Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 30.10.2015 року, між позивачем, як «лізингоодержувачем» та Лізинговою компанією ТОВ «АМГ» як «лізингодавцем» в м. Запоріжжі в Представництві відповідача було укладено договір майнового лізингу №505119. Предметом лізингу по даному договору є автомобіль Kia Sorento. Лізингодавець в м. Запоріжжя, в особі [PERSON], яка діє на підставі довіреності №65 від 01.07.2015 року пояснила позивачу, що вказаного автомобілю у них немає і тому вони не можуть його показати, але вони його придбають та передадуть позивачу на умовах договору майнового лізингу у користування, а позивач повинен сплачувати їм лізингові платежі. Акту приймання-передачі транспортного засобу позивачем підписано не було. На підставі розяснень представника відповідача [PERSON] позивачем було сплачено перший авансовий внесок у сумі 59200,00 грн. та підписано договір майнового лізингу і специфікацію додаток до договору. Представник відповідача зрозумілою мовою не пояснила позивачу послідовність його дій, а лише вручила примірник договору з графіком лізингових платежів. Прочитавши вказаний договір, позивачу стало зрозумілим, що 59200,00 грн., які він вважав авансовим платежем, є вартістю фінансування даного договору. При укладанні договору позивачу представником відповідача не розяснено за що саме сплачено грошові кошти, позивач не розбирається в тонкощах договору лізингу, оскільки раніше такі договори не укладав, помилявся щодо обставин вказаного договору. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Просили визнати недійсним договір лізингу від 30.10.2015 року №505119 оскільки позивач, укладаючи вказаний договір помилявся, щодо обставин які мають істотне значення, а саме щодо цільового призначення сплачених позивачем коштів в сумі 59200,00 грн. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «AMG»\~ в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи,\~суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 30.10.2015 року між Лізинговою компанією ТОВ «АМГ», як лізингодавцем, та [PERSON], як лізингоотримувачем, було укладено договір майнового лізингу №505119. Відповідно до п. 3.1 предметом лізингу вказаного договору є автомобіль Kia Sorento. Згідно п. 3.2. договору вартість предмета Лізингу на момент укладання вказаного договору та розмір Авансового платежу вказується в Додатку №2 до даного договору, який є невідємною частиною даного Договору. Пунктом 5.1. передбачено, що предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за Передачу предмету лізингу. Відповідно до п. 8.2.1. перший лізинговий платіж складаєть з Комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, повязані із підготовкою та укладенням цього договору (надалі вартість фінансування), яка розраховується, як Вартість Фінансування яка визначена у Додатку №2 до даного договору. Відповідно до Додатку №2 до договору майнового лізингу №505119 від 30.10.2015 року вартість фінансування складає 59200,00 грн. Відповідно до квитанції №7 від 30.10.2015 року [PERSON] сплачено 59200,00 грн., призначенням платежу якого зазначено: фінансування згідно договору №505119. Згідно із частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності\~правочину\~є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ч. 2 ЦК України передбачено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано\~збитків\~та\~моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). Також згідно п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009 року правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач є особою юридично необізнаною, та в момент укладання договору, відповідачем не розяснено всіх умов договору, та не вказано позивачу за що саме ним сплачено грошові кошти сумі 59200,00 грн. позовні вимоги підлягають задоволеню в повному обсязі. Крім того, в силу\~ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідачів підлягає сплачена сума судового збору, яка , згідно наданих квитанцій, складає 487,20 грн.

Outcome: approved