Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації. Позов мотивує тим, що їй належить 5/8 часток у праві спільної часткової власності на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] / [ADDRESS]. Позивач вказав, що за відповідачами - зареєстровано по 1/8 частки у праві спільної часткової власності на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] / [ADDRESS]. Згідно технічного паспорта спірна квартира складається з чотирьох кімнат житловою площею 45,9 м2: літ. 5-8,3 м2; літ. 6-18,1 м2; літ. 7-8,9 м2, літ. 8-10.6 м.2., тому на належну одному відповідачу 1/8 частку приходиться 5,7 м2 житлової площі. 1/8 частка в спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, оскільки квартири ввбагатоквартирних будинках не належать поділу. Крім того, 5,7 м2 житлової площі, що приходяться на долю одного відповідача не можуть бути виділені навіть на праві користування. Позивач зазначив, що сумісне володіння та користування кватирою є неможливим, оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають з 2003 року, в квартирі не зареєстровані, не приймають участі в її утриманні та збереженні спільного майна, не сплачують податки та збори, інтересу до квартири не проявляють, крім того набули права власності на житловий будинок [ADDRESS], в якому вони мешкають по теперішній час. При викладених обставинах припинення кожного з відповідачів права на 1/8 частку в квартирі [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] / [ADDRESS] не спричинить їм шкоди. Сукупність зазначених обставин у відповідності з ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України є підставою для припинення права відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на частки у спільній чотирикімнатній квартирі [ADDRESS] / [ADDRESS]. Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що відповідачі у квартирі не проживають, не приймають участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачують податки та збори, інтересу до квартири не проявляють. В процесі судового розгляду за клопотанням представника позивача та представника відповідача - [PERSON] було заявлено клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи, яке було задоволено судом, експерту були задані питання з врахуванням думки двох сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та надав пояснення, аналогічні, викладеним в позові. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] та представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та надали пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві на позов. Суд, заслухав учасників справи, дослідивши письмові докази, надані сторонами, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Позивачу - [PERSON] належить 5/8 часток квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]/[ADDRESS] ? частка вищезазначеної квартири належить позивачу на підставі договору дарування від 16.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. в реєстрі за № 3015. 1/8 частка квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.11.1997 року № 841. Право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]/[ADDRESS] зареєстровано за позивачем- [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.11.1997 року № 841 кожному із відповідачів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/8 частки спірної квартири кожному, право власності за відповідачами на ці частки також зареєстровано на підставі реєстраційного посвідчення про право власності на житло, виданого Бердянським підприємством з технічної інвентаризації - 20.11.1997 року . Таким чином, судом встановлено, що квартира по [ADDRESS]/[ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності - позивачу та відповідачам. Згідно технічного паспорта спірна квартира складається з чотирьох кімнат, житловою площею 45,9 кв.м, кожному із відповідачів належить 1/8 частка, на яку приходиться житлова площа, розміром 5,9 кв.м. Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, де визначено, що право власності є неторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з низ у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що сторони, будучи співвласниками спільного майна - квартири не найшли згоди по її спільному користуванню. Крім того, відповідачі не проживали в квартирі, тому фактичне спільне користування квартирою не відбувалося, тому між ними існує спір стосовно володіння та користування спільним майном. Положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна іншого співвласника, в даному випадку, співвласників - відповідачів по справі. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Згідно з ч. 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою стороною. З матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування сторонами спірним майном є неможливим, оскільки між ними існують неприємні відносини, хоча вони є родичами між собою, але внаслідок того, що позивач, будучи рідною сестрою відповідача - [PERSON], взяла на себе весь тягар відповідальності за батьків похилого віку - попередніх власників належній їй частини квартири, несе всі витрати по утриманню квартири, сплачує комунальні платежі, а брат весь час ухилявся від виконання цих обов»язків, між ними погіршилися відносини і зараз є такими, що унеможливлюють їх спільне користування квартирою. Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 159/05/18 року, експерт вважає неможливим виділ в натурі 1/8 частки квартири [ADDRESS]/[ADDRESS], що узгоджується з п.3 ч.1 ст. 365 ЦК України, що припинення права особи на частку у спільному майну може бути припинене, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Доводи представника відповідача, шо на вирішення експерта необхідно було ставити питання, чи можливо виділити в натурі не 1/8, а не 3/8 частин квартири, оскільки відповідачі є однією сім»єю і взагалом їм належить 3/8 частин спірної квартири, суд до уваги не бере , по -перше, квартира належать сторонам на праві спільної часткової власності, позов заявлений к кожному із співвідповідачів окремо, а частка кожного складає - 1/8 частину квартири і питання припинення права особи на частку у спільному майні повинно вирішуватися окремо, відносно кожного із відповідачів. По-друге, експертиза була призначена судом за клопотанням, як представника позивача, так і за клопотанням представника відповідача, кожна із сторін мала можливість поставити будь-які питання на вирішення експертові, але представник відповідача не скористався своїм процесуальним правом в обгрунтування своїх доводів - необхідності вирішення питання припинення права власності на 3/8 частки квартири, саме сукупних частин, належних відповідачам. Частки, які належать відповідачам є незначними, кожному із них належить по 1/8 частки квартири, в той час, як позивачці належить 5/8 частин і ці частки не можуть бути виділені в натурі. Суд відхиляє доводи представника відповідача, що квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, є власністю подружжя, тому необхідно розглядати не по 1/8 частині квартири, які належать кожному із співвласників, а 3/8 частини квартири, які не є незначними, оскільки ці доводи спростовуються письмовими доказами - правовстановлюючими документами на квартиру, відповідно до яких, квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності і у власності кожного із них перебуває 1/8 частка, яка є незначною в порівнянні з часткою позивача - 5/8. Не заслуговують на увагу і письмові заяви відповідачів - [PERSON]та [PERSON], що в подальшому вони бажають подарувати свої частки своєму синові - [PERSON] і загальна частка , яка буде перебувати у його власності буде становити - 3/8 частин квартири, оскільки на момент подачі позову кожному із співвласників належить по 1/8 частки квартири і крім, цього з 1997 року, з моменту набуття права власності на свої частки , відповідачі не були позбавлені можливості подарувати свої частки синові, але до моменту подачі позову цього не зробили. Зі змісту норми ст .365 ЦК Украхни вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Судом встановлено, що відповідачі мають житло, в якому мешкають - житловий будинок, який розташований за адресою: м. Бердянськ, вул. Калініна, буд. 79, чого вони не заперечували в ході судового розгляду. Доводи відповідача - [PERSON], що його частка в спірній квартирі, є його єдиним житлом, тому припинення права власності на його частку в квартирі завдасть йому істотної шкоди, всупереч ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними письмовими доказами, тому суд відхиляє їх. Навпаки, встановлено, що [PERSON] проживає разом з батьками за адресою: [ADDRESS] і, ані він, ані його батьки ніколи не проживали в спірній квартирі і не відносилися до нього, як до власного житла - не утримували його, не сплачували комунальні платежі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 365 ЦК України позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА трьома окремими квитанціями внесені кошти за вартість кожної 1/8 частки квартири, які підлягають стягненню на користь кожного із відповідачів. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2018 року № 159-05-18 станом на 29 травня 2018 року, ринкова вартість 1/8 частки ринкової вартості квартири [ADDRESS]/[ADDRESS] дорівнює 57957 гривень ( п»ятдесят сім тисяч дев»ятсот п»ятдесят сім гривень). Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.1138880015.1 від 20.09.2018 року, квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1138972000.1 від 20.09.2018 року та квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.1138880015.1 від 20.09.2018 року позивачем [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області внесені кошти у розмірі 57957,00 гривень по кожній квитанції - грошової компенсації вартості 1/8 частки квартири. Судом , оцінивши всі докази в їх сукупності, надані сторонами, дійшов висновку про законність та обрунтованість позовних вимог. Розподіл судових витрат необхідно здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved