Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів у зв'язку з навчанням посилаючись на те, що з 26 вересня 2000 року його мати [PERSON] зареєструвала шлюб з його батьком [PERSON], який у 2004 році розірвано. Відповідач аліментів до його повноліття не сплачував. На даний час позивач навчається на денній формі навчання у ДВНЗ «Донецький національний технічний університет». Самостійно заробити кошти для оплати навчання не в змозі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку до закінчення навчання. В судове засідання позивач не з'явився, письмовою заявою доданою до позову просив справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком позивача [PERSON]. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] видане Урожайнівською сільською радою Советского району Автономної республіки Крим, Україна від 27.07.2001 року серії [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] є його батьком. Відповідно до довідки № 286 від 09.06.2017 року, виданої деканом ФМЕХТ, [PERSON] дійсно є студентом І курсу, групи МІТ-16 ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» IV рівня акредитації, факультет «Машинобудування, екології та хімічних технологій», денної форми навчання, нормативний період навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року та не перебуває на повному державному забезпеченні. Згідно довідки № 03.3-22/8527-7 від 27.07.2016 року, виданої Фастівським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області, про те, що за даними виконавчого провадження [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] з 01.12.2015 року по 30.06.2016 року згідно з виконавчим листом № 2-37/05 від 15.03.2005 року. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частинами першою та третьою статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз'яснень, наведених в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст. 182, 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved