Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.07.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником, якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений Договір про видачу та використання кредитних карток №VG31. Зазначають, що відповідно до умов зазначеного Договору, [PERSON] отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредитну картку, з якої міг здійснювати транзакції з підприємствами та знімати готівку в межах кредитного ліміту 50 000 грн. зі сплатою 17,50 % річних, а з 19 травня 2008 р. - 30,00% річних за користування кредитом. Посилаються на те, що Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі та надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами до суми 50 000 грн. з рахунку позичальника № [NUMBER]. Звертають увагу суду на те, що в свою чергу, Позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеного Кредитним договором.. Зазначають, що в порушення умов договору та чинного законодавства України, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту. Посилаються на те, що загальна сума заборгованості відповідача по Договору станом на 30 травня 2016 року складає 64454,13 гривень, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 39081,03 грн.; відсотки - 21354,77 грн.; плати - 4018,33 грн. Звертають увагу суду на те, що відповідач як позичальник за договором, до цього часу не виконав відповідних зобов'язань передбачених договором, а саме не сплатив заборгованість по кредиту та процентам. У зв'язку з чим вимушені звертатися з даним позовом до суду. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явились, про день час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду невідомі. Суд вважає можливим слухати справу у відсутність вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статті 202, 203 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків . Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При системному аналізі зазначених норм чинного цивільного законодавства України з врахуванням тих правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку, що заява відповідача разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, користування платіжною карткою, а також Тарифами Банку,Додатком до договору дійсно складають кредитний Договір, який вважається укладеним 27.07.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON], оскільки саме в цей день він був ознайомлений із фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна»(зарплатний пакет) у зв'язку з чим до відносин, які склалися між сторонами підлягають застосуванню норми ст.ст. 1054-1056-1 Параграфа 2 ЦК України (Кредит). Як встановлено в судовому засіданні, 27 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником, якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений Договір про видачу та використання кредитних карток №VG31 (а. с. 4-15, 16, 17, 18, 19-21). Відповідно до Договору про видачу та використання кредитних карток №VG31 від 27.07.2007 року кредитор зобов'язався відкрити [PERSON] картковий рахунок, зазначений в Анкеті-заяві на умовах Тарифів Банку та Правил платіжних систем. Відповідно до п. 13.1. Договору про видачу та використання кредитних карток №VG31 від 27.07.2007 та Додатка до договору (а.с.16) відповідач зобов'язується сплатити відсотки за користування наданими коштами в розмірі 17,5 % річних. Відповідно до п. 11.1. Договору про видачу та використання кредитних карток №VG31 від 27.07.2007 та Додатка до договору (а.с.16) розмір мінімального місячного платежу складає 3% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше, ніж сума фактичної заборгованості. Згідно з п. 5.3. Договору про видачу та використання кредитних карток №VG31 від 27.07.2007 року та Додатка договору (а.с.16), плата за знаття готівки становить 3% від суми знятих коштів але не менше ніж 10 грн. Як вбачається з наданої суду Виписки з особового рахунку в період з 27 липня 2007 року по 31 січня 2014 року (а.с.27-47), відповідач дійсно отримував кредитні кошти в різних сумах. При цьому, як вбачається з Розрахунку заборгованості (а.с. 50-52) вносити платежі на погашення основного боргу за кредитом, відповідач припинив у січні 2014 року, на погашення відсотків регулярно вносилися платежі лише до травня 2015 року, передостанній платіж здійснено у березні 2015 року, а потім через рік - у квітні 2016 року. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором за картковим рахунком утворилася заборгованість, яка станом на 30.05.2016 становить 64 454,13 гривень, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 39081,03 грн.; прострочені відсотки - 21 354,77 грн.; плати - 4018,33 грн. Судом встановлено, що згідно умов кредитного Договору з врахуванням обраної відповідачем послуги Банку, а саме надання платіжної картки Кредитна картка «спеціальна », відповідачем було отримано кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Факт отримання відповідачем кредитних коштів не спростований останнім та об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості станом на 30.05.2016 року (а.с. 50-51), який суд визнає достовірним та правильним та приймає до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним Договором. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що позичальником грошові кошти (кредит) були отримані в повному обсязі, однак ним свої зобов'язання за Договором, які стосуються повернення кредиту та процентів за його користування, не виконуються, чим порушуються майнові права позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність порушення відповідачем своїх зобов'язань за Договором про видачу та використання кредитних карток №VG31 від 27.07.2007 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 525, 526, 541, 542, 543, 610, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: approved