Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Приватбанк» про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав та рішення про державну реєстрацію прав на належне їй майно. Зазначає, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №CVPWGI0000006557 від 25.03.2008 року, згідно умов якого нею отримано кредитні кошти в розмірі 75000грн. зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Забезпеченням виконання зобов`язань за даним договором виступає договір іпотеки від 25.03.2008 року на суму 100000,00 грн., предметом якого є об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05.10.2016 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області 17.11.2016 року в частині початкової ціни предмета іпотеки, було звернуто стягнення на предмет іпотеки. У серпні 2017 року нею отримано претензію від 21.07.2017 року та Інформаційну довідку №71020398 від 21.08.2016 року, в яких зазначалось, що 21.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» набув право власності на квартиру та вимагає її виселення із займаного житлового приміщення разом із родиною у 30-денний строк з дати отримання претензії. Позивачка стверджує, що реєстрація права власності на квартиру була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що дії відповідача щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправними. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Вказує, що на її думку, договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно. Для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник мав би подати: документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно; завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодавцеві та боржникові, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі. Вказані документи взагалі відсутні, що є порушенням вимог п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно. Крім того, для проведення державної реєстрації додатково подаються наступні документи: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку; документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна, однак зазначених оригіналів у ПАТ КБ «ПриватБанк» та в державного реєстратора також не було. На підставі вищевикладеного, просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 31967463 від 21.10.2016 року, що внесене на підставі Договору іпотеки серія та номер вкі 185460, 185461, 185462, 185463 від 25.03.2008 року, про реєстрацію права приватної власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з внесенням запису про скасування державної реєстрації речових прав ПАТ КБ «ПриватБанк» та відновлення запису про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в установлений судом строк подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд закрити провадження по справі, у зв`язку з тим, що даний спір уже розглядався Шевченківським районним судом м. Чернівці. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Приватбанк» в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 07.04.2020 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження по справі відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від неї до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, від неї до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, просить суд рішення ухвалити згідно чинного законодавства. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, від неї до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав викладених в письмових поясненнях (письмова промова в дебатах), просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги. Судом установлено що між позивачкою [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», 25.03.2008 року було укладено договір про іпотечний кредит №CVPWGI0000006557 /а.с.16-19/, згідно умов банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 75000,00 грн. зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення не пізніше 23.03.2025 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між позивачкою [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», 25.03.2008 року було укладено договір іпотеки /а.с.13-15/, згідно якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, а саме: 2-х кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 40,30 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05.10.2016 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.11.2016 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки /а.с.10-12,20-23/. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Відповідно до застереження, що міститься у п. 4 договору іпотеки, сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу предмета іпотеки у власність, в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами, як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя та відповідно іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. Доводи представника позивача в позовній заяві про те, що положення договору іпотеки не є застереженням, у розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачають один із можливих способі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, суд вважає помилковими та такими, що не заслуговують уваги, оскільки як зазначено вище, відповідне застереження в іпотечному договорі за своїми правовими наслідками прирівнюється договору про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, суд зазначає, що у підпункті 4.3 договору іпотеки зазначено, що це застереження визначається сторонами, як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відносини з державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV зі змінами та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність поданих документів нормативно-правовим актам України. На підставі ст. 27 вищезазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права, які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Суд вважає, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві представника позивача про те, що ніякої письмової вимоги про усунення порушень, від іпотекодержателя [PERSON] не отримувала, суд не приймає до уваги з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Шевченківського районного суду Чернівецької області від 19.03.2018 року, яке набрало законної сили 30.08.2018 року, за результатом розгляду адміністративного позову [PERSON] , яка представляє інтереси на підставі довіреності [PERSON] до Державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: ПАТ «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Даним рішенням встановлено, що [PERSON] належним чином направлене повідомлення про усунення порушень /а.с.44-50/. Також даним рішенням встановлено правомірність дій Державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, щодо проведеної державної реєстрації на спірну квартиру. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що державний реєстратор юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф. правомірно прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , вказане рішення є законним, а тому, суд вважає, що підстав для його скасування немає, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судового збору немає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed