Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Подолівська» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки площею 5,1024 га (рілля), кадастровий № 6320485500:04:000:0058, розташованої на території Подолівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, належної позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 06.09.2016 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1086, після [PERSON], померлого 28 жовтня 2015 року, якому земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 090956, виданого 24.11.2004 року Барвінківської районною державною адміністрацією Харківської області. З 2005 року по сьогоднішній день вказана земельна ділянка використовується у господарській діяльності ТОВ «Агрофірма «Подолівська» на підставі договору оренди. Як стало відомо позивачу після отримання свідоцтва про право на спадщину та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26 січня 2016 року між ТОВ «Агрофірма «Подолівська» та [PERSON] нібито було укладено договір оренди належної йому земельної ділянки, власником якої є зараз позивач, строком на 7 років. 09 лютого 2016 року здійснено державну реєстрацію вказаного договору оренди, реєстраційний номер запису 13206315. Але вказаний договір оренди [PERSON] не укладався і не підписувався, оскільки 28 жовтня 2015 року [PERSON] помер. Оскільки з боку [PERSON] не було волевиявлення на укладення вище вказаного договору оренди, підпис на договорі оренди від 26 січня 2016 року, [PERSON] не належить, оскільки він помер 28 жовтня 2015 року, позивач на підставі статей 203 ч. 3, 215 ч. 1 ЦК України прохає визнати договір оренди земельної ділянки, нібито укладений [PERSON] з ТОВ «Агрофірма «Подолівська» 26 січня 2016 року, недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що ТОВ «Агрофірма «Подолівська» при укладенні договору оренди з позивачем вимог чинного законодавства не порушувало. Вказаний договір оренди відповідає вимогам чинного законодавства, в ньому наведені всі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі». [PERSON] власноручно підписував договір оренди та акти приймання передачі і визначення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки ще за свого життя 07 жовтня 2015 року, але на примірниках договору дата не була поставлена, дату поставили пізніше, коли була виготовлена технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що було необхідно для визначення нового розміру орендної плати за земельну ділянку перед його державною реєстрацією. Представник відповідача вважає, що відсутні передбачені статтями 203, 215 ЦК України підстави для визнання договору оренди недійсним. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого. Позивач є власником земельної ділянки площею 5,1024 га (рілля), кадастровий № 6320485500:04:000:0058, розташованої на території Подолівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, належної йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 06.09.2016 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1086, після [PERSON], померлого 28 жовтня 2015 року, якому земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 090956, виданого 24.11.2004 року Барвінківської районною державною адміністрацією Харківської області. В матеріалах справи є копія договору оренди належної на цей час позивачу земельної ділянки площею 5,1024 га (рілля), кадастровий № 6320485500:04:000:0058, розташованої на території Подолівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Договір був укладений 26 січня 2016 року між ТОВ «Агрофірма «Подолівська» та [PERSON] строком на 7 років та діяв з моменту його державної реєстрації, яка здійснена державним реєстратором Барвінківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON] 09 лютого 2016 року о 14:49:31 годині, номер запису про інше речове право 13206315. Позивач в судовому засіданні заявив, що підпис в зазначеному договорі оренди не належить [PERSON], оскільки він помер 28 жовтня 2015 року, отже, зазначених документів 26 січня 2016 року він не міг підписати. Про існування договору оренди землі та його реєстрацію у відповідному органі позивач дізнався лише у вересні 2016 року, після отримання свідоцтва про право на спадщину та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відносини сторін, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України Про оренду землі, законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). Згідно статтям 13 19 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату «розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачається умовами договору, які не можуть суперечити законам України», передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і вимог ст. 210 ЦК України, ст. 125 ЗК України щодо реєстрації договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює в ТОВ «Агрофірма «Подолівська» на посаді спеціаліста по роботі з орендодавцями, відповідає за укладення договорів оренди і виплату орендної плати. З [PERSON] він познайомився близько 6 років тому в звязку з укладенням договору оренди належної [PERSON] земельної ділянки, до того знайомим не був. Восени 2015 року, дату він не памятає, він разом з працівником ТОВ «Агрофірма «Подолівська» [PERSON] приїхали до [PERSON] з метою виплати йому орендної плати за 2015 рік. Виплативши орендну плату, він поцікавився у [PERSON], чи не бажає той укласти новий договір оренди належної йому земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Подолівська», оскільки дія договору закінчувалась в травні 2015 року. [PERSON] не заперечував, і він дав [PERSON] підписати два бланки договору оренди з підписом керівника ТОВ «Агрофірма «Подолівська» [PERSON] і печатками підприємства, і [PERSON] їх підписав. На момент підпису [PERSON] бланків договорів вони не містили дату укладення договору, а також всієї інформації, що стосується кожного орендодавця розміру земельної ділянки, строку дії договору, розміру орендної плати. Він цих даних з собою не мав, і вони пізніше були внесені з наявної на підприємстві бази даних, за яку відповідає інший працівник. Він завжди так укладав договори оренди землі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він з 2005 року по грудень 2016 року працює в ТОВ «Агрофірма «Подолівська» на посаді агронома. З [PERSON] він знайомий близько 30 років. 07 жовтня 2015 року він разом з працівником ТОВ «Агрофірма «Подолівська» [PERSON] приїхали до [PERSON] з метою виплати тому орендної плати за 2015 рік. Виплативши орендну плату, [PERSON] поцікавився у [PERSON], чи не бажає той укласти новий договір оренди належної йому земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Подолівська», оскільки дія договору закінчувалась в травні 2015 року. [PERSON] не заперечував, і [PERSON] сів за стіл і оформив договір оренди, який підписав [PERSON]. Сам він не проглядав цей договір оренди і не може сказати, що в ньому значилось. Ту обставину, що 07 жовтня 2015 року спірний договір не містив розміру орендної плати, підтвердив в судовому засіданні і представник відповідача, пояснивши, що орендна плата була визначена після визначення нової нормативної оцінки землі на підставі оприлюдненої в кінці 2015 року Держгеокадастром інформації. Приймаючи до уваги показання свідка [PERSON] про те, що 07 жовтня 2015 року [PERSON] підписав бланк типового договору оренди, який на той момент не містив всієї інформації, що стосується орендодавця [PERSON] розміру земельної ділянки, строку дії договору, розміру орендної плати, а також не містив дати укладення договору, не можна вважати, що сторони в розумінні ст. 638 ЦК України в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тому договір оренди не можна вважати укладеним. Відповідно до ст. 215 ч. 1 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За умовами ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Оскільки на момент укладення договору оренди землі 26 січня 2016 року - цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв'язку з його смертю 28 жовтня 2015 року (ст. 25 ЦК України), останній не міг бути стороною оспорюваного договору, проявляти своє волевиявлення і підписувати договір. Крім того, цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення учасників при укладенні договору оренди землі, набувається після його державної реєстрації. Державна реєстрація спірного договору здійснена 09 лютого 2016 року, на той час цивільна правоздатність [PERSON] (здатність мати цивільні права та обовязки) припинилась у зв'язку з його смертю 28 жовтня 2015 року (ст. 25 ЦК України), тому після державної реєстрації договору оренди [PERSON] не міг набути права і обовязки за договором. З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Свідки [PERSON] і [PERSON] є працівниками відповідача ТОВ «Агрофірма «Подолівська», в силу чого залежать від керівництва і не захищені від його впливу, тобто зацікавлені в результатах розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, у суду є всі підстави вважати що у [PERSON] не було волевиявлення на укладення зазначеного вище договору оренди землі від 26 січня 2016 року, оскільки 28 жовтня 2015 року він помер, з наведених вище підстав не можна вважати, що сторони навіть на 07 жовтня 2015 року в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України вказаний договір оренди землі слід визнати недійсними у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч. 3 ст. 203 ЦК України. Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач в судовому засіданні надав докази на підтвердження своїх вимог, відповідач же не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved