Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 15.09.2008 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено тип банку та його найменування з закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Укладений договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування кредитом. Згідно п.п. 3,2, 3,3 цих Умов та правил після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість наданна кредиту на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає банку право будь-коли змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою держателя щодо прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п. 8.6 цих умов та правил при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідно п. 9.12 цих умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 13.10.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 6114,46грн., з яких заборгованість по кредиту - 1613,31 грн., заборгованість за відсотками - 2321,89 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом - 1650 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 279,26 грн., яку просили стягнути на свою користь, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з'явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи не надала. Представник відповідачки за довіреністю [PERSON] заперечувала проти позову, пояснила, що укладений між позивачем та відповідачем договір є строковим, діяв з 15.09.2008 року до 15.09.2009 року і за відсутності заяви сторін про припинення його дії був пролонгований на такий самий строк 12 місяців, тобто до 15.09.2010 року. Крім того, у відповідності до умов та правил користування кредитом, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, а тому позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, який був здійснений 15.09.2010 року. Вважає, що позовна заява подана до суду з пропуском позовної давності, тому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідачки, всебічно вивчивши обставини справи та надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.09.2008 року між банком та відповідачкою [PERSON], яка змінила своє прізвище на [PERSON], було укладено кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Укладений договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява клієнта разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, який відповідно до п.9.12 вказаних Умов та Правил діє протягом 12 місяців з моменту його підписання , якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторну про припиненя дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк (п. 9.12 умов та правил надання баківських послуг, а. с. 15). Відповідно до п.3.1 Умов обслуговування платіжних карт, датой укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви. За змістом вказаного розділу заяви відповідача рахунок картки було відкрито 15.09.2008 року. Таким чином, договір про надання банківських послуг - кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку був укладений між сторонами 15.09.2008 року, є строковим, з терміном дії до 15.09.2009 року. Оскільки протягом часу його дії сторони не заявляли про припинення дії договору, він автоматично був пролонгований на 12 місяців - до 15.09.2010 року, що є кінцевим терміном повернення кредиту. Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку, що укладений 15.09.2008 року. між сторонами кредитний договір діяв до 15.09.2009 року, був пролонгований на 12 місяців - до 15.09.2010 року, підстав вважати його пролонгованим на інший термін суд не встановив. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язані вправі заявити в суд вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Виходячи з наведених норм, а також правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-116ц13 від 06.11.2013 року - позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись за кожний черговий платіж з моменту порушення строку його погашення. Згідно із розрахунком заборгованості, [PERSON] сплатила відсотки за користування кредитними коштами 06.05.2011 року, після чого жодного разу оплату не здійснювала. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК Україи встановлено, що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як установлено судом, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу до 15.09.2010 року, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 13 січня 2015 року з пропуском установлених ст. ст. 257, 258 ЦК України строків загальної та спеціальної позовної давності.. Виходячи з того, що позовна давність пропущена позивачем без поважних причин, порушене право захисту не підлягає. За положенями ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що позивач не вказав розмір отриманого відповідачкою кредиту та не вказав, яким чином були змінені умови кредитування. Посилання позивача на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки є безпідставними, оскільки така довідка в матеріалах справи відсутня. Крім того, в матеріалах справи відсутні Пам'ятка клієнта та Тарифи банку, які є невід'ємною частиною договору, що позбавило суд можливостіі перевірити обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed