Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Київкомбікорм» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працював на посаді майстра відділу автоматизованих систем керування виробництвом адміністрації у товаристві з обмеженою відповідальністю «Завод Київкомбікорм» з 04.11.2019 по 18.12.2020. 18.12.2020 був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП України. Однак розрахунки з ним не провели. Відповідач не виплатив йому заробітної плати з 01.09.2020 по день звільнення - 18.12.2020. 11.01.2021 направив відповідачу письмовий запит з вимогою надати копію довідки про його роботу і розмір заробітної плати, з зазначенням розміру середньоденної (годинної) заробітної плати за період з 01.09.2020 по день звільнення - 18.12.2020. Вважає, що його права грубо порушені, і відповідач повинен йому виплатити середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунків (з 18.12.2020 по 18.01.2021) та виплатити заробітну плату за період з 01.09.2020 по 18.12.2020. В день звільнення розрахунок не було проведено, через що утворилась заборгованість із виплати заробітної плати 47 945,61 грн. За підрахунками розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати становить 13 390,22 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день і час слухання справи був належним чином повідомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями ч. 1, 4 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем. [PERSON] працював на посаді майстра відділу автоматизованих систем керування виробництвом адміністрації у товаристві з обмеженою відповідальністю «Завод Київкомбікорм» з 04.11.2019 по 18.12.2020, включно. 18.12.2020 [PERSON] був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП України, про що вбачається з копії трудової книжки. Відповідач не виплатив [PERSON] заробітну плату з 01.09.2020 по день звільнення - 18.12.2020, через що утворилась заборгованість із виплати заробітної плати 47 945,61 грн. та із виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати 13 390,22 грн. Так, згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). Питання щодо порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою (працівником) та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті працівнику при звільненні, врегульовані нормами ст. 116 і 117 Кодексу законів про працю України. Так, статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача, гарантоване ст. 43 Конституції України та не виплачено всіх належних до виплати сум в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995, № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Суд, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, перевіривши наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховує наступне. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, середньомісячна заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи становить 13 390,22 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 47 945,61 та підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved