Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди від ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працював у відповідача з 01.01.1987 року по 31.10.2003 року підземним дробильником, електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, гірничоробочим на підземних роботах на шахті «Гігант», потім в шахто будівельному управлінні, потім на шахті Родіна виробничого об`єднання «Кривбасруда», на теперішній час це ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 31.10.2003 року був звільнений по ст.36 КЗпП України. В результаті впливу шкідливих факторів на підприємстві у відповідача почав хворіти і був направлений в Українське НДІ промислової медицини де 15.12.1992 року йому було встановлено професійне захворювання: пиловий бронхіт 1 ст., дихальна недостатність 1 ст. Висновком МСЕК від 15.02.1993 року позивачу первинно було встановлено 25% втрати працездатності. Відсоток втрати професійної працездатності не змінювався після переоглядів, а 24.05.2005 року йому встановлено 25% втрати працездатності безстроково. У зв`язку з вказаним професійним захворюванням переносить моральні страждання від: постійного лікування; поганого стану здоров`я; від задишки, яка виникає навіть при незначному фізичному навантаженні; від приступоподібного кашлю з виділенням слизового харкотиння; від задухи, яка виникає кожного дня і яка знімається тільки інгаляцією, важкість у грудній клітині; витрачання великих коштів та часу на лікування; страху за майбутнє через стан здоров`я; постійних болів, які постійно його турбують, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 200000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди від ушкодження здоров`я, без утримання всіх податків та обов`язкових платежів. Ухвалою від 05.11.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», К.В. Ніколенко, подала до суду відзив, згідно якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. У відзиві зазначила, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем у справі, оскільки майно ш. «Гігант» (будівлі, споруди, земельні ділянки) обліковуються за ДП «Кривбасшахтозакриття» та ПрАТ «ЦГЗК», відповідно вони є правонаступниками майнових та немайнових прав ш. «Гігант» ДВО «Кривбасруда», які пов`язані виключно з наявністю майна в бухгалтерському обліку підприємства, чи його відсутністю. Вказує, що позивачем не вірно застосовано норми матеріального права, якими передбачено порядок відшкодування моральної шкоди у період його роботи на шахті «Родіна». Крім того, подані позивачем рішення МСЕК, виписки з актів ЛТЕК не містять відомостей стосовно перенесення ним моральних страждань, та як наслідок не підтверджують факту нанесення йому моральної шкоди, тому факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. З огляду на вище викладене, зважаючи на те, що відповідач не є правонаступником шахт «Гігант та «Родіна» та з огляду на те, що позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій відповідача і його вину, відсутність факту нанесення позивачу моральної шкоди - позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки [PERSON] тривалий час працював на шахтах «Гігант» та «Родіна» (а.с. 12-14). [PERSON] 15.02.1993 року, вперше, пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% в зв`язку з профзахворюванням; 25.03.2002 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результати якого визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% з 01.03.2002 року по 01.03.2003 рік в зв`язку з профзахворюванням; 01.04.2003 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% з 01.03.2003 року по 01.03.2004 року в зв`язку з профзахворюванням; 24.05.2005 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% в зв`язку з профзахворюванням з 01.03.2005 року - безстроково (а.с. 5-6). Згідно з довідкою №408 від 28.02.200 року [PERSON] встановлено діагноз: пиловий бронхіт першої стадії, фаза загострення, емфізема легенів першої стадії, ДН першої-другої стадії, захворювання професійне (1992 рік). Рекомендовано спостереження у лікаря, приймання ліків та санаторно-курортне лікування (а.с. 9). Відповідно до довідки №289 від 07.02.2002 року [PERSON] встановлено діагноз: пиловий бронхіт другої стадії, фаза загострення, емфізема легенів другої стадії, ДН другої стадії. Захворювання професійне (1992 рік) - рішення ЛТЕК інституту від 31.01.2002 року. Рекомендовано приймання ліків та санаторно-курортне лікування (а.с. 10). Згідно з довідкою №3903 від 16.12.2002 року [PERSON] встановлено діагноз: пиловий бронхіт другої стадії з бронхообструктивним синдромом, фаза загострення, емфізема легенів другої стадії, дихальна недостатність другої стадії, професійне (1992 рік). Рекомендовано приймання ліків та санаторно-курортне лікування (а.с. 11). Відповідно до виписки-епікризу із медичної карти №1381 стаціонарного хворого [PERSON] , останньому встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легенів другої стадії), загострення середнього ступеню важкості. ЛН другого ступеню, захворювання професійне (1992 рік). Рекомендовано спостереження у лікаря, приймання ліків та санаторно-курортне лікування (а.с. 8). Згідно з виписки-епікризу із медичної карти №1381 від 06.12.2019 року стаціонарного хворого [PERSON] , останньому встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легенів другої стадії), група В, загострення середнього ступеню важкості. ЛН другого ступеню, захворювання професійне (1992 рік). Рекомендовано спостереження у лікаря, приймання ліків та санаторно-курортне лікування (а.с. 7). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності,виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що в даному випадку відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки медичною документацією встановлено зв`язок профзахворювання позивача з виробництвом. Суд не бере до уваги посилання на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником тієї частини ВО «Кривбасруда» до якої входила шахта «Гігант» з огляду на наступне. Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда». Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувався Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант». Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь, на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант». 01 жовтня 1989 року - рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління, згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07 вересня 1989 року за №170 та наказом по об`єднанню від 20 вересня 1989 року за №349 були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка. 01 серпня 1995 року наказом Мінпромполітики України від 27 липня 1995 року за №148 зі складу об`єднання ВО «Кривбасруда» виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство. Згідно п.1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року №120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована. Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року №263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року №248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року №347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року №347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року №290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року №1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц та 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц. Відтак суд вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурних одиницях якого на шахтах «Гігант» та «Родіна» працював позивач є ПАТ «Кривбасзалізрудком», оскільки шахта «Гігант», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду. Отже, зважаючи на те, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ш. «Гігант» РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда», правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком», тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди. Не підлягають застосуванню положеннями Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яке набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, з огляду на наступне. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як слідує з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Крім того, зазначені обставини заподіяння моральної шкоди наступили у [PERSON] у зв`язку із роботою в шкідливих умовах на шахтах «Гігант» та «Родіна». Причинами виникнення професійного захворювання являється роботи у шкідливих умовах, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, ступінь професійної працездатності, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 90000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 200000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial