Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування, зменшивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача ПАТ НАСК «Оранта» на користь позивача 14 440,60 грн. суму страхового відшкодування, 1 200 грн. витрат, за проведення авто товарознавчого дослідження та 500 грн. судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 26.06.2015 року з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП, що призвело до пошкодження автомобіля позивача. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Своїми протиправними діями [PERSON], відповідальність якого була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», завдав позивачу матеріальний збиток у сумі 21 095,52 грн. Позивачем був поданий необхідний пакет документів для отримання грошового відшкодування до відповідача, яке останнім було визначено та сплачено в розмірі 6 654,92 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 14 440,60 грн., як несплачене страхове відшкодування. Для визначення матеріального збитку позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності, за послуги якого він сплатив 1 200 грн., які також просить стягнути з відповідача. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, у своїй заяв про зменшення позовних вимог зокрема просили проводити розгляд справи у їх відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с.86-87). Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, погодившись про сплату 6 040 грн. за ремонт цапфи, розвалу/сходження, який фактично сплачений позивачем. В решті сум просила відмовити, пояснивши, що звіт по дослідженню спеціаліста-автотоварознавця від 08.02.2016 року містить ряд невідповідностей, що суперечить положенням методики. Крім того, відповідач не має підстав для виплати витрат на проведення вказаного дослідження, оскільки страховиком було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу у передбачений законом термін. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником автомобілю «Форд», д.н.з. [NUMBER], 2011 року випуску, сірого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.45). Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2015 року (а.с.6), з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], 26.06.2015 року сталася ДТП по вул. Братиславській в м. Києві на шляхопроводі біля ринку «Юність», де він був неуважним, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, не вибрав безпечний боковий інтервал, виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, а саме автомобіля позивача. Даною постановою, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.6). Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу №АІ/3919800 від 11.12.2014 року, відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», з розміром відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50 000 грн., франшиза складає 0 грн.(а.с.69). Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Внаслідок скоєної ДТП автомобіль «Форд», д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, був технічно пошкоджений, та відповідно до дослідження №СА6571ВК-03.07/5 дод, складеного 03.07.2015 року ТОВ «Гарант-АСІСТНАС» на підставі агентської угоди №08-03-26/15-01-10 від 01.03.2010 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER], становить 6 654,92 грн. (а.с.71-73). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 14.08.2015 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 6 654,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №53869 від 30.09/2015 року та відомістю №185 від 30.09.2015 року (а.с.80-81). За приписами ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 02.07.2015 року між представниками [PERSON] та представниками ФОП [PERSON] було складено акт про виконання останнім робіт по ремонту автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER], а саме цапфи, розвалу/сходження, вартість яких становить 6 290 грн. (а.с.64). Вказані роботи були сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1300 (а.с.64 на звороті). Оскільки вказані кошти в сумі 6 290 грн. є витратами, пов`язаними із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 29 вказаного закону. На замовлення позивача спеціалістом-автотоварознавцем [PERSON] було проведено дослідження пошкодженого автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER], за результатами якого 08.02.2016 року складено звіт №97, за яким матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля, становить 21 095,52 грн. (а.с.36-40). Відповідно до ч. 2 п. 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 р., для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Таким чином, суд критично ставиться до описаного вище звіту №97 від 08.02.2016 року, оскільки вказаний транспортний засіб було пошкоджено 26.06.2015 року, а оцінка проведена станом на 08.02.2016 року. За таких обставин, описана у звіті сума 14 440,60 грн. як матеріальний збиток не може бути стягнена з відповідача у повній мірі, оскільки в судовому засіданні своє підтвердження як матеріальний збиток знайшла сума фактично сплачена за ремонт в розмірі 6 290 грн., тому у стягненні з відповідача суми різниці у розмірі 8 150,60 грн. необхідно відмовити. Відповідно до ст. 34.2 та 34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). 30.06.2015 року представник позивача [PERSON] звернувся із повідомленням про ДТП №4054 (а.с.70). Того ж дня аварійним комісаром ТОВ «Гарант - Асістанс» на замовлення відповідача проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено протокол №4054 (а.с.76 на звороті - 78), на огляді був присутній представник позивача, про що свідчить його підпис. Таким чином, страховиком було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу у передбачений термін та відповідно до ст. 34 Закону. Враховуючи, що відповідач вчасно (того ж дня після повідомлення про ДТП) направив свого представника на огляд пошкодженого майна, тому відсутні підстави для стягнення судом з відповідача 1 200 грн. за складання додаткового звіту з визначення вартості матеріального збитку, тому в задоволенні цього пункту прохальної частини позову необхідно відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки позов задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ НАСК «Оранта» 487,20 грн. судового збору, пропорційно задоволеним вимогам та в задоволенні частини позову про стягнення 12,80 грн. судового збору відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 979 ЦК України та

Outcome: partial