Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на свою користь суму безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 12244,85 Євро, 3% річних в сумі 420,72 євро та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . З метою виконання оздоблювально-ремонтних робіт в приміщенні, позивач звернувся до ФОП [PERSON] , з пропозицією виконати відповідні ремонтні роботи, на яку відповідач погодився. В свою чергу, 24 січня 2020 року позивач перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 12 244,85 євро з метою подальшого укладення з відповідачем договору підряду на виконання оздоблювально-ремонтних робіт, в якому сторони мали визначити обсяги виконуваних робіт, їх вартість, а також скласти та підписати кошторис оздоблювально-ремонтних робіт. Однак, станом на дату подання позову жодного договору між позивачем та відповідачем укладено не було, Сторони не погодили істотних умов договору в тому числі не дійшли жодних погоджень щодо істотних умов договору в усній формі, а тому договір є неукладеиим. В зв`язку з тим, що договірні відносини між позивачем та відповідачем не виникнули, відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 12244,85 евро без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим вони підлягають повернення з урахуванням 3% річних. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно. З метою виконання оздоблювально-ремонтних робіт в приміщенні, позивач звернувся до ФОП [PERSON] , з пропозицією виконати відповідні ремонтні роботи, на яку відповідач погодився. В свою чергу, 24 січня 2020 року позивач перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 12244,85 євро з метою подальшого укладення з відповідачем договору підряду на виконання оздоблювально-ремонтних робіт, в якому сторони мали визначити обсяги виконуваних робіт, їх вартість, а також скласти та підписати Кошторис оздоблювально-ремонтних робіт. Вказане підтверджується копіє банківської виписки від 29.01.2020 року. а змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Однак, згідно статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Встановлено, що після того, як позивач перерахував грошові кошти на рахунок відповідача жодного договору між ними укладено не було, сторони не погодили істотних умов договору в тому числі не дійшли жодних погоджень щодо істотних умов договору в усній формі, а тому договір є неукладеиим. В зв`язку з тим, що договірні відносини між позивачем та відповідачем не виникали, відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 12244,85 евро без достатньої правової підстави. Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Однак, за відсутності укладеного між сторонами договору, вірним є висновок про безпідставність отриманої грошової суми, яку відповідач зобов`язаний повернути позивачу (постанова КЦС ВС від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц). У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України (Постанова ВС від 20.03.2019 року у справі № 607/5422/16-ц). Вказана правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61 -1215св 17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1 ІЗЗсвІ8). Як зазначено в позові, позивач неодноразово звертався до відповідача в телефонному режимі як і з вимогою укласти договір підряду та приступити до виконання робіт, так і з вимогою про повернення безпідставно набутих грошових коштів, однак, відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути в позивачу в іноземній валюті безпідставно набуті кошти в розмірі 12244,85 євро, а також 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 420,72 євро. При цьому, суд зазначає, що розрахунок 3% річних наданий позивачем є вірним, а тому може бути взятий судом до уваги. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 882,79 євро то в них слід відмовити, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідний висновок міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 4468,97 грн. судового збору.

Outcome: partial