Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно ордеру № 1701 від 14.08.1975 року виданого Міністерством оборони СРСР - КЕЧ района їхній сім'ї була надана трьохкімнатна квартира житловою площею 40,0 м2 за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що є наймачем квартири та власником особового рахунку. Посилається на те, що згідно довідки Форми № 3 в квартирі зареєстровані та проживають він, позивач, його син - [PERSON] та його сестра - [PERSON], однак сестра з 1992 року не проживає за даною адресою. Звертає увагу суду на те, що відповідачка з 1992 року переїхала проживати за кордон до Російської Федерації, Республіка Саха ( Якутія) і за даною адресою більше двадцяти років не проживає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням не чинили, сестра добровільно визначила собі інше місце проживання. Зазначає, що факт не проживання відповідачки в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 17.03.2017 року. Посилається на те, що сестрою [PERSON] йому була надана Генеральна довіреність з Російської Федерації від 07.12.2016 року - 14 АА1017453, яка уповноважує його, позивача, бути її представником в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, Центрі надання адміністративних послуг, в органах внутрішніх справ, у відповідному ВГІРФО УМВС України, у відповідних житлово - експлуатаційних організаціях з питань, пов'язаних із зняттям з реєстраційного обліку( виписки) з квартири [ADDRESS]. Також зазначає, що даною довіреністю йому надано право подавати від її імені - [PERSON] заяви, пов'язані із зняттям з реєстраційного обліку( виписки) сестри, подавати документи, включаючи заяви відповідного змісту, оплачувати належні платежі, отримувати належні довідки та інші документи. Вирішувати всі питання, що виникають в процесі виконання повноважень, а також здійснювати всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю. На підставі даної Генеральної довіреності він і звертається з заявою про зняття її з реєстрації з даної квартири. Обгрунтовує вимоги тим, що оскільки відповідачка фактично не проживає у вказаній квартирі то у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України вважає , що остання втратила право на користування житловим приміщенням та у відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» підлягає зняттю з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з чим звертається до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, позивачу надано Генеральну довіреність на представництво її інтересів. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідачки, відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно ордеру № 1701 від 14.08.1975 року виданого Міністерством оборони СРСР - КЕЧ района [PERSON] з сім'єю - дружина [PERSON], донька - [PERSON], син - [PERSON] була надана трьохкімнатна квартира житловою площею 40,0 м.кв. за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Конституція України в статті 47 закріплює право кожної людини на житло. При цьому задекларовано, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадяни, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ж наданої суду Довідки Форми № 3 від 10.03.2017 року № 355 (а.с. 13), в зазначеній квартирі крім позивача зареєстровані ще дві особи, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Як вбачається з наданого суду Акту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 23.03.2017 року (а.с.12), під час обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що [PERSON],[INFO] в даній квартирі не проживає з 1992 року. Судом встановлено, що відповідачкою позивачу надана Генеральна довіреність з Російської Федерації від 07.12.2016 року - 14 АА1017453, яка уповноважує його бути її представником в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, Центрі надання адміністративних послуг, в органах внутрішніх справ, у відповідному ВГІРФО УМВС України, у відповідних житлово - експлуатаційних організаціях з питань, пов'язаних із зняттям з реєстраційного обліку( виписки) з квартири [ADDRESS]. Також даною довіреністю йому надано право подавати від імені сестри [PERSON] заяви, пов'язані із зняттям з реєстраційного обліку( виписки), подавати документи, включаючи заяви відповідного змісту, оплачувати належні платежі,отримувати належні довідки та інші документи. Вирішувати всі питання, що виникають в процесі виконання повноважень, а також здійснювати всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю. Зі змісту статті 156 ЖК України вбачається, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Крім того, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того Пленум Верховного суду України в свої постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, зазначив, що судовому розгляду підлягають спори пов'язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членами сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Відповідно до абзацу 4 п. 10 зазначеної постанови наймачеві або члену його сім'ї, який був відсутній понад установлений законом строк без поважних причин, суд має право з цих підстав відмовити в задоволенні позову про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Враховуючи, що відповідачка добровільно не проживає з 1992 року в спірній квартирі, суд з урахуванням сукупності зібраних по справі письмових доказів та надання нею позивачу Генаральної довіреності на вчинення дій від її імені, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині втрати відповідачкою права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а отже покладення такого обов'язку додатково законом не вимагається. У випадку ж відмови ВГІРФО в знятті особи з реєстрації, спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Також виходячи з того, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову позивача, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16,317, 319, 346, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року,

Outcome: approved