Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2012 року він був засуджений за ст.ст. 15 ч.2, 152 ч.2, 153 ч. 1, 186 ч. 1 КК України до семи років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24.04.2012 р. було залишено без змін вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.01.2012 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.01.2013 року, Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області віл 24 квітня 2012 року щодо нього скасовано, а справу - направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23.05.2013 р. було скасовано вирок, а кримінальну справу направлено прокурору Чернівецької області для організації проведення додаткового розслідування. Крім того було йому змінено міру запобіжного заходу із тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти із зали суду. 11 червня 2014 року Сокирянським районним судом Чернівецької області було ухвалено щодо нього виправдувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03.12.2014 року вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.06.2014 року залишено без змін. Зазначив, що він незаконно перебував під слідством і судом 4 роки 4 місяці 12 днів, з них був увязнений та відбував покарання в Сокирянській виправній колонії №67, а саме: строк затримання - з 22 липня 2010 року по 01 серпня 2010 року; строк відбування покарання - з 26 січня 2012 року по 23 травня 2013 року. Тобто, позивачв результаті незаконного осудження перебував в увязненні 1 рік 4 місяці та 12 днів. В результаті зазначених незаконних дій по відношенню до нього він зазнав сильних моральних страждань. Зокрема, неправомірні засоби слідства застосовані до нього (фізичний та психологічний тиск, фізичне та психологічне насилля), несправедливе увязнення і покарання, стали причиною психоемоційного дисбалансу, а саме виражається у надмірно сильних переживаннях - психологічному болю, соромі, почутті вини, нападах люті. Вказав, що характер звинувачення у скоєних злочинах, зокрема у зґвалтуванні, - є значною мірою морально осудним і ця особливість в даному випадку тільки додає інтенсивності згаданим переживанням. Також зазначив, що після звільнення почуває погіршення здоров'я, а саме розлади сну, зору, головні болі, стискання в області серця, пупкова грижа. Під час відбування покарання ним, у його сестри через пегеживання перебіг хвороби перейшов у гостру стадію в результаті чого вона і померла. Це в свою чергу, стало причиною його психо-емоційних переживань з визначеною сильною складовою почуття провини та образи. Позивач зазначає, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір моральної шкоди оцінює в суму 1 000 000 грн. При цьому він виходить із характеру і тривалості страждань, яких він зазнав внаслідок незаконного обвинувачення, перебування під слідством, судом та відбуваючи покарання за злочини, яких він не вчиняв. Просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердивши обставини, що в ньому викладені, просили позов задовольнити. Представник відповідача прокуратури Чернівецької області позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] Управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області позов не визнала та пояснила, що позивач шляхом само обмови перешкоджав з»суванню істини цим сприяв незаконному засудженню та незаконному притягненню д кримінальної відповідальності. Крім цього позивач не зазначив в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяна вона, з яких міркувань він виходив, визнаючи її розмір. Доказів із приводу погіршення його стану здоров*я, ступені зниження престижу, ділової репутації, кількості часу та зусиль, необхідних для відновлення його попереднього стану позивачем не надано. Розмір моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума є завищеною та не відповідає дійсності. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст.1, 2, 3, 4, 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку. Право на відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, відмови в порушенні кримінальної справи та закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2012 року [PERSON] був засуджений за ст.ст. 15 ч.2, 152 ч.2, 153 ч. 1, 186 ч. 1 КК України до семи років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24.04.2012 р. було залишено без змін вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.01.2012 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.01.2013 року, ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області віл 24 квітня 2012 року щодо [PERSON] скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23.05.2013 р. було скасовано вирок, а кримінальну справу направлено прокурору Чернівецької області для організації проведення додаткового розслідування. Крім того було змінено [PERSON] міру запобіжного заходу із тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти із зали суду. 11 червня 2014 року Сокирянським районним судом Чернівецької області було ухвалено щодо нього виправдувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03.12.2014 року вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.06.2014 року залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] незаконно перебував під слідством і судом 4 роки 4 місяці 12 днів, з них був увязнений та відбував покарання в Сокирянській виправній колонії №67, а саме: строк затримання - з 22 липня 2010 року по 01 серпня 2010 року; строк відбування покарання - з 26 січня 2012 року по 23 травня 2013 року. Тобто, [PERSON] в результаті незаконного засудження перебував в увязненні 1 рік 4 місяці та 12 днів. Судом встановлено, що внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, притягнення до кримінальної відповідальності та засудження позивачу [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку. \~Моральна шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок держави. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги обєктивності, розумності й справедливості та всі обставини справи. Так, згідно з вимогами ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом\~залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Така ж позиція викладена і у пп. 1, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 2005 року № 4 (зі змінами та доповненнями). З вищенаведеного випливає, що\~визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Відповідно до зазначених принципів розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до статті 8 Закону України від 25 грудня 2015 року «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Оскльіки [PERSON] перебував під слідством і судом 4 роки 4 місяці 12 днів,то розмір відшкодування моральної шкоди становить 75 980 грн.( мінімальна заробітна плата * на кількість місяців). На підставі викладеного, ст.ст. 16, 23 ЦК України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, слідства, прокуратури і суду, ст.. 8 «Про Державний бюджет України на 2016 рік», та

Outcome: partial