Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Дану спадщину прийняв його батько [PERSON], який на час смерті матері проживав спільно з нею. [INFO] року помер батько - [PERSON]. Після смерті батьків позивач [PERSON] лишився єдиним спадкоємцем. Факт смерті батьків та факт родинних зв'язків позивача з померлими підтверджується копіями свідоцтв. Вище вказана квартира належала батькам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.09.1993 року комітетом по майну комунальної власності виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів Волинської області та записаного у реєстровій книзі Волинського обласного бюро технічної інвентаризації 27.09.1993 року за № 7141. Однак, у визначений законом строк позивач не звернувся до нотаріуса, оскільки не було часу, і дана процедура потребувала зібрання необхідних документів, виготовлення нового техпаспорта, проведення оцінки майна. Зазначає, що увесь цей час він доглядав за батьківським житлом, проводив ремонт, проживав, оплачував комунальні послуги. Вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, оскільки він є єдиним спадкоємцем своїх батьків, доглядав їх по мірі можливості до їх смерті. 19.10.2016 року позивач звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовому роз'ясненні повідомив, що ним пропущений строк для прийняття спадщини і рекомендував йому звернутись за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, оскільки не наведено жодних доказів поважності пропуску позивачем строків для прийняття спадщини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є батько [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.11.1962 року (а.с. 6). [INFO] року померла його мати [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 5). Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Дану спадщину прийняв його батько [PERSON], який на час смерті матері проживав спільно з нею. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 4). Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповіт на випадок своєї смерті батьки позивача [PERSON] та [PERSON] не залишили. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] є дитина померлих - позивач [PERSON]. Частиною 1 статті 1269 ЦК України та частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними вважаються ті причини, які роблять вчасне звернення до нотаріальної контори неможливим або важким. Як слідує з поставнои Пленуму Верховного Суду України в пункті 24 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцями і не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк, з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звернувся лише 28 жовтня 2016 року, тобто через 6 років після відкриття спадщини, про що було роз'яснено у листі приватного нотаріуса Пономаренко О.О. (а.с. 12). В позовній заяві представник позивача зазначає, що строк подачі заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки у визначений законом строк позивач не звернувся до нотаріуса, оскільки не було часу, і дана процедура потребувала зібрання необхідних документів, виготовлення нового техпаспорта, проведення оцінки майна. Вказує, що позивач є єдиним спадкоємцем своїх батьків, доглядав їх по мірі можливості до їх смерті, доглядав за батьківським житлом, проводив ремонт, проживав, оплачував комунальні послуги. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що його довіритель постійно проживає в Києві, і у нього відсутні будь-які докази того, що позивач був позбавлений можливості звернутися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За таких обставин суд вважає, що зазначені позивачем причини пропуску строку (зокрема, відсутність часу) не можуть бути визнані поважними, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, що унеможливлювали чи в інший спосіб перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини у розумінні положень статті 1272 ЦК України. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необгрунтованними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 1217, 1223, 1261, 1272 ЦК України, ст.ст. 34, 39 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: dismissed