Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач порушує свої зобов'язання за кредитним договором № 050С/К4 від 26.10.2007 року, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 21640,64 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26.10.2007 року між АБ «Діамантбанк», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] було укладено договір № 050С/К4, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 35000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредит, що підтверджується випискою з карткового рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] В свою чергу, відповідач згідно з умовами викладеними в п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5 кредитного договору, зобов'язався повернути фактично отримані кредитні кошти в межах встановленого ліміту кредитування, а також погасити фактичну заборгованість по процентам, комісіями, овердрафтом у строк до 25.10.2009 року. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим 15.05.2009 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист-вимогу за вих. №2639/50.3/5-07 про повне погашення кредиту із зазначенням сум заборгованості та встановлення терміну для добровільного погашення цієї заборгованості. Проте, у встановлений позивачем листі строк заборгованості за кредитним договором відповідачем погашена не була. 22.10.2009 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ по справі №2-н-663/2009, яким з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 18673,72 грн. Судовий наказ набрав законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Встановлено, що станом на 21.10.2014 року судовий наказ відповідачем у повному обсязі не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена, у зв'язку з чим банком на підставі п.п. 1.4, 6.4 кредитного договору та положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України нараховано відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період з 23.10.2009 року по 21.10.2014 року в сумі 19046,16 грн. Правова позиція щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених кредитними договором зобов'язань викладена Верховним судом України в ухвалі від 30.05.2012 року по справі №6-26268вов08. Аналогічної позиції щодо нарахування відсотків дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема у своїй ухвалі від 12.06.2013 року по справі №6-8292св13. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Умовами п. 4.1 кредитного договору передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення сплати (повернення), від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позивачем відповідно до положень ЦК України, п. 4.1 кредитного договору, нараховано пеню за несплату (непогашення) кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сумі 2594,48 грн. за період з 21.10.2013 року по 20.10.2014 року. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 21640,64 грн., з яких: заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами за період з 23.10.2009 року по 21.10.2014 року в сумі: 19046,16 грн., заборгованість по сплаті пені за період з 21.10.2013 року по 20.10.2014 року в сумі: 2594,48 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved