Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що між ним та відповідачем в 2012 році було укладено договір оренди землі земельної ділянки кадастровий номер 3524983100:02:000:0819, площею 3,6015 га, яка належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ №132497, виданого 05.04.2011 року, строком на 5 років - до 2017 року. Після його закінчення зазначений договір позивачем не продовжувався та не поновлювався, а в 2017 році позивач звернувся до відповідача з питанням повернення земельної ділянки і дізнався що існує договір оренди землі від 05.10.2015 року, відповідно до умов якого він нібито передав в оренду «Агрофірма Маріампольська» належну йому земельну ділянку строком на 10 років, договір зареєстрований виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області 05.09.2016 року, номер запису про інше речове право: 16217286, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31226039 від 05.09.2016 року. Однак, позивач вказує на те, що не укладав вищевказаного договору оренди з відповідачем в 2015 році та не підписував договір, тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного договору оренди земельної ділянки недійсним та про повернення земльної ділянки. Представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримав та просив розглядати справу за його відсутності, посилаючись в заяві на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача - сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Маріампольська» Петрівського району Кіровоградської області в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд заслухавши сторони, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 3,6015 га, кадастровий номер 3524983100:02:000:0819, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, що підтверджуться копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ №132497, виданого 05.04.2011 року (а. с.7). Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у СВК «Агрофірма Маріампольська» на підставі договору оренди землі від 10.04.20012 року, укладеного між сторонами строком на 5 років, дія якого закінчилася 10.04.2017 року. Після закінчення зазначеного договору позивачем не продовжувався та не поновлювався, а в 2017 році позивач звернувся до відповідача з питанням повернення земельної ділянки, однак дізнався, що існує діючий договір оренди землі від 05.10.2015 року, відповідно до умов якого він нібито подовжив дію договору оренди землі від 10.04.20012 року на 10 років, що підтверджується копією договору оренди землі від 05.10.2015 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області 05.09.2016 року, номер запису про інше речове право: 16217286, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31226039 від 05.09.2016 року (а. с.10-13). Однак, позивач вказує на те, що не укладав договору оренди землі з відповідачем в 2015 році та не підписував договір оренди. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. На підставі ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України,нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В ході судового розгляду справи за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 18.07.2019 року, було призначено та проведено судово - почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком вказаної судово - почеркознавчої експертизи №128 від 12.08.2019 року, вирішити питання «Чи виконаний підпис у договорі оренди землі від 05 жовтня 2015 рокуукладеному від імені [PERSON] з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Агрофірма Маріампольська» на оренду земельної ділянки площею 3,6015 га, кадастровий номер 3524983100:02:000:0819, у графі «Орендодавець» від імені [PERSON] особисто ним - [PERSON] , чи іншою особою?«, не представляється можливим (а. с.115-121). Ухвалою суду від 10.08.2020 року, по справі було призначено та проведено додаткову судово - почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком вказаної додаткової судово - почеркознавчої експертизи №180 від 17.09.2020 року, досліджуваний підпис, розташований в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» в договорі оренди землі від 05.10.2015 року, укладеній між [PERSON] та СВК «Агрофірма Маріампольська» в особі голови правління Міщаніна К.В., виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а. с.87-196). Тобто, підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним, що передбачено ст.ст. 203, 215 ЦПК України. Крім цього, відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав зареєстрованих відповідно до законодавства. Отже, суд при задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди землі, з метою забезпечення можливості належного виконання судового рішення, у рішенні має зазначити про припинення права оренди земельної ділянки згідно спірного договору. Оскільки зазначена норма набрала чинності після подання позовної заяви, а також вона не є окремою позовною вимогою у справі, зазначення у рішенні «про припинення права оренди» не потребує змін позовних вимог, а є лише належним виконанням чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач довів те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки з відповідачем і останній безпідставно та самовільно використовував земельні ділянки позивача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В зв`язку з цим з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на проведення експертиз в сумі 3150 гривень 72 копійки, які підтверджуються рахунками - фактурами від 26.07.2019 року та від 18.08.2020 року, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок, що підтверджується квитанцією від 28.03.2018 року. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 203, 207, 208, 215, 216, 236, 638 ЦК України, ст. ст. 12, 676, 78, 81, 133, 141 ЦПК України, Законом України «Про оренду землі» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав».

Outcome: approved