Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві. В обґрунтування позовних вимог вказує те, що він є сином [PERSON] [INFO] року його батько [PERSON] під час виконання своїх трудових обов`язків слюсара на КП «Кривбасводоканал», внаслідок нещасного випадку помер. Смерть батька настала внаслідок механічної асфіксії при утопленні в каналізаційних водах у каналізаційному колодязі №8 каналізаційної мережі І, про що було складено акт нещасного випадку від 10.08.2001 року. Внаслідок втрати рідного батька йому завдана моральна шкода, яка полягає в найбільших моральних страждань та переживань, які він переніс, зазнав сильне емоційне та психологічне потрясіння, що відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі батька, нормальні життєві зв`язки були знищенні, він постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого його лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про батька постійно переслідують його. Він позбавлений батьківського піклування, турботи та любові. Тому, просить суд стягнути з КП «Кривбасводоканал» на користь позивача 417300,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті батька на виробництві без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області користь позивача 417300,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті батька на виробництві без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача КП «Кривбасводоканал» Субботін Г.Г.в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав. У відзиві на позовну заяву просив відмови у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відділення Фонду не є належним відповідачем по справі, а тому відсутні підстави для покладення на відділення Фонду обов`язку здійснювати виплату позивачу. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час працював на підприємстві КП «Кривбасводоканал». Даний факт визнано сторонами, а тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. 25.07.2001 року на території КП «Кривбасводоканал» під час виконання трудових обов`язків слюсаря мережі водовідведення, внаслідок механічної асфіксії при утопленні в каналізаційних водах, загинув [PERSON] , про що було складено Акт про нещасний випадок від 10.08.2001 року ( а.с. 11-19). Пунктом 4 Акту спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельним наслідком від 09.08.2001 року визначено причини настання нещасного випадку, а саме: незастосування засобів індивідуального захисту (за їх наявності), порушення п.п. 4.5., 1.6., п.п. 3.12, 3.13 Інструкції з охорони праці для слюсарів аварійно-відновлювальних робіт водопровідних і каналізаційних мереж, невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення трудової та виробничої дисципліни (а.с. 20-30). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2001 року, актовий запис № 962, [PERSON] помер у віці 46 років, причина смерті - механічна асфіксія при утопленні в каналізаційних водах (а.с. 9). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №136 (а.с. 31). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до КП «Кривбасводоканал» є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю батька в наслідок нещасного випадку на виробництві позивач оцінює в розмірі 417300,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відтак, суд, враховуючи конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, який втратив турботу та підтримку батька, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди має бути стягнута з КП «Кривбасводоканал» в розмірі 200000,00 грн. У задоволенні позовних вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суд відмовляє, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого за рахунок Фонду. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з КП «Кривбасводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 2000,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial