Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, надавши його в червні 2021 року в новій редакції, до відповідачів про стягнення боргу посилаючись на те, що 28.12.2006 року [PERSON] уклала з ним кредитний договір №CVHMAU00040942, за яким отримала кредит в сумі 41935 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2011 року. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] , а спадкоємцями, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України, банк 03.04.2017 року направив претензію кредитора до Другої чернівецької державної нотаріальної контори, яка переслала лист до Першої чернівецької державної нотаріальної контори. Згідно з отриманої відповіді нотаріальної контори, банк не відноситься до переліку осіб та органів, яким може бути надана інформація про спадкоємців, яка становить нотаріальну таємницю. 27.04.2020 року до спадкоємця [PERSON] направлено лист-претензію, однак її вимоги виконано не було. Станом на дату смерті [PERSON] , заборгованість за кредитним договором становить 343272,40 грн., яка складається з 47280,20 грн. заборгованості за кредитом, 126476,70 грн. заборгованості за відсотками, 2700,66 грн. заборгованості з комісією, 166814,84 грн. заборгованості з пені. Однак, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржників будь-яку частину заборгованості за кредитом, тому заборгованість до стягнення становить 176457,56 грн., яка складається з 47280,20 грн. заборгованості за кредитом, 126476,70 грн. заборгованості за відсотками, 2700,66 грн. заборгованості за комісією. А тому просив стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість в сумі 176457,56 грн. та судові витрати по справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 червня 2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та в запереченнях на відзив. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Доповнила, що банком пропущено строк звернення погашення боргу, передбаченого ст.1281 ЦК України. Зокрема, банк був обізнаний про смерть позичальника 25.10.2013 року, що підтверджується розрахунком по процентам за користуванням кредитом, в якому зазначено, що станом на 29.11.2013 року банком здійснено останнє нарахування процентів та пені, тобто строк пред`явлення вимог до спадкоємців сплинув 26.10.2014 року. Однак, банк на виконання вимог ч.3 ст.1281 ЦК України направив претензію кредитора до Другої державної нотаріальної контори лише в квітні 2017 року. Просила визнати пропущеним строк на пред`явлення вимог банку до спадкоємців, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28.12.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №CVHMAU00040942 (а.с.9-10), за яким [PERSON] отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 41935 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2011 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 14.04.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщину (а.с.89). 15.04.2014 року відповідач [PERSON] звернулась до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщину (а.с.87). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 17.03.2014 року (а.с.94), на день смерті [PERSON] з нею в одній квартирі проживав її син відповідач [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України в редакції чинній до 02.07.2018 року, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України в редакції чинній до 02.07.2018 року, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 29.08.2015 року позивач надіслав до Другої чернівецької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України (а.с.98), до якої надав копію свідоцтва про смерть [PERSON] . В претензії просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком. Також, просив надати інформацію про спадкоємців. Повідомленням Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 18.09.2015 року (а.с.102), АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у наданні інформації про спадкоємців померлої, оскільки банк не відноситься до переліку осіб та органів, яким може бути надана інформація, яка становить нотаріальну таємницю. Як встановлено судом, АТ КБ «ПриватБанк», достовірно знаючи про смерть [PERSON] та маючи свідоцтво про її смерть, не використав своє право на звернення до суду з позовом до [PERSON] , під час розгляду якого мав право звернутися з клопотанням про витребування спадкової справи та дізнатися про спадкоємців, які прийняли спадщину, та пред`явити свої вимоги до спадкоємців протягом строку, визначеного ч.3 ст.1281 ЦК України. 03.04.2017 року позивач повторно надіслав до Першої чернівецької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України (а.с.103), в якій також просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком, та надати інформацію про спадкоємців. Повідомленням Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 13.04.2017 року (а.с.105-106), АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у наданні інформації про спадкоємців померлої, оскільки банк не відноситься до переліку осіб та органів, яким може бути надана інформація, яка становить нотаріальну таємницю. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.6-8), сума боргу становить 343272,40 грн., яка складається з 47280,20 грн. заборгованості за кредитом, 126476,70 грн. заборгованості за відсотками, 2700,66 грн. заборгованості з комісією, 166814,84 грн. заборгованості з пені, яку банк просить стягнути за виключенням пені. 03.04.2020 року, тобто більше ніж через чотири роки після інформації про смерть позичальника та надіслання першої претензії до нотаріальної контори, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідача [PERSON] з листом-претензією (а.с.19), в якому просив сплатити заборгованість. Після цього, в травні 2020 року звернувся до суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (а.с.1). Оскільки зі смертю позичальника, зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується до кредитних зобов`язань. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає, що наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців є позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді, як згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а, отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та не є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц. Суд вважає, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», будучи обізнаним про смерть позичальника [PERSON] та маючи свідоцтво про її смерть ще в серпні 2015 року, пропустив строк, передбачений ст.1281 ЦК України, пред`явлення вимог до спадкоємців, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу кредитором. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до\~висновку,\~щов задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed