Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» суму страхового відшкодування 19942,03 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.10.2016 року [PERSON] рухаючись на автомобілі «Форд», д.н. [NUMBER] по вул. Гоголя, 36-А здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н. [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначена ДТП сталася з вини [PERSON], що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2016 року. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна». Згідно з висновком експерта від 19.01.2017 року відновлювальна вартість пошкодженого автомобіля позивача «Пежо», д.н. [NUMBER] становить 39884,00 грн. Згідно з листом від 27.01.2017 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомило про виплату страхового відшкодування та посилаючись на ст. 36.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розділило розмір збитків на винних осіб у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яким вважав також позивача. Однак, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2016 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрито, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. У зв'язку із тим, що позивача не було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка стала наслідком страхової події, невиплата відповідачем страхового відшкодування в сумі 19942,03 грн. є безпідставною та такою, що порушує права позивача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання свого представника не направила, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 24.10.2016 року гр. [PERSON] рухаючись на автомобілі «Форд», д.н. [NUMBER] по вул. Гоголя, 36-а зіткнувся на теобразному перехресті з автомобілем «Пежо», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було складено два адміністративні протоколи відносно [PERSON] та позивача [PERSON] Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2017 року [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2016 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Форд», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача «Пежо», д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, відповідно до зазначених вище норм, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду. Проте, встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував автомобілем «Форд», д.н. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», відповідно до страхового полісу №АК 4633101. Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення виплати страхового відшкодування. 13.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно з висновком експерта від 19.01.2017 року відновлювальна вартість пошкодженого автомобіля позивача «Пежо», д.н. [NUMBER] становить 39884,00 грн. 27.01.2017 року ПрАТ «СК «Провідна» розглянуло заяву позивача про страхове відшкодування та прийняло рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 19942,03 грн., тобто половину від розміру відновлювальної вартості пошкодженого автомобіля позивача. При розрахунку страхового відшкодування, відповідач посилався на ст. 26.3 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - шляхом поділу заподіяної шкоди на всіх винних осіб у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а саме [PERSON] та [PERSON] Позивач вважає, що невиплата іншої частини страхового відшкодування є безпідставною, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього було закрито, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на свою користь частину невиплаченого страхового відшкодування в сумі 19942,03 грн., на що слід зазначити наступне. Дійсно, згідно ст. 36.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Однак, як встановлено судом, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2016 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ПрАТ «СК «Провідна» приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування позивачу, не врахувала зазначених обставин, та здійснила таку випалу не в повному обсязі. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 19942,03 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з ПрАТ «СК «Провідна» підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 640,00 грн. за відшкодування матеріальної шкоди.

Outcome: approved