Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наступними підставами. Відповідно до укладеного договору № б/н від 11.12.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.10.2019 року має заборгованість - 24495 гривень 06 копійок, яка складається з наступного: 399,10 гривень - заборгованість за кредитом, 17381,43 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом; 5310,00 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 1154,53 гривень - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.05.2011 року у розмірі 24495 гривень 06 копійок, яка складається з наступного: 399,10 гривень - заборгованість за кредитом, 17381,43 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом; 5310,00 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 1154,53 гривень - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 2102 гривні 00 копійок судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 26.02.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як зазначає позивач, відповідно до укладеного договору № б/н від 11 грулня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг(а.с. 10-17). З довідки про умови кредитування, наданої позивачем (а.с. 11), вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5% на місяць), з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, згідно розрахунку заборгованості (а.с. 5-9), наданого позивачем, процентна ставка неодноразово збільшувалася. Як вказує позивач, відповідач станом на 30.10.2019 року має заборгованість - 24495 гривень 06 копійок, яка складається з наступного: 399,10 гривень - заборгованість за кредитом, 17381,43 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом; 5310,00 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 1154,53 гривень - штраф (процентна складова). Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 299, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з Анкети-заяви та посилань позивача, кредитний договір з відповідачем було укладено 11.12.2008 року. При цьому, позивачем надані відомості про строк дії кредитної картки, наданій відповідачці - 30.10.2012 року (а.с. 46). Як вбачається, пролонгації договору не відбувалося. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше - це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення - прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, після спливу строку виконання зобов`зання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом. В Умовах та Правилах надання банківських послуг, на які посилається позивач, не зазначено, які саме проценти повинні нараховуватися після спливу терміну виконання зобов`язання (а не його частини - чергового платежу). Проте, позивачем нараховано відсотки у відповідності до статті 1048 ЦК України, однак не зазначено, з яких саме підстав таке нарахування проводилося після спливу дії договору. З огляду на наведене, на думку суду, позивачем не обґрунтовано підстав нарахування процентів за користування кредитом, також немає посилань на зміну розміру нарахованих процентів, хоча з наданого позивачем розрахунку вбачається, що процентна ставка збільшувалася. Крім того, у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Так, позивачем до суду надано виписку по картковому рахунку відповідача, з якого вбачається отримання нею коштів у розмірі 399,10 гривень. Також цією випискою підтверджено посилання позивача на те, що вказані кошти відповідачкою повернуті не були. Банк, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року. Також, згідно до умов договору, оскільки кредитні кошти не були вчасно повернуті відповідачем, підлягають стягненню штрафи у розмірі, зазначеному в договорі, а саме - 250,00 гривень фіксована частина. Щодо процентної складової у розмірі 1154,53 гривень, то вбачається, що ця сума розрахована як 5% від загальної суми заборгованості по відсотках, тілу кредиту та суми пені, що є неприпустимим, з огляду на те, що штраф не може вираховуватися з суми нарахованої пені. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахування штрафу у фіксованому розмірі, передбаченому договором, - 250,00 гривень. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. При цьому, судом враховується те, що позивачем у позові не обґрунтовано нарахування пені саме у зазначеному позивачем розмірі, не зазначено посилання на відповідні умови договору щодо правил та розміру нарахування пені. З наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 12-17) вбачається лише наявність відповідальності позивальника за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у вигляді штрафу - п.8.6. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми нарахованої пені. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову - на суму 399,10 гривень заборгованості за кредитом та 250 гривень - штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачем. У іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача частково (пропорційно до задоволених вимог) підлягають судові витрати по оплаті судового збору у сумі 56,75 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial