Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 11 січня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №490021645, за яким банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 14693,73 доларів США, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві [PERSON] кредитні кошти в сумі 14693,73 доларів США, а відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту належним чином не виконував у звязку з чим станом на 01 лютого 2016 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 3105,07 доларів США, по відсоткам за користування кредитом - в сумі 26,42 доларів США, а всього - 3131,49 доларів США. Крім цього, станом на 01 лютого 2012 року за даним кредитним договором нарахована неустойка (пеня) в розмірі 2209,41 доларів США. Виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором №490021645 від 11 січня 2007 року забезпечувалось укладеним з відповідачкою [PERSON] договором поруки №490021645 - П від 11 січня 2007 року, згідно якого поручитель поручився за виконання відповідачем [PERSON] обовязків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. Відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконував, не здійснював своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим відповідачам як солідарним боржникам банком направлялась письмова вимога про дострокове повернення кредиту, яка на дату подання позовної заяви виконана не була, в звязку з чим змушені звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку, за яким прохали стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 3105,07 доларів США, по відсоткам за користування кредитом - в сумі 26,42 доларів США, а всього - 3131,49 доларів США. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.101,103), у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву (а.с.94), відповідно до якої прохали розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та прохали їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі повторно [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом вручення судової повістки під розписку (а.с.100,102), в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, як і не подали і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявних у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає\~задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, порядок та форма укладення якого передбачені положеннями ст.ст.1054,1055,1056-1 ЦК України, який відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Згідно ч.1 статті 1054 та ч.1 ст.1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Частиною 2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 11 січня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.37-39), як позикодавцем та відповідачем [PERSON] як позичальником було укладено кредитний договір №490021645 (а.с.20-24,26-28), за яким банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 14693,73 доларів США на придбання транспортного засобу, а відповідач зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит не пізніше 11.01.2013 року, виплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту (а.с.22-24). Згідно п.5.1 договору (а.с.20 оборотна сторона) позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за договором протягом 30 днів від дати отримання позичальником від банку повідомлення в будь - якому з випадків істотного порушення позичальником зобовязань за договором, в тому числі у разі неповернення кредиту (його частини) та/або несплати процентів у встановлені цим договором терміни. Відповідно до п.3.4 договору за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (а.с.20 оборотна сторона). Таким чином, зазначене вище свідчить про те, що договір між сторонами було укладено відповідно до вимог ст.ст. 638, 639, 1054-1056-1 ЦК України. Виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором №490021645 від 11 січня 2007 року забезпечувалось укладеним з відповідачкою [PERSON] договором поруки №490021645 - П від 11 січня 2007 року, згідно якого поручитель поручився за виконання відповідачем [PERSON] обовязків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому (а.с.25,29), що свідчить про те, що поручитель зобовязався перед позивачем відповідати солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязання за укладеним 11 січня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» як позикодавцем та відповідачем [PERSON] як позичальником кредитним договором №490021645. Згідно ст.ст.2,3 договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обовязків, зазначених у п.2.1 цього договору, тобто у разі неповернення своєчасно кредиту, сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) та інших передбачених договором платежів. Відповідно до ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, а у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, а згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею ст.1049 ЦК України\~ визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором, а згідно\~ ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Згідно ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у ст.ст. 599,600,604-609 ЦК України, відповідно до яких зобовязання припиняється, зокрема, виконанням проведеним належним чином, а належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору№490021645 від 11 січня 2007 року належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконував, не здійснював своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором та у встановлений договором строк кредитні кошти не повернув, внаслідок чого згідно розрахунків позивача (а.с.30-31) станом на 01 лютого 2016 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 3105,07 доларів США, по відсоткам за користування кредитом - в сумі 26,42 доларів США, а всього - 3131,49 доларів США, яку суд у відповідності до ст.ст. 611,615 ЦК України вважає необхідним стягнути з відповідача, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, у звязку з чим 17 лютого 2016 року позивачем відповідачам [PERSON], [PERSON] направлялась письмова вимога про досудове врегулювання спору (а.с.33-36), яка залишилась без задоволення. Крім цього, станом на 01 лютого 2012 року за даним кредитним договором позивачем згідно наданого до позову розрахунку заборгованості (а.с.30-31) нарахована неустойка (пеня) в розмірі 2209,41 доларів США, про що зазначено і в тексті позовної заяви при викладені обставин позову (а.с.2,18), але в прохальній частині позову (а.с.3,19) позивач не прохав стягнути з відповідача нараховану неустойку (пеню), тому зазначена заборгованість не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за даним судовим рішенням, оскільки суд з власної ініціативи не може вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету, а тому сума заборгованості за кредитним договором може стягуватися з відповідача на користь позивача у валюті платежу за договором, тобто в доларах США, що відповідає положенням ч. 3 ст. 533 ЦК України, оскільки банк має таку ліцензію. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №490021645 від 11 січня 2007 року в загальній сум 3131,49 (три тисячі сто тридцять один) доларів США. Крім того, відповідно до положень ст.88 ЦПК України у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved