Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів посилаючись на те, що він з 1996 року проживає у квартирі за адресою Одеська область, Лиманський (колишній Комінтернівський) район, [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються витягом з домової книги про склад сімї та реєстрацію № 23001 від 06.03.2017 року, виданого виконкомом Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області. Користуючись квартирою він виконує усі умови за договором найму житлового приміщення, а саме сплачує житлово-комунальні послуги, спожиту електроенергію, воду та таке інше. Крім того, він здійснює заходи на підтримання у належному стані житлового приміщення, яке знаходиться у його фактичному користуванні, використовує його до його функціонального призначення. Скарг та зауважень з боку державних, комунальних інших установ та організації на його адресу не надходило. Просив суд визнати за ним право користування житловим приміщенням. Представником позивача заявлено клопотання про виклик та допит свідків: [PERSON], [PERSON], які були судом допитані, інші процесуальні дії у справі не здійснювались В судовому засіданні позивач та його представник підтримали поданий позов, просили суд його задовольнити з підстав зазначених у позові. У подальшому подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та покази свідків, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з такого. Розглядом справи по суті встановлено, що у 1998 році позивач вселився до квартири [ADDRESS] (нині Лиманського) району Одеської області до квартири [PERSON] Дана обставинна підтверджується показами свідків, довідкою Чорноморської селищної ради від 06.03.2017 р. № 2301, актом перевірки житлового приміщення (а.с.4,5). 08.08.2014 року головний квартирний наймач [PERSON] померла (а.с.4). Суд приймає до уваги показі свідків про те, що [PERSON] вселився у квартиру [PERSON], постійно там проживав разом із нею однією сімєю, виховував разом з нею її дітей, на момент вселення і до теперішнього часу діти не заперечують проти його проживання у даній квартирі. Ухвалюючи заочне рішення, суд приймає до уваги покази свідків, що сини [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] тривалий час не проживають у квартирі та виїхали до Росії. Задовольняючи позов суд виходив з того, що відповідно до ст. 65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Пунктом 9 перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017 року визначено, що справи в судах першої інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 90 ЦПК України, показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Outcome: approved