Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів, в якому зазначив, що 02.11.2012 року він досягнув з [PERSON] домовленності з приводу придбання в останнього автозаправочної станції ( далі АЗС ), що розташована в смт. Добровеличківка Кіровоградської області, по вулиці Леніна,176. На підтвердження своїх намірів [PERSON] передав, а відповідач прийняв завдаток у розмірі 188000 гривень, що підтверджується відповідною розпискою . 23.01.2013 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу автозаправної станції, загальною площею 24,2 м.кв., яка знаходиться за адресою : смт. Добровеличківка Кіровоградської області, вулиця Леніна,176. Ціна предмету договору становила 171000 гривень. Крім того 23.01.2013 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,125 га, яка знаходиться за адресою : смт. Добровеличківка Кіровоградської області, вулиця Леніна,176. Ціна предмету договору становила 32800 гривень . За умовами укладених договорів позивач, як покупець, повинен був оплатити продавцю - відповідачеві по справі вартість предметів купівлі продажу з урахуванням суми завдатку - до 30.05.2013 року. Протягом тривалого проміжку часу [PERSON] не мав можливості користуватися АЗС та земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки зазначені вище договора були предметом спору в судах. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17.12.2013 року були визнані недійсними договори купівлі продажу АЗС та земельної ділянки від 23.01.2013 року, укладені між [PERSON] та відповідачем, в частині продажу 1/2 частки АЗС та земельної ділянки, які належать [PERSON]. Таким чином, обсяг його права власності на АЗС та земельну ділянку, на якій розташована АЗС, за адресою смт. Добровеличківка Кіровоградської області по вулиці Леніна, 176, зменшено вдвічі. Фактично, позивач та [PERSON] є співвласниками зазначених вище об'єктів нерухомості. Враховуючи те, що загальна вартість АЗС та земельної ділянки, згідно умов договорів купівлі-продажу становить 203800 гривень, тому вартість належної йому 1/2 частки вказаного майна становить 101900 гривень. Отже вважає, що [PERSON] безпідставно отримав задаток в сумі 86100 гривень ( різниця між загальною сумою виплаченого відповідачеві завдатку та вартістю належної позивачеві 1/2 частки АЗС та земельної ділянки) . [PERSON] відмовляється вирішити спір у позасудовому порядку, що й спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засіданя не з'явився. Подав заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю. Відповідач в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю, мотивуючи тим, що на момент розгляду спору [PERSON] має значно більший борг перед [PERSON] по договору позики, який становить понад 400000 гривень . Не оспорював факту отримання від відповідача коштів у сумі 188000 гривень . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . 02.11.2012 року [PERSON] досягнув з [PERSON] попередньої домовленності з приводу придбання в останнього автозаправочної станції ( далі АЗС ) та земельної ділянки , що розташовані в смт. Добровеличківка Кіровоградської області, по вулиці Леніна,176. На підтвердження своїх намірів [PERSON] передав, а відповідач прийняв кошти в сумі 188000 гривень, що підтверджується відповідною розпискою від 02.11.2012 року та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15.04.2015 року по цивільній справі № 22-ц/781/520/15 ( а.с. 11,16-19 ) . 23.01.2013 року, між приватним підприємцем [PERSON] ( продавець ) та приватним підприємцем [PERSON] ( покупець ) було укладено договір купівлі-продажу автозаправної станції, який посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 86. Відповідно до умов договору, продавець передав, а покупець прийняв у приватну власність автозаправочну станцію загальною площею 24,2 кв.м., яка знаходиться за адресою : смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Леніна, 176. Відповідно до п.4 договору автозаправочну станцію продано за ціною 171000 гривень . Відповідно до п.7,8 договору продавець стверджував, що об'єкт, який є предметом цього договору, на момент його укладання в спорі і під забороною не перебуває, прав щодо відчужуваного об'єкта у третіх осіб немає . Відчужуваний автозаправний пункт продається без згоди другого подружжя, продавця, так як відчужуване нерухоме майно належить йому на праві особистої власності, згідно рішення суду від 29.08.2012 року ( а.с. 7-8 ). На підставі вказаного договору 24.01.2013 року проведено реєстрацію права приватної власності [PERSON] на зазначену вище автозаправочну станцію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 38682. Крім того 23.01.2013 року, між приватним підприємцем [PERSON] ( продавець ) та приватним підприємцем [PERSON] ( покупець ) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 88. Відповідно до умов договору, продавець передав, а покупець прийняв у приватну власність земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер якої 3521755100:50:003:0001, що знаходиться за адресою : смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Леніна, 176. Відповідно до п.2.1 договору продаж земельної ділянки вчиняється за 32800 гривень. Відповідно до п.4.1 договору продавець заявляє та ґарантує, що предмет цього договору до його укладення в спорі не перебуває, не є предметом судового спору, правами третіх осіб не обтяжений ( а.с. 9-10 ). На підставі вказаного договору 25.01.2013 року проведено реєстрацію права приватної власності [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 42762. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17.12.2013 року по цивільній справі № 22-ц/781/3025/13 визнано недійсними : договір купівлі-продажу автозаправочної станції, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 23 січня 2013 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 86 в частині продажу 1/2 частки, яка належить [PERSON] ; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1250 га, кадастровий номер якої 3521755100:50:003:0001, що знаходиться за адресою : смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Леніна, 176, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 23 січня 2013 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 88 в частині продажу 1/2 частки, яка належить [PERSON] ( а.с. 50-53 ). На підставі вказаного рішення в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.06.2014 року проведено реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/2 частину автозаправочної станції та 1/2 частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою : смт. Добровеличківка Кіровоградської області, вулиця Леніна,176 (номери записів № 5918540, № 5917556) . Отже загальна вартість належних позивачеві часток у спільному майні становить 101900 гривень . Таким чином, в зв'язку з визнанням зазначених вище правочинів недійсними, [PERSON] безпідставно набув права власності на частину коштів, в сумі 86100 гривень , які були передані йому позивачем 02.11.2012 року ( 188000 гривень - 101900 гривень ). Згідно п.2 ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч.1-3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів та належна їх оцінка дають підстави вважати, що [PERSON] має право вимагати від [PERSON] частину коштів у сумі 86100 гривень, що були сплачені ним як вартість майна за договорами купівлі-продажу, які в подальшому визнані частково недійсними . Тому позов слід задовольнити у поному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривень є необґрунтованою, оскільки позивачем не надано розрахунку вартості такої допомоги , а також доказів які б підтверджували факт понесення [PERSON] таких витрат . На підставі ст.ст.216,1212 ЦК України,

Outcome: approved