Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ Позивач\~звернувся до\~суду з\~позовомдо ТОВ «Фінанасова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та зареєстрований в реєстрі за № 247387 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінанасова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором та плати за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 12303грн 40коп. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено із грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки будь-яких договорів з ТОВ «Фінанасова компанія управління активами» не укладав, отже передбачені п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться безспірному порядку документи не могли бути надані відповідачем для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відсутні підставі стверджувати, що заборгованість є безспірною. Норми, які передбачали право нотаріусів вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах були скасовані постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Отже, наявні підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов його вчинення. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року було вжито заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 247387, вчиненого 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанасова компанія управління активами» про врегулювання спору за участю судді. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанасова компанія управління активами» в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, надав заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України (а.с.30). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстави стверджувати,\~що визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб відсутні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Костянтинівського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`яивився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 28 червня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під номером 247387, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінанасова компанія управління активами», якому ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року відступило право вимоги за кредитним договором № 1524138 від 28 січня 2021 року, заборгованості за період часу з 20 червня 2021 року по 28 червня 2021 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн 00коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 8278 грн 40коп. Крім того, запропоновано стягнути з [PERSON] плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 25 грн 00коп, а всього 12303 грн 40коп (а.с.11). Відповідно до довідки відповідача по справі, станом на 17 листопада 2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1524138 від 28 січня 2021 року становить 12278 грн 40коп (а.с.34). 03 вересня 2021 року головним державним виконавцем Костянтинівського відділу державної виконавчої служби У Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Масалабом А.О. відкрите виконавче провадження № 66678845 з примусового виконання виконавчого напису № 247387, вчиненого 28 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ТОВ«Фінанасова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 12303 грн 40 коп (а.с.9), в рамках якого постановою від 27 вересня 2021 року звернуто стягнення на доходи боржника (а.с.10). Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий\~напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в\~редакції на\~момент вчинення\~виконавчого напису)\~передбачено нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1\~цього переліку. Тобто, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);\~б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем не доведено суду ту обставину, що серед документів наданих приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Зазначене узгоджується із висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.03.2020 № 757/24703/18-ц. Відповідно\~до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, спірний виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, заборгованість за яким не є безспірною, оскільки вона не визнається позивачем [PERSON] . Приймаючи до уваги вищевикладене та зважаючи на визнання позову відповідачем, про що подана відповідна заява (а.с.30), суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі під номером 247387, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором та плати за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 12303 гривні 40 копійок таким, що не підлягає виконанню. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення в повному обсязі позову [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія\~управління активами»\~ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Суд не приймає в якості належних, допустимих та достовірних доказів по справі надані представником відповідача копії договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1524138 від 28 січня 2021 року (а.с.35), договору факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року з додатками (а.с.36-49), реєстру прав вимог № 1 від 21 червня 2021 року (а.с.50-52), оскільки копії зазначених вище документів не засвідчені на предмет їх відповідності оригіналу. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила. Приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви (а.с.5) в розмірі 454 грн 00коп (50%). Оскільки позивач [PERSON] не звертався із клопотанням про повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, у суду відсутні підстави для вирішення цього питання під час ухвалення судового рішення по справі. Позивач не позбавлений можливості в майбутньому звернутись до суду із клопотанням про повернення з державного бюджету 50% судового збору в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір». Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн (а.с.16). Суд не вбачає підстав для застосування в даному випадку приписів ч.1 ст.142 ЦПК УКраїни, оскільки нею врегульовано питання повернення судового збору, сплачено виключно при поданні позову.

Outcome: approved