Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 12\~963, 83 грн та інфляційних втрат у розмірі 54\~685, 35 грн за період з 18.03.2011 року до 01.02.2021 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя №2-543/11 від 02.03.2011 року відповідача стягнуто на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 44\~615,60 грн. Виконавчий лист до теперішнього часу перебуває на виконання Дніпровського відділу державної виконавчої служби, ВП №60797743. Оскільки між сторонами існувало грошове зобов`язання, відповідач не виконує рішення суду та борг не повертає, то на нього розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків. Ухвалою від 24.03.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 20.04.2021 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5\~ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії рішення №2-543/11 від 02.03.2011 року Хортицького районного суду м. Запоріжжя було задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] суму боргу за договром позики у розмірі 43\~560,00 грн, суму сплаченого державного мита в розмірі 435, 60 грн, витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи 120,00 грн, витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 500,00 грн, а всього 44\~615, 60 грн. 01.04.2011 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-543, виданим 23.03.2011 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 44615,60 грн. Згідно постанови від 29.03.2012 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міськрайонного управління юстиції було закінчене виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист підлягає направленню до Ленінського ВДВС для виконання, сума боргу не стягнута. Відповідно до постанови від 04.12.2019 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-543, виданим 23.03.2011 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 44615,60 грн. Згідно роздруківки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 18.12.2020 року, виконавче провадження №60797743 відкрито 04.12.2019 року та перебуває на виконанні. Згідно довідки про зарахування коштів на особовий рахунок [PERSON] , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік в рахунок погашення заборгованість за виконавчим листом за виконавчим листом №2-543, державним виконавцем перераховувалися кошти в розмірі 3238,50 грн: у 2016 році 266,30 грн, у 2017 році 600,75 грн, у 2018 році 1001,72 грн, у 2019 році 1369, 73 грн, у 2020 році 0,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). При цьому, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Рішення суду про стягнення заборгованості, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). Таким чином, кредитор має право нараховувати на неповернуту суму боргу інфляційні втрати згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в межах позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, або повністю за весь період невиконання судового рішення, у разі незаявлення про сплив позовної давності (правова позиція висловлена у постанові №200/20991/14-ц від 31.03.2021 року Касаційного цивільного суду Верховного Суду) Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року у справі №2-543/11, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на загальну суму 44615,60 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У разі невиконання рішення суду діє загальне правило про настання відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 ЦК України. Згідно розрахунку позивача за перчод з 18.03.2011 року по 01.02.2021 року з відсотки річних складає 12\~963, 83 грн, розмір інфляційних втрат 54\~685,35 грн. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved