Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 жовтня 2004 року йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В будинку зареєстровані, але не проживають з червня 2015 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], участі в утриманні житла, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію, комунальних послуг відповідачі не приймають, їхнє місцезнаходження позивачу невідомо. В позивача виникла необхідність розпорядитись своїм майном, наявність реєстрації відповідачів в будинку перешкоджає позивачу належним чином користуватися майном та на власний розсуд розпорядитися ним. Представник позивача в судове засіданні не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі повторно в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України уразі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідачі вважаються такими, що про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст. ст. 224 - 226 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст.9 ЖК УРСР). Відповідно до ст.150, 155 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно положень частин 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, при цьому сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Головківської сільської ради від 07.04.2017 року № 345 у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однак з серпня 2015 року відповідачі фактично за адресою місця реєстрації не проживають, що підтверджується актом від 07.04.2017 року, складеним комісією у складі секретаря та спеціалістів Головківської сільської ради у присутності двох свідків, в якому зазначено, що за адресою: [ADDRESS]. починаючи з серпня 2015 року фактично не проживають [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі не користуються житловим будинком [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачу, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права вільно здійснювати його права власника, тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом підлягають задоволенню.

Outcome: approved