Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, в якому просить стягнути з відповідача: суму інфляційної компенсації невиплаченої своєчасно частини заробітної плати в розмірі 5861,73 грн. за період з 01.08.2014 по 30.09.2016; суму інфляційної компенсації за період з 01.10.2016 по 29.12.2017 в розмірі 1135,80 грн. В день постановлення судом рішення, у разі задоволення позовних вимог, просить збільшити вказаний розмір сум інфляційної компенсації простроченої суми боргу, які підлягають стягненню з відповідача за весь вказаний вище час затримки виплати належних позивачу сум у відповідності до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ на суми інфляційної компенсації за період з 30.12.2017 по день прийняття такого рішення. суму заборгованості за трудовою угодою від 01.04.2013 в розмірі 1344,00 грн.; суму інфляційної компенсації за весь час прострочення виплати вказаного грошового боргу за трудовою угодою від 01.04.2013 за період з 01.07.2013 по 29.12.2017, що складає 1738,55 грн. В день постановлення судом рішення, у разі задоволення позовних вимог, просить збільшити вказаний розмір сум інфляційної компенсації простроченої суми боргу, які підлягають стягненню з відповідача за весь вказаний вище час затримки виплати належних позивачу сум у відповідності до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ на суми інфляційної компенсації за період з 30.12.2017 по день прийняття такого рішення. суму грошової допомоги в розмірі 23648,10 грн.; суму інфляційної компенсації за весь час прострочення виплати вказаної грошової допомоги за період з 01.02.2011 по 29.12.2017, що складає 32899,59 грн.; 3% річних від простроченої суми виплати вказаної грошової допомоги, що складають 4905,85 грн. В день постановлення судом рішення, у разі задоволення позовних вимог, просить збільшити вказаний розмір суми інфляційної компенсації, а також 3% річних від простроченої суми боргу, які підлягають стягненню з відповідача за весь вказаний вище час затримки виплати позивачу належних сум у відповідності до ст. 625 ЦК України, на суми інфляційної компенсації і 3% річних за період з 30.12.2017 по день прийняття такого рішення. середній заробіток за термін, що минув від дати звільнення, тобто, за період з 01.09.2017 до дня фактичного розрахунку за грошовим боргом, що виник у зв`язку з не виплатою з вини відповідача сум позивачу, що належать до виплати в день звільнення відповідно до положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України, що становить 45601,20 грн. за 120 днів прострочення розрахунку від дня звільнення. В день постановлення судом рішення, у разі задоволення позовних вимог, просить збільшити строк, за який нараховується вказаний розмір середнього заробітку і який підлягає стягненню з відповідача внаслідок затримки виплати належних сум позивачу у відповідності до ст. 117 КЗпП України за період з 30.12.2017 по день прийняття такого рішення. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що наказом в.о. ректора Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського від 28.08.2017 №582-к, 31.08.2017 позивача звільнено з посади доцента кафедри автоматизованого управління технологічними процесами в зв`язку із закінченням строку трудового договору, укладеного на підставі контракту з Академією муніципального управління, правонаступником якої є відповідач. Контракт з Академією був укладений 30.08.2016, за яким позивач продовжував працювати у відповідача на підставі наказу в.о. ректора Таврійського національного університету від 24.01.2017 за №113-к після реорганізації Академії. При звільненні позивача, відповідачем було порушено вимоги ст. 47 КЗпП України в тій частині, де йдеться про обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести повний розрахунок з працівником. В судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду надав письмовий текст виступу у судових дебатах, в якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити, обґрунтовуючи їх тим, що відповідачем не надано суду доказів того, що під час реорганізації попереднього роботодавця (Академії) шляхом її приєднання до відповідача, позивача було звільнено в зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників попереднього роботодавця позивача (Академії). При здійсненні реорганізації Академії до наступного роботодавця (відповідача), було переведено від попереднього роботодавця (Академії) не лише позивача, а і весь педагогічний склад і усіх студентів. При цьому, будь-яких заяв працівники, в тому числі і позивач, під час переведення до відповідача не писали, повний розрахунок з переведеними працівниками не проводився, трудові книжки на руки не видавались. Трудові правовідносини між позивачем та відповідачем, що виникли на підставі трудового контракту №7 від 30.08.2016, регулювалися трудовим законодавством України, а не цивільним, як це стверджує відповідач. В зв`язку з чим, відповідач повинен виплатити позивачу всі належні і не виплачені йому суми за час роботи за трудовим контрактом № 7 від 30.08.2016 та у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Вказує на те, що всі інші заперечення щодо позовних вимог, які наведені відповідачем в його відзиві, базуються лише на його припущеннях, адже відповідачем не було надано суду жодного доказу, передбаченого ЦПК України, який би спростовував позовні вимоги позивача та підтверджував заперечення відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав письмовий текст виступу у судових дебатах, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, будь-яких порушень з боку відповідача при звільненні позивача не було допущено. За період роботи в Таврійському національному університеті ім. Вернадського з 01.02.2017 по 31.08.2017 заробітна плата [PERSON] виплачувалась своєчасно та на дату звільнення будь-яка заборгованість перед позивачем була відсутня. Вказує на те, що вивченням архівних відомостей з нарахування та виплати заробітної плати Академії муніципального управління, а саме розрахункових відомостей за 2015-2017 роки встановлено, що будь-яка заборгованість з виплати заробітної плати в Академії перед [PERSON] відсутня. Відомості щодо нарахування та виплати заробітної плати, зазначені у вказаних відомостях, не збігаються з даними, які відображені в копіях розрахункових листків, долучених до позову позивачем. Трудова угода, на яку посилається позивач, не є трудовим договором(контрактом) в розумінні ст. 21 КЗпП України. Так, на відмінність від контракту №17 від 30.08.2016, укладеного між Академією муніципального управління та [PERSON] та яким прямо передбачено, що цей контракт є строковим трудовим договором, визначені права та обов`язки сторін, зазначено, на яку саме посаду призначається [PERSON] (посада викладача), трудова угода від 01.04.2013 не передбачає прав та обов`язків робітника та роботодавця. Робота, яку виконував позивач за трудовою угодою від 01.04.2013 року, є роботою за договором цивільно-правового характеру, до якого застосовуються норми Цивільного кодексу України, а не норми Кодексу законів про працю. Також представником відповідача зазначено, що підставою для нарахування вихідної допомоги, є саме вихід працівника на пенсію, разом з тим в особовій справі [PERSON] відсутні будь-які накази про його звільнення в зв`язку з виходом на пенсію. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. 27.09.2016 Кабінетом Міністрів України прийняте розпорядження № 694-р «Про реорганізацію Академії муніципального управління», яке до цього часу ніким не оскаржено та не скасовано. На виконання вказаного розпорядження, 19.10.2016 видано наказ Міністерства освіти і науки України № 1254 «Про реорганізацію Академії муніципального управління шляхом приєднання до Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського», згідно якого було створено комісію з реорганізації Академії муніципального управління, до якої перейшли повноваження щодо управління справами юридичної особи. Комісією з реорганізації Академії муніципального управління складено передавальний акт та передано до архіву ТНУ іншу документацію Академії муніципального управління, в тому числі щодо нарахування та виплати заробітної плати. Судом встановлено, що згідно наказу №113-к від 24.01.2017 [PERSON] прийнятий на роботу до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського з 01.02.2017. Наказом в.о. ректора Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського від 28.08.2017 № 582-к, позивача звільнено з посади доцента кафедри автоматичного управління технологічними процесами у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. У відповідності до ст. 40 ч. 1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно в організації, установі, підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Цивільно-правовий договір укладається відповідно до вимог не трудового, а цивільного законодавства. За таким договором оплачується не процес праці, а його результат. Крім того, працівник за трудовим договором включається до штату підприємства та повинен керуватися правилами внутрішнього розпорядку. За трудовим договором, оплата праці здійснюється згідно встановлених Законом України «Про оплату праці» та КЗпП України. Порядок оплати праці за цивільно-правовим договором визначається у цьому договорі самостійно. Представником відповідача в минулих судових засіданнях було зазначено, що вивченням архівних відомостей з нарахування та виплати заробітної плати Академії муніципального управління, а саме розрахункових відомостей за 2015-2017 роки встановлено, що будь-яка заборгованість з виплати заробітної плати в Академії перед [PERSON] не значиться і як наслідок, не погашалась. Долучені до позову розрахункові листи не можуть свідчити про наявність заборгованості Академії муніципального управління перед позивачем, оскільки не відносяться до офіційних документів, так як в них відсутня інформація, хто і коли їх видавав, яка посадова особа їх склала та несе за них відповідальність. Також, із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачу не виплачено грошовий борг за внутрішнє сумісництво в обсязі 42 годин з керівництва і приймання захисту курсових робіт. При цьому, позивач посилається на укладену між ним та Академією муніципального управління 01.04.2013 трудову угоду та акт прийому-здачі виконаних робіт. Разом з тим, наказу про прийняття [PERSON] на роботу на умовах сумісництва для керівництва і приймання захисту курсових робіт, будь-яких заяв про прийняття на роботу до Академії для виконання цієї роботи позивачем до суду не надано. Трудова угода, на яку посилається позивач, не є трудовим договором в розумінні ст. 21 КЗпП України, не передбачає прав та обов`язків робітника та роботодавця, а визначає сторони як виконавця послуг та замовника послуг. Контрактом №17 від 30.08.2016, укладеним між [PERSON] та Академією муніципального управління прямо передбачено, що цей контракт є строковим трудовим договором, в якому визначені права та обов`язки сторін, та зазначено, на яку саме посаду призначається позивач. Крім того, відносини між [PERSON] та Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського носили цивільно-правовий характер, а не трудовий, про що свідчить укладена між позивачем та відповідачем угода від 01.04.2013, відповідно до якого за завданням Замовника Виконавець, з метою якісної підготовки здобувачів вищої освіти, надає послуги з викладання навчальних дисциплін відповідно до державних стандартів якості освіти з метою забезпечення підготовки спеціалістів відповідного рівня кваліфікації в кількості 42 годин згідно навчального плану; здійснення організаційно-методичної роботи в межах вказаного курсу. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Вказана угода визначає сторін як замовника - Академію муніципального управління, і виконавця - [PERSON] , та визначає, яку саме роботу повинен виконати виконавець та покладає на замовника обов`язок прийняти та оплатити виконану роботу. На підтвердження виконання виконавцем обумовленої договором роботи, сторонами складено акт прийому-здачі виконаних робіт. Таким чином, робота, яку виконав позивач за трудовою угодою від 01.04.2013, є роботою за договором цивільно-правового характеру, до якого застосовуються норми Цивільного кодексу України, а не норми Кодексу законів про працю. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, даному працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених в переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Тобто, підставою для нарахування вихідної допомоги, є саме вихід працівника на пенсію. Проте, як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, позивача не було звільнено з займаної посади в зв`язку з виходом на пенсію. Будь-які записи щодо звільнення позивача з займаної посади в зв`язку з виходом на пенсію, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги щодо наявності між сторонами трудових відносин, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed