Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 01 лютого 2010 року. Від шлюбу у них є малолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що збереження сім`ї неможливе, оскільки між ним та відповідачкою спільне життя не склалося, шлюбні відносини фактично припинені та на сьогоднішній день шлюб носить формальний характер. Вважає, що подальше сімейне життя з відповідачкою неможливе. Просить шлюб укладений між ними розірвати та залишити проживати дитину з ним. В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, від її представника до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 лютого 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №129, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 13/. Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 12/. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоду щодо місця проживання їх спільної дитини, що підтверджується договором між батьками щодо участі у вихованні, утриманні дитини та визначення місця проживання. (а/с 51). У статті 112 СК України зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки їхня сім`я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивача, наявність договору щодо узгодженого сторонами місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, та те, що відповідачка позов визнала, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved