Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що 17 липня 2017 року його звільнено з посади монтера колії у регіональній філії публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», однак в порушення вимог закону з березня 2017 року роботодавець не виплатив йому заробітної плати та на даний час нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі: за березень 2017 року - 4 415,91 грн, за квітень 2017 року - 1 331, 21 грн, за травень 2017 року - 493, 10 грн, за червень 2017 року - 616, 38 грн, за липень 2017 року - 14 363, 83 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь 21 220, 53 грн заборгованості по заробітній платі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводить розгляд у спрощеному позовному провадженні, призначено справу до судового розгляду на 10.00 год. 2 серпня 2018 року та витребувано докази в публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 серпня 2018 року року у зв'язку з першою неявкою відповідача розгляд справи відкладено до 13.30 год. 12 вересня 2018 року та витребувано докази в Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області та в Головному управлінні Державної фіскальної служби в Донецькій області. 6 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позов (а.с.57-59). Представник відповідача зазначив, що з 16 березня 2017 року, у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком зазначеного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Вказує на те, що у зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі, підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати не можливо. Тобто інформація щодо наявності заборгованості по заробітній платі у відповідача відсутня. Крім того, стверджує, що позивачеві нараховано та виплачено заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1 111, 44 грн. Додатково вказав на те, що згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу виникли через форс-мажорні обставини. І на цій підставі відповідач підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов'язків, передбачених законодавством про працю. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог (а.с.32). Представник відповідача в судове засідання не з'явився; у відзиві вказав на те, що просить здійснювати розгляд справи без його участі (а.с.57-59). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 9 серпня 2004 року перебував у трудових відносинах з Дебальцевською дистанцією колії Донецької залізниці (17 березня 2009 року перейменоване на Дебальцевську дистанцією колії Державного підприємства «Донецька залізниця»), з 5 травня 2008 року - на посаді монтера колії четвертого розряду. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 15 липня 2016 року Дебальцевська дистанція колії Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Про вказане свідчать записи у трудовій книжці позивача серії БТ-ІІ №4797325 (а.с.6). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач представив суду розрахункові листи по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року, складені роботодавцем. Так, сума нарахованої заробітної плати [PERSON] за березень 2017 року складає 4 415, 91 грн та включає в себе 1 610, 99 грн оплати погодинників (код 4), 1 240, 46 грн акордного заробітку (код 7), 193,32 грн доплати за шкідливі умови праці (код 70), 322,20 грн доплати за вислугу років (код 86), 968,16 грн оплати простоїв (код 340), 80,78 грн матеріальної допомоги систематичного характеру (код 393) (а.с.7). Відповідно до довідки №369/2 від 28 серпня 2018 року, виданої за підписом заступника начальника та заступника начальника ФЕВ структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.61), за першу половину березня 2017 року позивачеві нараховано 1 397, 71 грн та після проведення утримань виплачено 1 111, 44 грн у касі Дирекції м.Лиман 26 липня 2017 року. Сума нарахованої заробітної плати [PERSON] за квітень 2017 року складає 1 356, 02 грн та включає в себе 1331, 21 грн оплати простоїв (код 340), 24,81 грн матеріальної допомоги систематичного характеру (код 393) (а.с.8). Сума нарахованої заробітної плати [PERSON] за травень 2017 року складає 493,10 грн та включає в себе 484,08 грн оплати простоїв (код 340), 9,02 грн матеріальної допомоги систематичного характеру (код 393) (а.с.9). Сума нарахованої заробітної плати [PERSON] за червень 2017 року складає 616,38 грн та включає в себе 605,10 грн оплати простоїв (код 340), 11,28 грн матеріальної допомоги систематичного характеру (код 393) (а.с.10). Сума нарахованої заробітної плати [PERSON] за липень 2017 року складає 14 631, 48 грн та включає в себе 6 247,25 грн компенсації за невикористану відпустку (код 308), 363,06 грн оплати простоїв (код 340), 267,65 грн матеріальної допомоги систематичного характеру (код 393), 7 753,52 грн допомоги при скороченні (код 601) (а.с.11). Позивач стверджує про непроведення з ним повного розрахунку при звільненні. Представник відповідача не підтверджує, а також не спростовує цього факту, посилаючись на відсутність первинної облікової документації. На виконання ухвали суду про витребування доказів 17 серпня 2018 року надійшов лист публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», вихідний номер 104.26-08/33БТ/1778-БТ від 15 серпня 2018 року, з випискою з карткового рахунка, відкритого на ім'я [PERSON] (а.с.47-51). Згідно з вказаною випискою на рахунок позивача здійснювались нарахування заробітної плати в період з 11 січня 2017 року до 7 березня 2017 року (зокрема, 22 лютого 2017 року за липень 2016 року, 7 березня 2017 року за лютий 2017 року). На виконання ухвали суду про витребування доказів 28 серпня 2018 року та 31 серпня 2018 року надійшла інформація з Головного управління ДФС у Донецькій області та Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області відповідно (а.с.53-56), за якою [PERSON] у 2017 році отримав доходи у виді заробітної плати лише у першому кварталі 2017 року в розмірі 16 745,37 грн. Суд приймає до уваги представлені позивачем розрахункові листи, оскільки вони не містять суперечностей, не викликають сумнівів у правильності складення та правдивості відображеної інформації, а відтак у достовірності, та узгоджуються з іншими доказами у справі. Відповідно до частини 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до частини 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року, з наступними змінами, особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 Кодексу законів про працю України, не передбачено. Отже, суд вважає доведеним, що не спростовано представником відповідача, що нарахована позивачеві заробітна плата без утримання податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством складає: -за березень 2017 року - 4 415, 91 грн. Разом з тим, позивачеві фактично виплачено заробітну плату в розмірі 1 397, 71 грн без утримання податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством. З урахуванням цієї виплати залишок заборгованості за березень 2017 року становить 3 018, 20 грн без утримання податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством; -за квітень 2017 року - 1 356, 02 грн, яка не виплачена у повному обсязі; -за травень 2017 року - 493, 10 грн, яка не виплачена у повному обсязі; -за червень 2017 року - 616, 38 грн, яка не виплачена у повному обсязі; -за липень 2017 року - 14 631, 48 грн, яка не виплачена у повному обсязі. Таким чином сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем становить: 3 018, 20 грн + 1 356, 02 грн + 493, 10 грн + 616, 38 грн + 14 631, 48 грн = 20 115, 18 грн. Суд звертає увагу на те, що при здійсненні розрахунку у позовній заяві позивач помилково у сумах за квітень 2017 року та липень 2017 року вказує розмір заробітної плати до оподаткування, а не нарахованої заробітної плати, а також не враховує виплачених 26 липня 2017 року за першу половину березня 2017 року сум. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково за доведеністю позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача невиплачену при звільненні заробітну плату.

Outcome: partial