Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.07.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № KGZNAR79610021, на термін до 01.07.2015. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В порушення умов кредитного договору відповідач заборгованість не сплатила, тому станом на 05.11.2019 року має заборгованість в розмірі 10159,62 доларів США, яка складається з: 2120,94 доларів США - заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 124,43 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 487,07 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 6933,78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штафи відповідно до договору: 10,28 доларів США - штраф (фіксована частина); 483,31 доларів США - штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому міститься підпис адресата, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 02.07.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № KGZNAR79610021, відповідно до якого Банк надав кредит [PERSON] в розмірі 9979,99 доларів США з яких 8278,87 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 673,20 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за Договорами Страхування на перший рік дії кредиту, частина кредиту в розмірі 7,41 доларів США - з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі; частина кредиту в розмірі 993,46 доларів США - з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, не пізніше ніж 02.07.2008 року, дата погашення - 01.07.2015 рік, з процентною ставкою - 9,60 річних. З метою виконання зобов`язань за п.3.4. позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 4712,42 доларів США для сплати чергових страхових платежів. Сплата інших платежів на користь Банку складається з: винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 993,46 долара США, що сплачується в момент видачі кредиту; винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту, винагорода за проведення фінансового моніторингу, яка сплачується відповідно до статті 16.9 Договору, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,00 % річних від суми зарезервованих ресурсів з 5 по 6 число кожного місяця. (а.с.9-13). Із змісту ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або дострокова зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з положенням ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п.21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд бере до уваги розрахунок позивача. Виходячи з розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № KGZNAR79610021 від 02.07.2008 року станом на 05.11.2019 року по відсоткам за користування кредитом становить 10159,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.11.2019 року складає 251856,87 грн. За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року (провадження № 14-134цс18). Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивача підлягають задоволенню, в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збіру розмірі 3777,85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved