Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Євробанк» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк». У травні 2016 року позивача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2016 визнано незаконним звільнення позивача, скасовано наказ про його звільнення, поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. 25.11.2016 наказом № 375-ОС позивача поновлено на посаді заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк». Проте, того ж дня без жодного попередження та виплат компенсацій позивача звільнено з вказаної посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі ст. 240-1 КЗпП України. Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки звільнення день в день без попередження на підставі ст. 240-1 КЗпП України не допускається, окрім повної ліквідації підприємства. Станом на час подання позовної заяви юридичну особу ПАТ КБ «Євробанк» не припинено. Відповідач не повідомив позивача про наступне вивільнення за два місяці, як це встановлено законом, а також не запропонував йому жодної іншої роботи на підприємстві, чим грубо порушив вимоги ст. 49-2 КЗпП України. Посилаючись на наведене, просить суд визнати незаконним звільнення 25.11.2016 позивача з посади заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк» у зв'язку з ліквідацією банку відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі ст. 240-1 КЗпП України; скасувати наказ № 376-ОС від 25.11.2016 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» Кононець В.В. «Про звільнення з роботи [PERSON]»; поновити на роботі позивача на посаді заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк» з 26.11.2016; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1182,78 грн. за кожен робочий день з вирахуванням належних податків та зборів, починаючи з 26.11.2016 по дату фактичного поновлення на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів в розмірі 17741,70 грн. з вирахуванням належних податків та зборів; стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в розмірі 24838,38 грн. з вирахуванням належних податків та зборів; та зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» провести розрахунки з позивачем за рахунок виплат фонду заробітної плати, шляхом включення відповідних витрат до кошторису витрат на здійснення ліквідації банку на підставі ухваленого рішення. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив. В матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача, в яких ПАТ КБ «Євробанк» просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 21.02.2011 [PERSON] прийнято на роботу на посаду заступника начальника управління продажу продуктів середнього та малого бізнесу ПАТ КБ «Євробанк». 18.05.2016 позивача було звільнено з посади заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк» за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2016 визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк» за прогул без поважних причин, скасовано наказ ПАТ КБ «Євробанк» від 18.05.2016 про звільнення з роботи [PERSON], поновлено [PERSON] на роботі, стягнуто з ПАТ КБ «Євробанк» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2016 по 24.11.2016 у розмірі 74729,16 грн. та моральну шкоду у сумі 1000,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.04.2017 рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру середнього заробітку, в іншій частині залишено без змін. Наказом ПАТ КБ «Євробанк» № 375-ОС від 25.11.2016 позивача поновлено на посаді заступника начальника дирекції за напрямком діяльності з 19.05.2016. Того ж дня наказом ПАТ КБ «Євробанк» № 376-ОС [PERSON] з 25.11.2016 звільнено з вищевказаної посади у зв'язку із ліквідацією банку відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі ст. 240-1 КЗпП України. Підставою винесення вказаного наказу про звільнення позивача зазначено наказ від 17.08.2016 № 194-ОД «Про припинення тимчасової адміністрації». Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до положень п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ст. 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство повністю не ліквідоване (не закінчена процедура його ліквідації), відповідачем у справі, на якого покладається обов'язок поновлення на роботі, є підприємство, хоч би і почалася або продовжувалася на цей день ліквідація підприємства. Тому саме по собі прийняття рішення про ліквідацію підприємства не може бути підставою для відмови в позові про поновлення на роботі і перекладення обов'язку здійснити на користь працівника визначені законодавством виплати на іншого суб'єкта, зазначеного у ст. 240-1 КЗпП України. З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2016 Правлінням Національного банку України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Євробанк». За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ КБ «Євробанк» перебуває в стані припинення. Із зазначеного випливає, що відповідач станом на час розгляду справи не ліквідований, а лише перебуває в стані припинення. За таких обставин, суд доходить висновку, що звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним, а тому позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк» з 25.11.2016. До того ж частинами 1,2 ст. 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Однак, в порушення зазначених вимог, позивача не було повідомлено про наступне вивільнення у встановлений законом строк та будь-яка інша робота йому не пропонувалася, що також є підставою для поновлення позивача. При цьому відсутні підстави для скасування наказу № 376-ОС від 25.11.2016 про звільнення позивача з роботи, оскільки це виключно компетенція відповідача, а не суду. За приписами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок). Згідно з п.п. 2, 3 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунків у сумі 1182,78 грн. за кожний робочий день. Вказані розрахунки відповідають вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати. Період вимушеного прогулу позивача тривав з 26.11.2016 по 19.12.2017, тобто 266 робочих днів. Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] становить 314619,48 грн. без виключення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, суд вважає, що такі вимоги заявлені позивачем передчасно, оскільки обов'язок відповідача по сплаті вищевказаної компенсації та допомоги може виникнути лише після поновлення позивача на займаній посаді та відновлення між сторонами трудових правовідносин. Відтак, суд вирішує відмовити позивачу у задоволенні позову у зазначеній частині. Також, відсутні підстави для зобов'язання відповідача провести розрахунки з позивачем за рахунок витрат фонду заробітної плати, оскільки такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством. З викладеного,

Outcome: partial