Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної акціонерної компанії «Надра України» Дочірнє підприємство «Західукргеологія», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 18127,78 грн. та компенсацію за період затримки виплати заробітної плати в сумі 884,29 грн., мотивуючи позов тим, що з 16 лютого 1998 року він працював мотористом 6-го розряду у Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції. Згідно наказу №72-к від 25.04.2013р. він був звільнений за п.5 ст.36 КЗпП України, в зв'язку з переведенням на інше підприємство. На день звільнення заборгованість по заробітній платі та польовому забезпеченню за 2010р.-2013р. становить 13004,28 грн. Однак, станом на 25.05.2014р. заборгованість йому не виплачена. На день пред'явлення позову до суду, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити за час затримки розрахунку скаладає 18127,78 грн. Крім того, на підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці», відповідач повинен також сплатити компенсацію за час затримки його заробітної плати, яка складає 884,29 грн. Позивач в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 25119,12 грн. та компенсацію за період затримки виплати заробітної плати в сумі 1417,47 грн. Дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] з 16 лютого 1998 року працював мотористом 6-го розряду у Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції, яка є структурним підрозділом ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», що стверджується копією трудової книжки [PERSON] /а.с.5-7/. Судом також встановлено, що наказом №72-к від 25.04.2013р. [PERSON] був звільнений за п.5 ст.36 КЗпП України, в зв'язку з переведенням на інше підприємство. На день звільнення заборгованість по заробітній платі та польовому забезпеченню за 2010р.-2013р. становить 13004,28 грн., що стверджується довідкою №116 від 22.10.2013р. /а.с.9/. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки №3-486 від 11.06.2014р. Стрийської нафтогазорозвідувальної експедиції /а.с.43/, середня заборгованість перед [PERSON] за період з 24.04.2013 року по 12 червня 2014 року становить 9149,92 гривень (106 робочих днів), (86,32 грн. за 1 день). Відомості, зазначені у вказаній довідці підтверджуються також наказами про режими роботи /а.с.29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 38, 39, 41, 42/. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що у червні 2014 року для працівників експедиції було встановлено 8 робочих днів, а у липні 2014 року - 2 робочі дні, тобто заборгованість за ці дні перед [PERSON] становить 863,20 грн. (86,32 х 10 = 863,20). Таким чином, на день ухвалення рішення фактична заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед [PERSON] становить 10013,12 грн., тобто в цій частині позов слід задоволити частково. Суд відхиляє доводи позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 25119,12 грн., оскільки як випливає з вищенаведеного та матеріалів справи, такий не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Щодо вимоги про компенсацію за період затримки виплати заробітної плати в сумі 1417,47 грн., то в цій частині позову слід відмовити, так як [PERSON] був звільнений 25.04.2013р., тобто з того часу не перебував у трудових відносинах з відповідачем та має право вимагати виплату усіх належних йому сум при розрахунку та середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто платежів, які мають разовий характер. Пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки дійсно відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі позивачу при звільнені, що дає останньому право вимагати виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку. Разом з тим, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, про який просить позивач, є завищеним, а тому позов слід задовольнити частково.

Outcome: approved