Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоград-Маркет», по якому просить стягнути з відповідача на його користь 18 025 595,89 грн. за договором позики від 08.08.2016 року, з яких: 17 770 000,00 грн. сума основного боргу за позикою та 255 595,89 грн. пеня. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.08.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на умовах якого [PERSON] зобовязався надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіровоград-Маркет» в безпроцентну позику кошти на загальну суму 18 300 000,00 грн. Однак, у порушення умов договору та законодавства відповідач повернув позивачеві лише 530 000,00 грн., а суму отриманої позики в розмірі 17 770 000,00 грн. до цього часу не повернув. На вимогу [PERSON] повернути залишок боргу, відповідач зазначив про відсутність у нього такої можливості. В звязку з чим, позивач змушений був звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Факт отримання грошей не заперечив. Зазначив, що строк повернення коштів минув 10.07.2017 року, після даної дати [PERSON] неодноразово усно повідомлявся, що у підприємства наявні тимчасові фінансові труднощі, які на даний час унеможливлюють повернення кошті в сумі 17 700 000,00 грн. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 08.08.2016 р. [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоград-Маркет» уклали договір позики (а.с. 10). Згідно п. 1.1 даного договору позикодавець в порядку і на умовах цього договору, надає позичальнику у безвідсоткову позику кошти на суму 18 300 000,00 грн., а позичальник зобовязується повернути позику у визначені цим договором порядку та терміни. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. договору позики позикодавець надає позичальникові суму позики 18 300 000,00 грн. окремими траншами розмірами до 150 000,00 грн., кожен транш шляхом внесення готівки в касу позичальника. Повна сума позики має бути внесена позикодавцем в касу позичальника за проміжок часу з 08.08.2016 року по 01.03.2017 року включно. Отримання позичальником кожного із траншів позики оформлюється прибутковими касовими документами позичальника. Пунктом 3.1. договору позики сторони визначили, що термін користування позичальником позикою встановлюється до 10.07.2017 року Згідно ст.1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач виконав свої зобов'язання за договором позики в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: квитанціями до прибутково касового ордера (а.с. 27). Проте, позичальник до цього часу повернув позикодавцеві лише частину позики в сумі 530 000,00 грн. (а.с. 28). Таким чином, суд враховує, що відповідач не виконав у повному обсязі взятих на себе зобовязань по договору позики, частину кошів в сумі 17 770 000,00 грн. не повернув, а тому з останнього підлягає до стягнення на користь позивача вказана сума боргу. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Проте, відповідно ч. 2 ст. 551 ЦК України розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якщо предметом неустойки є грошова сума. Згідно п. 4.3. договору позики, за несвоєчасне повернення позики чи її частини, позичальник повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення. Враховуючи, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по договору позики, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з останнього на користь [PERSON] пені в розмірі 255 595,89 грн. На підставі статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 8000,00 грн. На підставі ст.ст. 525, 530, 546, 549, 551, 610, 611, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved