Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 15.04.2006 року наказом №15 його було прийнято на роботу до ТОВ «Аеропорт «Херсон» стрільцем загону воєнізованої охорони. В лютому, березні та квітні 2010 року відповідач не в повному обсязі виплачував заробітну плату, а в травні 2010 року виплатив частково, мотивуючи виниклими фінансовими труднощами. Починаючи з червня 2010 року заробітна плата виплачувалася в повному обсязі, але заборгованість не була виплачена. Станом на 01.01.2011 року заборгованість склала 3602,15грн. 04.01.2011 року за власним бажанням позивача було звільнено, однак при звільненні розрахунки з ним не були проведені, таким чином станом на 01.02.2014 року сума середнього заробітку за весь час затримки склала 33319,98грн. Крім того, вважає, що поскільки відповідачем було порушено його законні права оцінює моральну шкоду в розмірі 5000,00гнр. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в мусі 3602,15грн, середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні в розмірі 33319,98грн та моральну шкоду у сумі 5000,00грн. Позивач в судовому засіданні не з»явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив розглядати без його участі, не заперечував щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник ТОВ «Аеропорт «Херсон» в судове засідання не з»явився. Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. У відповідності до ст. 74 ЦПК України у разі відсутності особи (за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку), яка бере участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що є у справі, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно записів трудової книжки [PERSON] наказом №15 від 15.04.2006 року було прийнято на роботу до ТОВ «Аеропорт «Херсон» стрільцем загону воєнізованої охорони. Наказом №01 від 04.01.2011 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КУпП України. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON], що надана управлінням ПФУ, та згідно довідки по заборгованості з заробітної плати, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати складає станом на 01.02.2012 року за лютий 2010 року - 976,61грн, за березень 2010 року - 1000,13грн, за квітень 2010 року - 1037,62грн, за травень 2010 року - 587,79грн, всього: 3602,15грн. Таким чином, заборгованість по заробітній платі позивачу у день його звільнення відповідачем виплачена не була і не виплачена до часу розгляду справи, у зв'язку із чим вона підлягає стягненню у примусовому порядку. У відповідності до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, де при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому у відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, середній заробіток відповідно до заборгованості складає 900,54грн, станом на 01.02.2014 року сума середнього заробітку за весь час затримки, яку відповідач повинен виплатити складає 33319,98грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для її відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Окрім того, неправомірними діями відповідача щодо затримки остаточного розрахунку при звільнені позивачу спричинена моральна шкода. При визначені розміру вказаної шкоди суд враховує тривалість та обсяг душевних страждань позивача, спричинених порушенням його законних прав та інтересів, факт того, що [PERSON] змушений відстоювати свої права в суді, неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу не виплати йому заробітної плати, та приходить до висновку, що з ТОВ «Аеропорт «Херсон» на його користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Оцінив та дослідив усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved