Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] За життя останній склав заповіт, посвідчений П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою, в якому все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповідав йому. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 0, 123 га., розташована в садовому товаристві «Автомобіліст» Марківецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, яка спадкодавцем була придбана на підставі договорів купівлі-продажу ААВ №148801 від 15.11.1996 року та від 15.04.2002 року АЕР № 913157. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку із відсутністю необхідних реквізитів на документі про право власності на землю. Отримати дублікат державного акту неможливо. Тому просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 102 ). Згідно роз`ясень, викладених в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Відтак, належним відповідачем по даній справі є Марківецька сільська рада Бобровицького району Чернігівської області і не є відповідачем державний нотаріус П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Відповідач до суду також не з'явився, в поданій через канцелярію суду заяві просить справу розглянути без участі його представника, позовні вимоги винає (а.с. 24 ). Представник третьої особи, Відділу держземагенства у Бобровицькому районі в судове засідання також не з'явився, в заяві надісланій суду просить справу розглядати у його відсутності ( а.с. 100 ). Державний нотаріус П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просить справу розглядати у його відсутності (а.с. 25 ). Враховуючи заяви сторін, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої державної нотаріальної контори, Опанасюк Ю.О. 13.04.2013 року, в якому все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалося заповів [PERSON], позивачу в справі (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, загальною площею 0, 123 га в садовому товаристві «Автомобіліст», розташована на території Марковецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,088 га та 0, 035 га та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.11). Як вбачається із договорів купівлі-продажу земельних ділянок серії АЕР №913157 від 25.04.2002 року та ААВ №148801 від 15.11.1996 року, [PERSON] придбав дві земельні ділянки, розташовані на території Марковецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, площею 0, 035 га та 0, 088 га. та призначені для ведення садівництва (а.с. 9-10). Після його смерті із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON], позивач в справі. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку державним нотаріусом йому було відмовлено через відсутність необхідних реквізитів на документі, посвідчуючому право приватної власності на земельну ділянку та непередбачених та необумовлених дописок в державному акті, а саме відсутня дата реєстрації та номер, за яким проведено реєстрацію права за цим документом. (а.с. 8). Оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним права на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. (п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування». Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON], помер, спадщину після його смерті прийняв спадкоємець за заповітом, [PERSON] який не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку в нотаріальній конторі, у зв`язку з відсутністю необхідних реквізитів на документі про право власності на землю, «Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю..», затверджена наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року №43, якою передбачалася можливість видачі дублікатів державних актів та здійснення державної реєстрації державних актів, втратила свою чинність, тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме спадкове майно є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved