Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати виконавчий напис від 12 липня 2017 року, реєстраційний № 7934, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем щодо стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 263 758,81 грн., таким, що не підлягає виконанню. Посилається на те, що 12 липня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис, яким запропонував Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» стягнути заборгованість з позивача не сплачену в строк за кредитним договором №б/н від 18.03.2010. Як зазначає позивач, строк, за яким провадиться стягнення - 2609 днів, а саме: з 18.03.2010 року по 09.05.2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає 263 758,81 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25 423,54 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 222 102,59 грн., заборгованість з пені та комісії у розмірі 3196,55 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 12 536,13 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису складають 1800 грн. 00 коп. Як вказав позивач, виконавчий напис набрав чинності з 12 липня 2017 року. Банк пред`явив зазначений виконавчий напис до виконання до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва, де 19.10.2017 було відкрито виконавче провадження № 54944725, про що позивачу стало відомо у ВДВС під час вчинення виконавчих дій. Вважає виконавчий напис незаконним та необґрунтованим, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, тобто не встановив її безспірність, а також не виконав умови щодо визначення дня виникнення права вимоги, а відтак і застосування позовної давності до частини вимог, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Зазначив, що наявність та розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотками, пенею та комісією, штрафами у виконавчому написі зроблено банком одноособово, без звіряння з ним дійсної заборгованості. Як вказує позивач, банком не надано нотаріусу належні документи та докази, а нотаріусом не було взято до уваги існування спору про право. Позивач зазначив, що про стягнення заборгованості з цих же підстав банк звертався до суду. Вказав, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» і стягнуто з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 18.03.2010 в загальному розмірі 47 655,34 грн. та судовий збір у розмірі 476,55 грн. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 судові рішення скасовані і справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Як вказує позивач, банком не усунуті невідповідності наданих суду документів, не визначена дійсна заборгованість за договором. Позивач зазначив, що в порушення ст. ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, розділу 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, нотаріус допустив вчинення виконавчого напису за відсутності безспірності заборгованості за договором при наявності у нього судового спору з банком стосовно суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування та пені, який виник на підставі договору, оскільки на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Позивач вказує, що договір укладений 18.03.2010, а виконавчий напис вчинений 12.07.2017, тому позивач вважає, що сплили встановлені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст..ст. 257,258 ЦК України, п.3.1,3.4 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 трирічний та річний строки позовної давності для всіх вимог банку, що не було взято до уваги нотаріусом. Позивач зазначив, що банк повинен був поінформувати його про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису і в разі відсутності заперечень з його боку стосовно розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної. На думку позивача, сума невиконаних зобов`язань, яка вказана у виконавчому написі, не відповідає дійсності, оскільки не встановлена відповідність розрахунків фактичним обставинам, не встановлений день, з якого починається перебіг позовної давності. Зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису були відсутні достатні підстави для цього, а відтак слід визнати його таким, що не підлягає виконанню. Позивач вказує, що за заявою банку та на підставі виконавчого напису нотаріуса органами ДВС порушено виконавче провадження, накладений арешт на належне позивачу майно, що, як вважає позивач, порушує його майнові права та інтереси. Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Подали до суду заяву, в якій просили позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували та справу просили розглянути без їх участі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його присутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 березня 2010 року позивач отримав кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 15 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії за користування кредитом на умовах, передбачених договором. 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 263 758,81 грн. (а.с.9). З виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 18.03.2010 року по 09.05.2017 року. Виконавчим написом стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором б/н від 18.03.2010 року в сумі 263 758,81 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25 423,54 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 222 102,59 грн., заборгованість з пені та комісії у розмірі 3196,55 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 12 536,13 грн. 19 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гресь Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54944725 щодо примусового виконання виконавчого напису (а.с.10). За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. З матеріалів справи вбачається, що, крім вимоги про усунення порушень за кредитним договором, будь-яких інших вимог до позивача про усунення порушень банк не пред`являв. З виконавчого напису нотаріуса вбачається, що він вчинений на підставі наданих банком документів про заборгованість за період часу з 18.03.2010 року по 09.05.2017 року, тобто з перевищенням трирічного строку, що не відповідає вимогам закону. Слід зазначити, що може бути застосований строк давності встановлений тільки законом, тобто строки позовної давності встановлені договором, при вчиненні виконавчого напису у даному випадку не враховуються. Крім того, за який період нараховані проценти, пеня, штрафи згідно виконавчого напису нотаріуса, така інформація відсутня і обґрунтований розрахунок даних сум до матеріалів справи відповідачем не доданий. Будь-яким іншим чином перевірити безспірність заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед банком, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved