Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить встановити факт постійного не проживання із спадкодавцем [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаною квартирою. Доводи позову мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] [INFO] [PERSON] помер та після його смерті залишилась спадщина у вигляді вказаної квартири. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач, який фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з спадкодавцем та зареєстрований за вищевказаною адресою Крім того у квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] також є спадкоємицею після смерті батька [PERSON] , однак разом із батьком постійно не проживала, оскільки у 2007 разом із донькою виїхала на постійне місце проживання до США та до України з цього часу не поверталась. Дружина померлого - [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовилась на користь позивача. Позивачу для реалізації спадкових прав необхідно встановити факт не проживання [PERSON] за місцем її реєстрації на час відкриття спадщини після смерті батька. Позивач та його матір постійно проживають у квартирі, відповідачі з 2007 у квартирі не проживають, квартирою не цікавляться, оплату за комунальні послуги не здійснюють, їх особисті речі у приміщення квартири відсутні. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутністю та позивача, вимоги позову підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, вимоги позову визнають. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] [INFO] помер . Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, довідки ЖК «Радіст», свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.12.2017, актовий запис №17769 (а.с.11-14,17). Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та спадкоємцями першої черги до майна [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] . Дружина померлого - [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась на користь [PERSON] , що вбачається із змісту довідки Одинадцятої ХДНК від 04.03.2019 (а.с. 16). Із наданих суду заяв відповідачів вбачається, що з 2007 у квартирі [ADDRESS] не проживають, оскільки виїхали на постійне проживання до США, на територію України не повертались та не мають таких намірів (а.с.48-50). Із листа Державної прикордонної служби України від 08.01.2020 вбачається, що проведеною перевіркою інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відомостей про перетинання державного кордону України [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Водночас зазначено, що інформація у базі даних осіб, щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом 5 років (а.с.67). З наведеного вбачається, що відповідачі фактично не проживають у спірній квартирі з 2007 з реєстраційного обліку не зняті, відповідно [PERSON] на час смерті батька [INFO] за адресою реєстрації не проживала. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт реєстрації відповідачів порушує права позивача щодо реалізації права користування та права власності. Відповідно до ст. 7ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у вказаній вище квартирі через не проживання і не користування нею, відповідно є підстави для встановлення факту того, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] з останнім не проживала. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved