Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 25.04.2001 року по 16.07.2001 року працював водієм автомобіля БелАЗ ПП «Восход», виконував протягом зазначеного періоду виробничі операції пов`язані зі шкідливою дією фактору загальної вібрації, який перевищував нормативи. Відповідно до п. п. 9, 10, 14 Форми П-4, 12.03.2015 року «Український науковий дослідницький інститут промислової медицини» йому встановлено діагноз: «вібраційна хвороба другої ст. від дії загальної вібрації: синдром церебрально - периферичної ангіодистонії в сполученні з попереково-крижовою радикулопатією L4- L4-S1 білатерально, переважно справа, зі стійким больовим, м`язово-топічним синдромами та вираженими статико-динамічними порушеннями (стан після оперативного лікування, 16.09.2013 року дискектомія L3- L 4) (надалі - вібраційна хвороба)». Згідно медичного висновку під час роботи на підприємстві відповідача він підпадав під дію загальних вібрацій, що перевищували гранично допустимий рівень. В наслідок ушкодження здоров`я, висновком МСЕК від 04.06.2015 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% по вібраційній хворобі, та в подальшому при оглядах 14.06.2016 року, 22.05.2018 року також було визначено 25% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати в повній мірі свої звички та бажання, постійно відчуває стійкий біль. Тривалий процес лікування, це позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, постійно відчуває важкість самопочуття, необхідне постійне лікування. Внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, внаслідок ушкодження здоров`я в розмірі 118075,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою від 04.02.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПП «ВОСХОД» адвоката Кірлаш В.В. подав до суду відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що [PERSON] не отримав професійне захворювання працюючи в період з 25.04.2001 року по 16.07.2001 року водієм автомобіля БелАЗ на ПП «ВОСХОД» і відповідно відсутня вина з боку підприємства у втраті ним професійної працездатності 25% по вібраційній хворобі. Представник позивача адвокат Гузєв І.Г., звертаючись з позовом вдруге до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, порушує основні засади цивільного судочинства передбачені ч. 3 п. 11 ст. 2 ЦПК України, неприпустимість зловживання цивільними правами. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки [PERSON] у період з 25.04.2001 року по 16.07.2001 року працював на підприємстві відповідача (а.с. 26-28). Відповідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпотологічного лікувано-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 12.03.2015 року №431 Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу [PERSON] працював з 25.04.2001 року по 16.07.2001 року, та з 10.09.2001 року з 13.11.2013 року водієм великовантажних автомобілів, ПП «Восход» (3 міс.) та ЦТА ПАТ «АМКР» (12 років 2 міс.) - в умовах дії загальних вібрацій, що перевищують ГДР: 116 дБ при ГДР=111 дБ, кл.3.1 (водій ПП «Восход», 3 міс.), 119 дБ при ГДР=116 дБ, 112 дБ при ГДР=107 дБ, кл.3.1-3.2 (водій ПАТ «АМКР», 12 років 2 міс.). Всього 12 років 5 міс. Діагноз: вібраційна хвороба другої ст. від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в сполученні з попереково-крижовою радикулопатією L4-L5-S1 білатеральною, переважно справа, зі стійким больовим, м`язово-тонічним синдромами та вираженими статико-динамічними порушеннями (стан після оперативного лікування, 16.09.2013 року дискектомія L3 - L 4). Захворювання професійного характеру (а.с. 15-17). Пунктом 16 Акту №14 розслідування причин виникнення хронічного захворювання встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло у зв`язку з тим, що останній, зокрема, працював з 25.04.2001 р. по 16.07.2001 р. водієм автомобіля ПП «Восход» та виконував виробничі операції, пов`язані з шкідливою дією фактору загальної вібрації, який перевищував нормативи (а.с. 13). Згідно довідки обласної МСЕК №6 від 04.06.2015 року [PERSON] встановлено первинно 25% втрати професійної працездатності з 25.05.2015 по 01.06.2016 року (а.с. 8). Відповідно довідки обласної МСЕК №6 від 14.06.2016 року [PERSON] встановлено повторно 25% втрати професійної працездатності з 01.06.2016 по 01.06.2018 року та довідки обласної МСЕК №6 від 22.05.2018 року встановлено повторно 25% втрати професійної працездатності з 01.06.2018 року по 01.06.2020 року (а.с. 9, 10- 11). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, ПП «ВОСХОД» є належним відповідачем по справі. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ПП «ВОСХОД» позивач оцінює в розмірі 118075,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 25% втрати професійної працездатності. Згідно виписок з медичної карти, [PERSON] потребує спостереження лікарів, постійний прийом ліків, уникати переохолодження, санаторно-курортне лікування, тощо (а.с. 18, 19-21, 22, 23-25). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання та відпрацьований період на підприємстві відповідача. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, суд вважає, що сума компенсації від ПП «ВОСХОД» спричиненої позивачу моральної шкоди повинна складати 5000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 118075,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з ПП «ВОСХОД» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial