Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 жовтня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона передала у власність відповідачу грошові кошти в сумі 86000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути їй зазначену суму в строк до 01 жовтня 2011 року включно. У встановлений договором строк і до теперішнього часу сума боргу, що зазначена в договорі, відповідачем не повернена, у зв'язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача суми боргу в примусовому порядку, оскільки відповідач свої зобов'язання за договором навіть і після її неодноразових звернень не виконав, в той час як договір є обов'язковим для виконання сторонами. Прохала стягнути з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суму боргу в розмірі 86000 гривень та 860 гривень витрат по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] та її представник, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.20,22), у судове засідання не з'явились, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність, за якою позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти проведення заочного розгляду справи в разі неявки відповідача (а.с.25-27). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.21,24), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як не надав і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача та його представника у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобов'язанням строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За договором позики відповідно до вимог ст.ст.1046,1047 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2488 договір позики (а.с.10), згідно п.1 якого позивачка [PERSON] як позикодавець надала відповідачеві [PERSON] як позичальнику в борг грошові кошти в сумі 86000 гривень строком до 01 жовтня 2011 року, при цьому відповідно до п. 5 договору сума позики від однієї сторони іншій була вручена до підписання договору. Повернення грошових коштів позикодавцю позичальником повинно було здійснюватись згідно п.2 договору у [ADDRESS] шляхом особистого вручення їх позикодавцю або його уповноваженій особі під розписку. Відповідач до дня розгляду справи судом своє зобов'язання по поверненню боргу не виконав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 86000 гривень, зобов'язавшись до 01 жовтня 2011 року повернути борг, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню, а сума боргу підлягає стягненню з відповідача, який не надав суду будь-яких доказів виконання свого зобов'язання, в примусовому порядку за рішенням суду, оскільки відповідно до ст.ст. 526,527,629 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, в строки та порядку, визначеному законом чи договором. У зв'язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору при звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved