Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 8949,42 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 01.06.2013 року працювала старшим бухгалтером відділу бухгалтерського обліку та звітності Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Наказом №174-К від 26.05.2015 року позивача було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з 02.06.2015 року. Зазначає, що на день звільнення, у порушення приписів ст. 116 КЗпП України, їй не було виплачено заробітну плату та вихідну допомогу в сумі 3484,35 грн. Крім того, на підставі ст. 117 КЗпП України позивач також просить стягнути компенсацію за затримку розрахунку в сумі 5465,07 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.06.2013 року позивача [PERSON] на підставі наказу №150-К, було прийнято на роботу до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, на посаду головного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності фінансово-економічного департаменту. 26.05.2015 року наказом №174-К позивача було звільнено із займаної посади Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Заборгованість з виплати заробітної плати та вихідної допомоги [PERSON] на час звільнення становить 3484,35 грн., що підтверджується розрахунковим листком за червень 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно розрахунку наданого позивачем, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 5465,07 грн. Розрахунок наданий позивачем є вірним, сторонами у справі неоспорювався, а тому він може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати та вихідної допомоги підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи, з урахуванням визнання позовних вимог представником відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Згідно п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved