Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Черкаської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України про стягнення додаткової заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обгрунтовує тим, що наказом № 20-к від 18.12.2017 року він був звільнений з посади завідувача господарством Черкаської автомобільної школи ТСО на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що на момент його звільнення з роботи відповідач грубо порушив вимоги трудового законодавства, визначені умовами колективного договору, а саме: не виплатив йому квартальну премію та кошти на оздоровлення за відпрацьований 2017 рік. Внаслідок цього на день звернення до суду з позовом у відповідача утворилась заборгованість в сумі 15764 грн. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати йому нараховану заробітну плату в день звільнення, вважає, що йому повинні вплатити середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 102270,60 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача, йому спричинено значну моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях з приводу не виплати належних йому грошових коштів, у неможливості користування ними, що поставило його в скрутне матеріальне становище, яку оцінює у 8000 грн. У звязку з цим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь 15764 грн. невиплаченої заробітної плати, 102270,60 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку, та моральну шкоду в сумі 8\~000 грн. В судовому засіданні позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та незаконними, оскільки жодних невиконаних грошових зобовязань на момент звільнення позивача не існувало. Крім того, позивачем не зазначено, яку квартальну премію він має на увазі, так як такі виплати не здійснюються автоматично, а зокрема наказу Голови Черкаської обласної організації ТСО України, наявності прибутків та госпрозрахункової діяльності та наявності коштів. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі, та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом № 20-к від 18.12.2017 року [PERSON] звільнений з посади завідувача господарством Черкаської автомобільної школи ТСО на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З листа директора Черкаської автомобільної школи ТСО України [PERSON] вбачається, що позивача було повідомлено про те, що трудові відносини з ним будуть розірвані 20 грудня 2017 року, або раніше, відповідно до можливості взаємного погодження нового терміну припинення трудових відносин. Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації провадиться\~в день\~звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред'явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117\~КЗпП України\~передбачено,\~що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Із наданої представником відповідача відомості на виплату коштів № ВЗП-000098 за грудень 2017 р. від 20.12.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] кошти в сумі 658,09 грн. отримав, що підтверджується його підписом у вказаній відомості. Тому твердження позивача про те, що з ним при звільненні відповідачем не було здійснено розрахунок не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача не виплаченої йому заробітної плати в розмірі 15764 грн. не підлягає до задоволення. Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач на момент його звільнення не виплатив йому премію та кошти на оздоровлення за відпрацьований 2017 рік, а тому внаслідок цього відповідач зобовязаний виплатити 102270,60 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку. Суд вважає, що дана вимога позивача не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до колективного договору Черкаської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України та положення про надання матеріальної допомоги працівникам Черкаської автомобільної школи ТСО України (Додаток 3) до колективного договору така виплата здійснюється лише за наявності певних умов, зокрема, наказу Голови Черкаської обласної організації ТСО України за наявності прибутків від госпрозрахункової діяльності та наявності коштів. Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні ні премія, ні оздоровчі позивачу не нараховувались. Таким чином, із зазначеного вбачається, що виплата премій та коштів на оздоровлення за відпрацьований 2017 рік, які просить стягнути позивач не здійснюється автоматично, а лише за наявності певних умов. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів нарахувань йому додаткової заробітної плати, не надано розрахунку з якої суми позивач виходив нарахування йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового\~відшкодування моральної\~шкоди визначається\~судом залежно\~від характеру\~правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості.Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так як позивач не довів в судовому засіданні вину відповідача у заподіянні йому моральної шкоди, не надав жодних доказів на її підтвердження позов в цій частині також не підлягає до задоволення. Згідно ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги обставини справи і наявні у справі докази, з урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Постільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, тому суму судового збору суд вважає віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed