22 робочі дні; з 01.08.2018 року по 13.08.2018 року - 8 робочих днів, що є меншим, ніж заявлено позивачем через невірний розрахунок. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України Враховуючи характер і тривалість винних дій відповідача, засади розумності, виваженості та справедливості, моральних переживань позивача в зв'язку з несвоєчасною виплатою належних йому сум, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» на користь [PERSON] 4000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Щодо вимоги про стягнення 10000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial