Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Мотивував свої вимоги тим, що [PERSON] була власником 1/3 частини будинку по [ADDRESS]. За домовленістю з нею, він у період часу з 2005 року по 2007 рік за її згодою збудував гараж Літ. «І», який розташований по [ADDRESS], загальною площею 174.1 квадратних метра. 05 жовтня 2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було виготовлено технічний паспорт у якому зазначено наявність гаража Літ. «І» загальною площею 174.1 квадратних метра розташованому за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до звіту про незалежну оцінку гаражу Літ. «І» загальною площею 174.1 квадратних метра розташованому за адресою: [ADDRESS] вартість останнього складає 964500 гривень. При цьому зазначено, що елементи будівлі в цілому придатні до експлуатації, однак потребують проведення ремонту. Позивач зазначає, що ним у зазначеному гаражі провадиться господарська діяльність, а саме технічне обслуговування та ремонт автомобілів на замовлення населення, про що ним в установленому законом порядку отримано свідоцтво платника єдиного податку. Позивач посилаючись на ст. ст. 331, 376 ЦК України просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на гаража Літ. «І» загальною площею 174.1 квадратних метра розташованому за адресою: [ADDRESS] , як на самочинне будівництво. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та просив суд позов задовольнити. Відповідач - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Відповідач клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] була власником 1/3 частини будинку по [ADDRESS]. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON], останній у період часу з 2005 року по 2007 рік за згодою [PERSON] збудував гараж Літ. «І», який розташований по [ADDRESS], загальною площею 174.1 квадратних метра. 05 жовтня 2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було виготовлено технічний паспорт у якому зазначено наявність гаража Літ. «І» загальною площею 174.1 квадратних метра розташованому за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до звіту про незалежну оцінку гаражу Літ. «І» загальною площею 174.1 квадратних метра розташованому за адресою: [ADDRESS] вартість останнього складає 964500 гривень. При цьому зазначено, що елементи будівлі в цілому придатні до експлуатації, однак потребують проведення ремонту. Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку Серії [NUMBER] [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у приміщенні зазначеного гаража провадиться господарська діяльність, а саме технічне обслуговування та ремонт автомобілів на замовлення населення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Виходячи із зазначеної норми закону та з урахуванням наведених роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», з урахуванням відсутності доказів наявності порушень права інших осіб і відповідності самочинного будівництва будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, суд вважає, що позивачем доведено його позовні вимоги належними і допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved