Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з відповідачем знаходиться з 31.07.2009 р. у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини припинено, оскільки постійно виникають сварки та скандали на підставі зловживання алкоголю відповідачем. Спору стосовно місця проживання дітей немає, діти після розірвання шлюбу залишаються з матір'ю. Просить шлюб розірвати, також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на двох дітей у розмірі 50 % з заробітної плати щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітей повноліття, посилаючись на те, що відповідач добровільно допомоги не надає. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги в частині розміру аліментів, а саме: просить стягнути з відповідача на її користь на двох дітей в розмірі 1/3 частки від щомісячного доходу, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В іншій частині позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між сторонами 31.07.2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.9). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у зв'язку з чим вони відмовляються від примирення. Тривалий час шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання сторін не надавати строку для примирення, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Діти проживають з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд прийшов до висновку, що за матеріальним станом [PERSON], який повністю визнав позовні вимоги, він може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно на двох дітей, до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved