Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, просить зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти зазначених осіб із реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що є співвласником вказаного будинку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у зазначеному будинку зареєстровані, однак не проживають в ньому з 2016 року, участі в його утриманні не приймають, добровільно знятись з реєстрації місця проживання відмовляються. Як на підставу позову посилається на положення ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 3 квітня 2019 року позов залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою суду від 9 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача, яка одночасно є представником третьої особи адвокат Гнатів О.М., яка діяла на підставі ордерів серії ЛВ № 097952 від 1 березня 2019 року та серії ЛВ № 025453 від 20 травня 2019 року позовні вимоги підтримала частково, просила визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням посилаючись на обставини, викладені в позові. Позов в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти зазначених осіб із реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не підтримала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судові засідання 13 і 25 травня 2019 року та 4 липня 2019 року не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Представник відповідача Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Галуза М.В., яка діяла на підставі довіреності від 25 березня 2019 року в судове засідання не з`явилась, подала клопотання відповідно до якого розгляд справи просила проводити у відсутності вказаного відповідача, позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідачів і третьої особи та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого інші учасники процесу не заперечили. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 85/135 будинку [ADDRESS] , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 166275454 від 13 травня 2019 року. З довідки ЛКП «Господар» № 1083 від 4 лютого 2019 року вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані у вказаному вище будинку. З акту ЛКП «Господар» від 4 лютого2019 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають в будинку [ADDRESS] більше одного року. Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником 85/135 будинку [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку, проте не проживають в ньому більше одного року, а тому їх слід визнати втратившим право на користування вказаним житловим приміщенням. Частини 1, 7 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. Враховуючи наведене та беручи до уваги, що позивач не представив доказів звернення до відповідача Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо зняття з реєстрації інших відповідачів у справі, йому відмовлено в цьому не було, а тому відсутні підстави вважати, що порушено право позивача вказаним відповідачем. Крім того, судом також береться до уваги факт не підтримання представником позивача позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти із реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] У зв`язку з наведеним суд відмовляє в задоволені позову в цій частині. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягають стягненню в користь позивача в рівних частках понесені ним судові витрати в розмірі 768,4 гривень судового збору, оскільки суд прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial