Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати арешт квартири [ADDRESS] та заборону її відчуження, які накладені відповідно до постанови АЕ №653234 від 06.12.2006 року Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка була власником квартири [ADDRESS] . У зв`язку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина та виникла необхідність у її оформлення. При цьому, оформити свої спадкові права позивач не може, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є інформація про арешт вказаної квартири, підстава обтяження постанова АЕ №653234 від 06.12.2006 року Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва. Зазначив, що згідно листа Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.04.2021 року за №58549 йому було повідомлено, що відсутні підстави для зняття арешту з майна, оскільки знищені виконавчі провадження, що були завершені. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.08.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 05.09.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Гавриловою О.В. Спадкоємцем першої черги є позивач [PERSON] . Встановлено, що позивач не може оформити свої спадкові права у зв`язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешту на квартиру [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови АЕ №653234, 06.12.2006 року Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва. Позивач просив скасувати арешт квартири [ADDRESS] та заборону її відчуження, які накладені відповідно до постанови АЕ №653234 від 06.12.2006 року Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва, на що слід зазначити наступне. З відповіді Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.04.2021 вбачається, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановити виконавче провадження стосовно боржника [PERSON] відповідно в межах якого винесена постанова від 06.12.2006 року у Відділі не має можливості. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй. а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Оскільки в ході даного виконавчого провадження особа боржника залишилась незмінною, право власності на нерухоме майно, зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] , не оспорюється, потреби в визнанні права власності в судовому порядку не має. Відповідно ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, враховуючи відсутність виконавчого провадження відносно [PERSON] на виконанні у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва, в межах якого було накладено арешт на належне їй майно, наявність вказаного арешту майна порушує право власності позивача та позбавляє його можливості оформити свої спадкові права після смерті своєї матері [PERSON] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми судового збору 908,00 грн.

Outcome: approved