Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що з 25.10.2017 року за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] нежитлове приміщення магазину «[INFO]» площею 71,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08.11.2017 року за договором купівлі-продажу придбав нежитлове приміщення магазину «[INFO]» площею 107,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач є власником 1/2 частини всіх нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником 1/2 частини нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (третя особа). Позивач вирішив виділити належну йому частку в натурі та довідався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 05.04.2006 року про заборону на будинок [ADDRESS] , накладений Коростенською міською державною нотаріальною конторою, який внесено на підставі повідомлення №173 від 08.12.1951 року Житомирського Облкомунбанку про накладення заборони на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] . При реєстрації його права на майно таких заборон виявлено не було. Просив накладену заборону зняти, запис про заборону з реєстру виключити. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, які в судове засідання не прибули, подали письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач та третя особа позовні вимоги підтримали, відповідач проти їх задоволення не заперечив. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 25.10.2017 року є власником нежитлового приміщення магазину «[INFO]» площею 71,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача зареєстровано 25.10.2017 року. Попереднім власником приміщення був [PERSON] .. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.11.2017 року позивач є власником нежитлового приміщення магазину «[INFO]» площею 107,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача зареєстровано 28.11.2017 року. Попереднім власником приміщення було ТОВ магазин «Абсолют-плюс». Згідно інформаційної довідки №187904444 від 07.11.2019 року з ДРРПНМ про реєстрацію права власності відомості про реєстрацію обтяжень на вказане майно відсутні. В той же час, вказаний реєстр в розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» містить дані про те, що 05.04.2006 року відповідачем на підставі повідомлення Облкомунбанк від 08.12.1951 року було зареєстровано обтяження на будинок [ADDRESS] як жиле приміщення [PERSON] . Зазначене свідчить про те, що вищевказане обтяження стосувались майна іншої особи, однак рахується як обтяження, що накладено на майно, яке на даний час належить позивачеві. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що реєстрація відповідачем обтяження на майно позивача створює перешкоди в реалізації права на розпорядження належним позивачеві майном, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про виключення з реєстру запису про обтяження є безпідставною. На підставі викладеного,

Outcome: partial