Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який є його батьком, пояснюючи, що він є інвалідом дитинства 1 групи, отримує пенсію у розмірі 1695-1870 грн. та потребує додаткових витрат на лікування, мешкає разом з матір*ю, яка отримує мінімальну заробітну плату. За період з 17.03.2014 року по теперішній час він витратив 14\~446,30 грн. на лікування та медичне обстеження. Доходів його та матері не вистачає на вказані потреби, тому він просив стягнути з відповідача\~ на його користь у рахунок відшкодування витрачених ним на вказані потреби коштів та стягувати на його користь щомісячно кошти на додаткові витрати в сумі 500 грн. \~\~\~\~\~У судове засідання позивач не зявився, подав заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимог підтримує. \~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. У раніше проведеному судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що заперечує проти позовних вимог, оскільки сам є інвалідом третьої групи, його дохід складається з пенсії та орендної плати за передачу в оренду земельного паю. Розмір пенсії становить 2093 грн на місяць, орендна плата- 17406,21 грн. на рік. Інших доходів не має. Рішенням Іллічівського районного суду Донецької області від 27.03.2017 з нього, на користь позивача вже стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини заробітку. Позовні вимоги в частині стягнення 7223,15 грн, витрачених позивачем на лікування та медичне обстеження не визнав, оскільки такі ж вимоги позивач заявляв під час розгляду справи про стягнення аліментів та Іллічівський районний суд м.Маріуполя надав оцінку документам, які позивач надав у якості доказу вказаних вимог, вказавши,що документи не є актуальними на час розгляду справи, оскільки датовані 2014-2016 р.р. та не можуть свідчити про наявність у позивача тих самих хвороб на час розгляду справи. Рішення не було оскаржено позивачем, набуло законної сили та виконується ним. Просив врахувати, що він також є інвалідом, не має достатніх доходів, а відповідно і можливості сплачувати додаткові витрати на утримання позивача, тому просив у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно свідоцтва про народження позивача, його батьком записаний відповідач. ( а.с.7) Згідно посвідчення серії ААБ № 311807 від 09.06.2009 року, позивач є інвалідом 1 групи з дитинства безстроково. (а.с.6) З заперечень відповідача, довідки УПФУ у Волноваському районі від 14.03.2017 року про суму отриманої ним пенсії за період з жовтня 2016 року до березня 2017 року, копії рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27.03.2017 року, що набуло чинності 27.03.2017 року вбачається, що він є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності та орендну плату за передачу в оренду земельного паю, сплачує аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно, починаючи з березня 2017 року. ( а.с.38-40) Відповідно ст.198 СК України\~батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до правил даної статті, батьки продовжують бути зобов*язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: - дочка або син є непрацездатними. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього\~Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров'я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у\~Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Визначення непрацездатної особи містить, також, ст.75 СК України, відповідно якої, непрацездатною вважається особа, яка досягла пенсійного віку або є інвалідом1, 2 або 3 групи; - непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсій та допомоги у зв'язку з інвалідністю. - наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не будуть зобов'язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень. Тобто, враховуючи непрацездатність відповідача, його доходи та сплату ним аліментів на утримання позивача, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат в розмірі 500 грн щомісячно необхідно відмовити. Щодо стягнення витрачених позивачем коштів в сумі 14\~446,30 грн на лікування, придбання квитків та проходження медичного обстеження суд зазначає наступне. Згідно ст.76, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У якості доказу вказаних позовних вимог позивач надав копії документів медичних закладів, датованих 2014-2016 р.р., квитків, довідок про отримання допомоги, квитанцій про сплату медичних послуг, що не завірені належним чином. Оригіналів документів для огляду він також не надав, що не надає можливості суду прийняти їх у якості належних доказів. Оцінюючи докази в сукупності, їх належність та допустимість, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed