Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів тапросив, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму коштів в розмірі: 40350,65 доларів США - заборгованості за вкладом та невиплачених відсотків; 2941,97 доларів США - 3% річних; 1 074 941,31 доларів США, а разом 1 118 233,93 доларів США та суму судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SАМDN80000734539772, відповідно до умов якого [PERSON] передав ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі. На виконання умов договору, позивач вніс кошти на депозит у сумі 25000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією №5 від 12.04.2013 року. В подальшому, 15.07.2013 року позивач через касу банку вніс 11854,08 доларів США в рахунок поповнення вкладу, що підтверджується квитанцією №БІР\\/0000МІ\\І від 15.07.2013 року Таким чином, загальна сума коштів, внесених позивачем на депозит становить 36854.08 доларів США. Позивач неодноразово звертався до банку з проханням повернути суму вкладу та нараховані на нього відсотки. Проте, кожного разу банк відмовляв у вчиненні таких дій. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18.Об.2015 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено в повному обсязі - зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» видати [PERSON] готівкою, одноразовою операцією через касу, належні йому валютні кошти за договором №SАМDN80000734539772 від 12.04.2013 року разом з нарахованими відсотками в сумі 40350,65 доларів США. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.09.2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2015 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» «видати кошти одноразовою операцією через касу банку» відмовлено. В решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18.06.2015 року. залишено без змін. 02.06.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №753/13530/14. 25.10.2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Коломойцевим К.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52028185 за виконавчим листом №753/13530/14. У вказаній постанові було зазначено про те, що у зв'язку з невиконанням без поважних причин рішення у встановлений державним виконавцем строк, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, винесено постанову про накладення на ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу у розмірі 1020,00 грн. Також, за повторне невиконання без поважних причин рішення у встановлений державним виконавцем строк, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, винесено постанову про накладення на ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу у розмірі 2040,00 грн. Таким чином, рішення суду з вимогою про зобов'язання вичинити певні дії державним виконавцем неможливо виконати, у зв'язку з цим позивач змушений звернутись до суду з позовом про стягнення коштів за договором №SАМDN80000734539772 від 12.04.2013 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18.Об.2015 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено в повному обсязі - зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» видати [PERSON] готівкою, одноразовою операцією через касу, належні йому валютні кошти за договором №SАМDN80000734539772 від 12.04.2013 року разом з нарахованими відсотками в сумі 40350,65 доларів США. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.09.2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2015 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» «видати кошти одноразовою операцією через касу банку» відмовлено. В решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18.06.2015 року залишено без змін. Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 02.06.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №753/13530/14. 25.10.2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Коломойцевим К.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52028185 за виконавчим листом №753/13530/14. У вказаній постанові було зазначено про те, що у зв'язку з невиконанням без поважних причин рішення у встановлений державним виконавцем строк, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, винесено постанову про накладення на ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу у розмірі 1020,00 грн. Також, за повторне невиконання без поважних причин рішення у встановлений державним виконавцем строк, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, винесено постанову про накладення на ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу у розмірі 2040,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 року №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1.7 Постанови правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» виплата процентів за вкладом (депозитом) здійснюється у строки, що обумовлені в договорі. П. 1.6 Постанови правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» передбачає, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. П. 2.5 Постанови правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» встановлено, що за користування грошовими коштами, що обліковуються на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку або законом. ПАТ КБ «Приватбанк» не виконує покладені на нього зобов'язання в добровільному порядку. Таким чином. відповідач своєю протиправною бездіяльністю заборгував позивачу суму вкладу та відсотки за депозитом, чим порушив як свої зобов'язання за договором, так і гарантоване законодавством право власності позивача. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене відповідач повинен сплатити 3% річних за період прострочення повернення вкладу з 26.06.2014 року по 30.11.2016 року у сумі 2941,97 доларів США Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Однак, судом зменшено пеню за прострочення виконання надання послуги у сумі 36854,08 доларів США. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial