Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «Хімагромаркетинг» та відповідачем був укладений договір безпроцентної позики №3346608754 про надання останньому кредиту в сумі 60000 грн. 00 коп. без нарахування та сплати процентів з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 10 червня 2017 року. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 липня 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 28259 грн. 91 коп., з яких 10165 грн. 62 коп. - заборгованість за основним боргом, 10165 грн. 76 коп. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, 960 грн. 11 коп. - 3 відсотки річних за порушення зобов`язання, 6968 грн. 42 коп. - збільшення заборгованості з врахуванням індексу інфляції, від сплати яких відповідач ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, у зв`язку з неявкою відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики №3346608754 від 07 червня 2016 року про надання останньому кредиту в сумі 60000 грн. 00 коп. без сплати та нарахування процентів, згідно п. 2.3 цього договору погашення позики здійснюється шляхом вирахування сум із заробітної плати позичальника за письмовою заявою позичальника або шляхом самостійного перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця із строком повернення кредиту відповідно до п. 2.4 зазначеного договору, не пізніше 10 червня 2017 року, при цьому строк дії договору встановлено до 11 червня 2017 року (а.с. 18, 19). Відповідно до умов договору, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 60000 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 1670 від 17 червня 2016 року (а.с. 17). Згідно відомостей, щодо нарахування заробітної плати [PERSON] в ТОВ «Хімагромаркетинг» за період березень 2013 року - вересень 2018 року, сума залишку неповернутої позики відповідачем складає 10165 грн. 62 коп. (а.с. 24-26). Як вбачається із заяви [PERSON] від 27 квітня 2018 року, на виконання умов договору ним отримано від ТОВ «Хімагромаркетинг» грошові кошти в розмірі 60000 грн. 00 коп., відповідно до умов договору [PERSON] надано згоду на здійснювати вирахування з його заробітної плати в сумі 4000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з травня 2018 року до повного погашення позики (а.с. 23). Таким чином судом достовірно встановлено, що між сторонами було укладено договір безпроцентної позики, за яким відповідач отримав суму коштів від позивача в розмірі 60000 грн. 00 коп. Відповідно до наведеного розрахунку заборгованості, позивач вважає, що у відповідача виникла заборгованість за договором безпроцентної позики в загальній сумі 28259 грн. 91 коп., з яких 10165 грн. 62 коп. - заборгованість за основним боргом, 10165 грн. 76 коп. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, 960 грн. 11 коп. - 3 відсотки річних за порушення зобов`язання, 6968 грн. 42 коп. - збільшення заборгованості з врахуванням індексу інфляції (а.с. 9-15). Разом з тим з врахуванням положень ст. 1050 ЦК України, суд вважає, що нарахування пені після закінчення строку кредитування, 11 червня 2017 року, є помилковим, оскільки після закінчення такого строку позивач має право на відповідальність за ст. 625 ЦК України. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню: сума основного боргу в розмірі 10165 грн. 62 коп., збільшення заборгованості з врахуванням індексі інфляції в сумі 6968 грн. 42 коп., трьох відсотків річних за порушення зобов`язання в розмірі 960 грн. 11 коп., а всього - 18094 грн. 15 коп., в іншій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, як безпідставні. Зазначені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного ст.ст. 526-530, 533, 536, 549-551, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046, 1049, 1050 ЦК України;

Outcome: partial