Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дрогобицького управління державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування йому майнової і немайнової шкоди в сумі 14350 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.09.2019 між прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури Фединою Л.М., якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 12019140110001593 від 26.08.2019 року, та підозрюваним у цьому провадженні [PERSON] , його захисником - адвокатом Волчанським І.Т., за згодою потерпілого [PERSON] , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості. Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій [PERSON] за ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України. [PERSON] у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Сторони угоди домовились щодо призначення [PERSON] покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, отримана згода підозрюваного на його призначення. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 вересня 2019 року покарання. Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Nokia», модель 101, чоловіче портмоне чорного кольору із маркуванням «Укрсиббанк», паспорт громадянина України, пластикові картки банку «Приватбанк», свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, пенсійне посвідчення, картка фізичної особи - платника податків на ім`я [PERSON] повернуто останньому. Зазначеає, що [PERSON] здійснив крадіжку грошових коштів у сумі 150 гривень з кишені його штанів та грошових коштів в сумі 9200 гривень з належної йому картки за допомогою мобільного телефона, який був викрадений напередодні,. Разом з тим, позивач зазначає, що внаслідок вчиненого [PERSON] злочину він отримав моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн. У зв`язку з тим, що на момент ведення досудового слідства і оголошення вироку суду, в матеріалах справи була відсутня інформація про можливі доходи обвинуваченого, просить суд стягнути матеріальну та моральну шкоду, що складає в сумі 14350 грн. У зв`язку з наведеним змушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. 26.03.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву із доказом направлення такого позивачу. У відзиві відповідач зазначає, що чинне законодавство України передбачає можливість відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням за рахунок Державного бюджету України лише у випадку вчинення кримінального правопорушення спеціальним суб`єктом і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна. Відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим іншим суб`єктом , чинним законодавством не передбачено. Разом з тим, просить взяти до уваги те, що Дрогобицьке управління Казначейства в жодних відносинах з позивачем не перебувало, не порушувало права та законні інтереси останнього та не має жодних зобов`язань перед ним, а тому, просить у позові відмовити. У відповіді на відзив, позивач зазначає, що оскільки слідством не було встановлено наявного майна, що належало обвинуваченому, на яке можна було накласти стягнення для відшкодування матеріальної та моральної шкоди йому, як потерпілому у кримінальній справі, завдана шкода повинна бути відшкодована за рахунок Державного бюджету. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 26.03.2021 від Дрогобицького управління державної казначейської служби України у Львівській області надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.03.2021 в задоволенні клопотання відповідача відмовлено. 07.04.2021 позивачем подано відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задоволити. Вказує, що чинне законодавство не передбачає окремого порядку чи закону про відшкодування моральної та матеріальної шкоди фізичній особі, яка є потерпілою у кримінальному провадженні, а тому, суди в своїй судовій практиці повинні керуватися саме Положеннями Конституції України і чинного законодавства, а також Європейською Конвенцією захисту прав людини та основоположних свобод. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Судом встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2019 [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 вересня 2019 року: -за ч. 1 ст. 185 КК України - один рік позбавлення волі; -за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі; -за ч. 3 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначенло [PERSON] узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 вересня 2019 року покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок набрав законної сили 09.01.2020. У вказаному кримінальному провадженні позивач, [PERSON] , визнаний потерпілим, цивільний позов в межах кримінального провадження останнім не заявлявся. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У вироку Дрогобицького міськрайоннного суду Львівської області від 06.12.2019 встановлено та визнано доведеним, що [PERSON] , 25 серпня 2019 року близько 00 год. 30 хв., перебуваючи у центральній частині м. Стебника Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, таємно викрав із кишені штанів потерпілого [PERSON] мобільний телефон марки «Nokia», модель 101, вартістю 180 гривень та грошові кошти у сумі 150 гривень, завдавши потерпілому [PERSON] , майнову шкоду на загальну суму 330 гривень. Крім цього, [PERSON] 25 серпня 2019 року близько 01 год. 30 хв. маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна шляхом вільного доступу, через незачинені двері проник всередину кімнати № 1 секції № 5 буд. [ADDRESS] , звідки відкрито викрав належне власнику [PERSON] майно, а саме: чоловіче портмоне чорного кольору із маркуванням «Укрсиббанк» вартістю 1 50 гривень в котрому знаходились паспорт громадянина України, пластикові картки банку «Приватбанк», свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, пенсійне посвідчення, картка фізичної особи - платника податків, чим завдав потерпілому [PERSON] майнову шкоду на вказану суму. Крім цього, [PERSON] , маючи злочинний умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна за допомогою мобільного телефону марки «Nokia», модель 101 із номером телефону мобільного оператора компанії «Київстар», який напередодні викрав у потерпілого [PERSON] та котрий закріплений за його банківським рахунком в ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] змінив пін-код до банківської карти [PERSON] після чого 25 серпня 2019 року близько 03 год. 30 хв. за допомогою вищевказаної картки для виплат у банкоматі [NUMBER] , BRANCH 10013-0251, за адресою: м. Стебник, вул. Грушевського, 6, з рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», який належить [PERSON] зняв його кошти в сумі 9200 грн., внаслідок чого спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму. Таким чином, враховуючи визначений ч. 6 ст. 82 ЦПК України принцип, в силу того, що позивач не пред`являв цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства, правомірно звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями [PERSON] . Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Разом з тим, на сьогодні єдиним окремим законом про відшкодування шкоди, завданої злочином, за рахунок державного бюджету, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо. Отже, чинне на сьогодні законодавство передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок Державного бюджету лише у випадку, коли кримінальне правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури або суддя) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна. Відшкодування за рахунок Державного бюджету шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим іншим суб`єктом, чинними законами не передбачено. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. При зверненні з позовом [PERSON] вказав відповідачем Дрогобицьке управління державної казначейської служби України у Львівській області, клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв. Навпаки, стверджував, що шкода завдана йому неправомірними діями [PERSON] повинна бути відшкодована за рахунок Державного бюджету. Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у цій справі за заявленими вимогами [PERSON] , а відтак, позов подано до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Зазначені вище висновки суду не позбавляють позивача права звернутись до суду з позовом до належного відповідача. На підставі ч. 1 ст. 4, 12, 13, ч. 6. ст. 82, 141, 263-265, 268, 274 ЦПК України,

Outcome: dismissed