Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/100/124450 «Ваш Святковий» з виплатою відсотків щомісячно. Предметом договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 10050,00 Євро на строк 335 днів з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 9 % річних. Сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно. Відповідач зобов'язався повернути позивачу належні йому кошти за вкладом та нарахованим процентам, шляхом видачі готівки з каси банку 10.06.2014 року. 10.06.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, що передбачено п.п. 4.3.2 договору. Однак, у видачі вказаних коштів позивачу було відмовлено у зв'язку з фінансовими складнощами. 14.07.2014 року позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою повернути належні йому грошові кошти. 27.08.2014 року позивач отримав лист від ПАТ «Міський комерційний банк» в якому він повідомив, що кошти з депозитного рахунку позивача були перераховані на рахунок на вимогу і те, що [PERSON] має можливість знімати кошти у відділені, в якому він обслуговувався за наявності готівкових коштів в касі банку. Зазначив, що починаючи з 10.06.2014 року по 29.08.2014 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому належні кошти, проте жодної видачі коштів позивач не отримав. Вважає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором банківського вкладу банківського вкладу №2630/100/124450 від 10.07.2013 року, а тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1060 ЦК України якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 10.07.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/100/124450 «Ваш Святковий» з виплатою відсотків щомісячно. Предметом договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 10050,00 Євро на строк 335 днів з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 9 % річних. 10.07.2013 року відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті № 4 частини 2 договору позивач виконав свої зобов'язання по договору шляхом внесення до каси відповідача готівки в сумі 10050,00 Євро, що підтверджується квитанцією на переказ готівки № 8010 від 10.07.2010 року. Відповідно до п.п. 1.1 ст. 1 частини №2 договору та п.п. 4.3.2 ст. 4 частини №2 договору, ПАТ «Міський комерційний банк» зобов'язався повернути позивачу 10.06.2014 року суму банківського вкладу з нарахованими відсотками. 10.06.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, що передбачено п.п. 4.3.2 договору. Однак на звернення позивач [PERSON], відповідач ПАТ «Міський Комерційний Банк» у видачі вкладу йому відмовив. 14.07.2014 року позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою повернути належні йому грошові кошти. 27.08.2014 року позивач отримав лист від ПАТ «Міський комерційний банк» в якому він повідомив, що кошти з депозитного рахунку позивача були перераховані на рахунок на вимогу і те, що [PERSON] має можливість знімати кошти у відділені, в якому він обслуговувався за наявності готівкових коштів в касі банку. З 10.06.2014 року по 29.08.2014 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому належні кошти. Відповідач, всупереч положенням ст. 1060 ЦК України, умовам договору та заявам позивача не повернув [PERSON] суму депозитного вкладу, у терміни визначені договором. Позивач просив стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» суму вкладу 10050,00 Євро і нараховані згідно умов договору проценти в розмірі 69,25 Євро, інфляційні витрати в сумі 60,42 Євро, 3% річних в сумі 45,32 Євро, на що слід зазначити наступне. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу укладеного договору банківського вкладу є цивільно-правовими за своїм змістом. Частина 2 статті 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 10.07.2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/100/124450, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови договору строкового банківського вкладу №2630/100/124450 від 10.07.2013 року, а тому сума внеску по вказаному договору 10050,00 Євро із нарахованими відсотками в сумі 69,25 Євро, підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 60,42 Євро та 3% річних в сумі 45,32 Євро, на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання становлять 60,42 Євро та 3% річних становить 45,32 Євро. Вказаний розрахунок сторонами у справі не оспорювався, а тому він також може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції в сумі 60,42 Євро та 3% річних в сумі 45,32 Євро. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved