Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, та зареєстрований в реєстрі за № 3784, про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Банк Форвард» боргу в сумі 15751 гривень 02 копійки, поклавши судові витрати по справі на відповідача. Позивач вважає, що нарахування заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 2189 гривень 75 копійок при сумі кредиту 11511 гривень 27 копійок за період з 23.02.2020 по 24.03.2020 не відповідає умовам договору № 200127908 від 19.02.2018, а вказана обставина, так само як і відсутність відповідного графіку (розрахунку нарахування відсотків за користування кредитом) свідчить про сумнівність проведеного відповідачем розрахунку заборгованості та відсутність ознак її безспірності. Також вказує, що наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою у зв`язку з тим, що позивач не отримував від відповідача будь-які грошові, кредитні кошти, а також не укладав кредитні та/або інші договори з відповідачем, а правова природа та підстави нарахування заборгованості за кредитним договором № 200127908 від 19.02.2018 позивачу не відомі. Водночас позивач зазначає, що виконавчий напис здійснений із порушенням, оскільки стягувачем не було надіслано на адресу позивача вимогу про погашення простроченої заборгованості із зазначенням суми погашення, не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні, чим відповідач позбавив позивача можливості добровільно виконати вимогу, яку б останній міг отримати. Позивач вказує, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, виконавчий напис вчинений без дотримання визначених законом строків, а з виконавчого напису вбачається спір про право, у зв`язку з чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 17 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подали. У судове засідання 22 червня 2021 року учасники справи не з`явилися. 22 червня 2021 року за вх. № 5983/21 до суду надійшла заява представника позивача, адвоката Бобрищевої І.Р., відповідно до якої остання прохає справу розглядати за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги позивач підтримує, а тому прохає суд задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 46). Відповідач, АТ «Банк Форвард», належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено відповідною розпискою про отримання судової повістки з додатками (копія ухвали від 27.05.2021, позовна заява з додатками) 04 червня 2021 року (а.с. 43). Про причини неявки представника та їх поважність не повідомляв. Третя особа, приватний нотаріус КМНО Буждиганчук Є.Ю., належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено відповідною розпискою про отримання судової повістки з додатками (копія ухвали від 27.05.2021, позовна заява з додатками) 07 червня 2021 року (а.с. 42). Про причини неявки та їх поважність не повідомляла. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено відповідною розпискою про отримання судової повістки з додатками (копія ухвали від 27.05.2021, позовна заява з додатками) 07 червня 2021 року (а.с. 44). Про причини неявки та їх поважність не повідомляла. Ухвалою від 22 червня 2021 року постановлено здійснювати заочний розгляд цієї справи на підставі наявних письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 19.02.2018 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Форвард» шляхом підписання заяви (оферти) № 200127908 був укладений кредитний договір із вказаним номером про надання та використання платіжної картки (а.с. 34). Відповідно до вказаної заяви (оферти), найменування продукту: кредитна картка «EasyPay кобренд» (Україна); тарифний план: ТП «EasyPay кобренд»; ставка по ліміту: 39% річних; дата відкриття рахунку: 21.02.2018; платіжну картку № [NUMBER] отримано [PERSON] 05 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 3784 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №200127908 від 19.02.2018 за період з 23.02.2020 по 24.03.2020 в сумі 14901,02 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 11511,27 гривень; заборгованість за процентами 2189,75 гривень; плата за пропуск мінімальних платежів 1200,00 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом отримана плати із стягувача в розмірі 850,00 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача складає 15751,02 гривня (а.с. 13). На підставі заяви про примусове виконання рішення відкрито виконавче провадження ВП № 63166557 з виконання виконавчого напису № 3784 від 05.09.2020 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 15751,02 гривень (а.с. 28). Копії документів, на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис, не були предметом дослідження судом, учасниками справи суду не надавалися. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 05.09.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 05.09.2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Позивач стверджує про неповідомлення його про таке порушення та не направлення йому відповідної вимоги. Вказане твердження відповідачем не спростоване. Хоча з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що судом факт отримання позивачем повідомлення чи вимоги про наявність такої заборгованості не встановлений, відсутні відомості про те, чи була така інформація надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, а відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, суд робить висновок, що у цьому випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно зі ст.12 та ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.2119705645.1 від 12.05.2021 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Водночас, ані позивачем, ані його представником понесення витрат на правничу допомогу не обґрунтовано, докази на підтвердження здійснення таких витрат та їх розміру до суду не подавалися ні з позовною заявою, ні з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, ані окремими документами. Відповідні заяви в порядку, визначеному частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, щодо розміру судових витрат, учасниками справи не подавалися. З огляду на вказане, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: approved