Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну (зменшення) розміру аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що з відповідачкою по справі мають спільну неповнолітню дитину. Судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 06 вересня 2017 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але\~ не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На теперішній час позивач перебуває на обліку як безробітний в Арцизькій районній філії Одеського обласного центру зайнятості, де отримує соціальну виплату. Крім того, позивач зазначив, що на його утриманні перебуває матір, яка має першу групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду, а також має ще одну малолітню дитину\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Посилаючись\~на викладені\~обставинипозивач просив змінити (зменшити) розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дитини за рішенням суду та стягувати з позивача на користь відповідачки на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру, встановленого законом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 18 лютого 2021 року, про що сторони були повідомлені, однак 18 лютого 2021 року, у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи було відкладено на 29 березня 2021 року, про що сторони були повідомлені. У судове засідання позивач та його представник-адвокат не з`явилися, але від представника-адвоката до суду надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але від відповідачки до суду надійшла заява в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, заперечувала проти позовних вимог позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню в повному обсязі і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати неповнолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), його батьками зазначені [PERSON] , позивач по справі (а.с. 7-9) та [PERSON] , відповідачка по справі (а.с. 46), яка у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 листопада 2019 року (а.с. 47), копією паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 16 грудня 2019 року (а.с. 48), довідкою № 1270 від 27 грудня 2019 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 49). За судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 06 вересня 2017 року з [PERSON] , позивача по справі, стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі\~1/4\~частини зі\~всіх видів\~заробітку (доходів)\~\~щомісячно,\~\~але\~ не\~менше,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~та не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку,\~починаючи з\~дня подачі\~заяви про\~видачу судового\~наказу,\~тобто з\~22\~серпня 2017\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~тобто до\~ [INFO] ,\~включно(а.с. 61). Відповідно до інформації про виконавче провадження № 54800183 від 22 грудня 2020 року, на підставі вищезазначеного судового наказу відкрите виконавче провадження та стягуються з [PERSON] , позивача по справі, аліменти на користь [PERSON] (а.с. 26-34). Згідно довідки, наказів виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія «Південна», [PERSON] , позивач по справі, був працевлаштований в з лютого 2020 року та червень 2020 року та йому була нарахована заробітна плата в розмірі 37287,03 грн., з якої сплачені аліменти у сумі 8912,76 грн. (а.с. 12, 13, 14). [PERSON] , позивач по справі, офіційно не працює з 26 червня 2020 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 17-21). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у [PERSON] , позивача по справі, починаючи з ІІІ кварталу 2020 року відсутні доходи (а.с. 22). Довідкою № 37/14/02 від 22 лютого 2021 року, виданою Арцизькою районною\~філією Одеського\~обласного центру\~зайнятості підтверджено, що [PERSON] \~має статус\~безробітного з\~11\~листопада 2020\~року (а.\~с.\~55).\~Відповідно до\~листа №\~3832/21985\~від 14\~грудня 2020\~року,\~постанови від\~14\~грудня 2020\~року,\~виданих Арцизьким\~районним відділом\~державної виконавчої\~служби Південного\~міжрегіонального управління\~юстиції (м.Одеса)\~звернено стягнення\~на доходи\~позивача,\~які він\~отримує у\~Одеському обласному\~центру зайнятості\~(а.с.\~23,\~24-25).\~З копії свідоцтва про народження [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 11) вбачається, що його батьком зазначений [PERSON] , позивач по справі (а.с. 7-9). [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю позивача, має статус інваліда першої групи по зору та потребує постійного нагляду та уходу, що підтверджується копією довідки до Акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 242258 від 25 червня 2019 року, а також копію виписного епікризу з історії хвороби № 4872/881 (а.с. 15, 16). Судом встановлено, що матеріальне становище позивача змінилось у зв`язку з народженням у відповідача другої дитини та встановлення його матері інвалідності першої групи по зору з потребою постійного нагляду та уходу. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За частинами першою та другою\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі\~статтею 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.\~ Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку з\~підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач на обґрунтування позовних вимог про зменшення розміру стягнутих аліментів, послався на обставину, що у нього на утриманні перебуває матір [PERSON] , яка має інвалідність першої групи по зору та потребує постійного нагляду та уходу, а також має ще одну неповнолітню дитину, надавши суду на підтвердження зазначеної обставини довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 242258 від 25 червня 2019 року, а також копію виписного епікризу з історії хвороби № 4872/881, а також свідоцтво про народження дитини. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладені нормами матеріального права, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, який стягується з позивача на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підлягає зменшенню відповідно до частини першої статті 192 СК України. Враховуючи зазначені позивачем обставини та надані ним докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд вважає за необхідне встановити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який підлягає стягненню з позивача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку (доходів),\~щомісячно,\~але\~не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання наявного рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. У зв`язку зі зміною розміру аліментів за судовим наказом Арцизького районного\~суду Одеської\~області від\~06\~вересня 2017\~року,\~яким з\~позивача на\~користь відповідачки\~стягуються аліменти\~на утримання\~їх спільної\~дитини суд прийшов\~до висновку,що зазначений судовий наказ підлягає відкликанню з виконання. Суд зазначає, що вказане рішення не є перешкодою для застосування в подальшому положень ст. 192 СК України, а тому в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, за заявою вказаних осіб визначений розмір аліментів даним рішенням може бути змінений.

Outcome: partial