Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1994 року їй належить вказана квартира. В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , однак з 2009 року в ній не проживають, їх речі відсутні. Реєстрація місця проживання відповідачів у належній позивачу квартирі перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач у судове засідання не з`явилась. Від неї до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі у судове засідання не з`явились з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від них не надходило. Через неявку відповідачів у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з доданого до матеріалів справи договору купівлі-продажу від 09 вересня 1994 року, посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 1-2434 позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією вказаного договору та копією технічного паспорту на вказану квартиру /а.с.13-16/. Відповідно до довідок від 25.06.2019 року голови квартального комітету № 60, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживають: [PERSON] з 2006 року, [PERSON] з 2011 року /а.с.17-18/. Судом встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивача та зареєстровані у належній їй квартирі. У зв`язку з реєстрацією відповідачів у належній позивачу квартирі, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідачі є членами сім`ї позивача, тому, згідно з чинним законодавством України,у даному випадку слід застосовувати вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідачів у вказаній квартирі судом не встановлено. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов позивача до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved