Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум», в якому просить визнати недійсним кредитний договір №0037/08/6.10-CLNv від 25 липня 2008 року, який укладений між [PERSON] та АКБ «Форум» з моменту його вчинення, визнати недійсним Іпотечний договір, укладений між АКБ «Форум» та [PERSON], посвідчений 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., що зареєстрований в реєстрі за №3502 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек відповідні записи щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки на підставі Іпотечного договору, укладеного між АКБ «Форум» та [PERSON], посвідчений 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., а саме: цегляне нежитлове приміщення позначене на плані під літерами: від 10 по 13; 13а; 14; 15 за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,7 кв.м. Позов мотивує тим, що 25.07.2008 року між ним та АКБ «Форум», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «Банк Форум», було укладено кредитний договір №0037/08/6.10-CLNv, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 70 000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 24.07.2018р. і сплатою за користування кредитом 13,5% річних. Цього ж дня, між [PERSON] та Банком було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором було передано в іпотеку банку нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що вказаний договір споживчого кредиту та відповідно і іпотечний договір підлягають визнанню недійсними на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки кредитний договір не відповідає актам цивільного законодавства, зокрема ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007 року Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема в даному кредитному договорі відсутня інформація про загальну вартість кредиту для споживача. Крім того, перед укладенням договору Банк не повідомив позивача про наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, щодо умов дострокового повернення кредиту, необхідність оцінки майна, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, інші схеми кредитування. Таким чином, позивач був введений в оману та якщо б він отримав у повній мірі визначену законом інформацію, то не укладав би договору. Крім цього, існують приховані платежі, про які відповідач не повідомляв позивача, проте він поніс витрати у зв'язку із підписанням договору. Так при посвідченні договору іпотеки позивач змушений був сплатити нотаріусу за послуги з посвідчення договору, послуги внесення даних у реєстр заборон. Також, він сплатив за оцінку майна, оскільки без оцінки договір іпотеки не посвідчується. Окрім того, позивачу не надали чіткої інформації про вартість страхування майна, яке є обов'язковою умовою кредитного договору. Також, ні в тексті договору, ні в жодному іншому документі, відповідач не проінформував позивача, що при здійсненні погашення боргу за внесення коштів стягується комісія банку у відповідності до затверджених тарифів. Комісія банку теж істотно збільшує вартість кредиту. Про тарифи банку його не повідомляли. Більше того, пункт 4.1. кредитного договору щодо встановлення сторонами пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення виконання зобов'язання за споживчим кредитом, що становить 73% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов'язань за спірним договором. Згідно ч.5 п.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо застосувати всі санкції передбачені Договором одночасно, то Позивач мав би сплатити більше 70 процентів. Проте, згідно п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Спірний Договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання Банком умов Договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦК України), через що Договір в цілому, суперечить п.9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дала пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, подав заяву про відкладення розгляду справи, однак згідно ст.169 ЦПК України, його неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності з винесенням заочного рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 25.07.2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «Банк Форум», було укладено кредитний договір №0037/08/6.10-CLNv, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 70 000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 24.07.2018р. і сплатою за користування кредитом 13,5% річних /а.с.9-11/. 25.07.2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «Банк Форум», було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було передано в іпотеку банку нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] /а.с.16-18/. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору. Згідно ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства впливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. У Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Пунктами 7.2 та 7.7 вказаного кредитного договору передбаченого, що умови кредитування, відповідно до ч.2 ст.11 Законом України «Про захист прав споживачів», позичальником отримано до укладення цього договору. Однак, наявність у договорі вказаного пункту не свідчить про дотримання вимог закону при укладення оспорюваного договору, з огляду на таке. Відповідно до положень ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зі змісту даної імперативної норми закону випливає, що банк зобов'язаний повідомити споживача про умови кредитування в письмовій формі. Згідно ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються серед іншого детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Розділом 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: -значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; -перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Пункт 3.2. Правил встановлює, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки зобов'язані (пункт 3.3. Правил) в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Банки зобов'язані (пункт 3.4. Правил) в кредитному договорі зазначити: -вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; -обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); -про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; -правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. У п. 3.7. Правил зазначено, якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. Пункт 3.8. Правил трактує, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: -попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; -надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Як встановлено в судовому засіданні та видно з оспорюваного договору кредиту, такий був укладений з недотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. Так, перед укладенням договору Банк не повідомив письмово позивача про: -наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача зокрема мені було надано тільки один варіант кредитування, який зазначений в кредитному договорі про наявність інших форм кредитування мені навіть не повідомлялося; -тип відсоткової ставки; -орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (не зазначено перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); -варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; -умов дострокового повернення кредиту; -необхідність здійснення оцінки майна та ким така здійснюється; -податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач мав право, або відомості про те, від кого він міг одержати докладнішу інформацію; -не повідомлено про усі види кредитування. Крім того, згідно п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Однак, як видно з оспорюваного договору кредиту, такий, зокрема у розділі 4 «Санкції, забезпечення виконання зобов'язань», не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку ні за невиконання, ні за неналежне виконання Банком умов Договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦК України), через що Договір в цілому, не відповідає вимогам п.9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що при укладенні вищезазначеного договору кредиту, не було дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів»та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, а відтак оспорюваний договір не відповідає вимогам законодавства України, представник відповідача в судове засідання не з'явився та не представив жодних доказів на спростування позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: approved