Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсними кредитного договору, додаткових угод до договору та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2007 року між ним та ПАТ КБ «Надра» був укладений договір кредитної лінії №52-14/МК/2007-840 та додаткові угоди №1 і №2, відповідно до умов яких банк відкрив позивачу кредитну лінію в сумі 29000 доларів США на споживчі потреби. Оскільки, банк на час відкриття позивачу кредитної лінії в іноземній валюті повинен був мати індивідуальну ліцензію на здійснення валютних операцій, а також повинен був повідомити позивача як позичальника про всі ризики отримання кредиту в іноземній валюті, позивач і звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договору кредитної лінії №52-14/МК/2007-840 від 26 жовтня 2007 року, додаткової угоди №1 від 26 жовтня 2007 року та додаткової угоди №2 від 27 серпня 2010 року, стягнення з відповідача 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, проте згідно письмових заперечень проти позову, заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в них та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №52-14/МК/2007-840 та додаткову угоду №1 до договору кредитної лінії №52-14/МК/2007-840, відповідно до умов якого банк відкрив позивачу кредитну лінію в сумі 29000 доларів США на споживчі потреби зі сплатою 14,5 % річних терміном з 26 жовтня 2007 року по 20 жовтня 2012 року (а.с.98-100). Крім того, 27 серпня 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до договору кредитної лінії №52-14/МК/2007-840 від 26 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої договір кредитної лінії викладено в новій редакції (а.с.101-105). Зокрема п.7.3. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами у повному обсязі прийнятих на себе зобов»язань за цим договором (а.с.104). На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра». Позивач вважає, що договір кредитної лінії, укладений між ним та банком є недійсним у зв'язку з відсутністю у банку на момент його укладення індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка передбачена п. «г» ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Оскільки недійсним є договір кредитної лінії, то недійсними слід визнати також і додаткові угоди. Проте, з такими доводами позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, тобто належним виконанням зобов 'язання за кредитним договором з боку позивача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним, передбаченого кредитним договором у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановлених законом. Випадки і порядок використання іноземної валюти як платіжного засобу визначаються Законом України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Законом України «Про банки і банківську діяльність» встановлено порядок та умови здійснення операцій з валютними цінностями, у тому числі і шляхом надання валютних кредитів, статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Національним банком України було видано Відкритому акціонерному товариству комерційний банк «Надра» Банківська ліцензія №21 на здійснення банківських операцій та Дозвіл №21-2 на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч.2 та 4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме на операції з валютними цінностями в частині залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с.183-186). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За таких обставин, укладення договору кредитної лінії та отримання позивачем кредиту в іноземній валюті на умовах, запропонованих банком та погоджених позивачем, за наявності у Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, не дає підстав для визнання недійсним договору кредитної лінії та і відповідно додаткових договорів, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, безпідставними є, і доводи позивача щодо недійсності оспорюваного договору кредитної лінії із за несправедливості його умов в частині надання кредиту в доларах США, його погашення та сплата процентів за користування кредитом у доларах США та за курсом, який існує на момент оплати, і є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України, банк перекладає виключно на позивача, що на його думку є грубим порушенням його прав. У відповідності до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України та згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд дійшов висновку, що вказані правочини вчинено у письмовій формі, з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством. Погодження умов договору відповідають положенням ч.1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'я- зковими відповідно до актів цивільного законодавства, частиною ж 2 ст.192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ж умов договору кредитної лінії, кредит був наданий в доларах США, позивач прийняв на себе зобов'язання сплатити суму кредиту саме в доларах США. Крім того суд звертає увагу й на те, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України . Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів. Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою правління НБУ від 12.11.2003 №496, офіційний курс гривні до іноземних валют установюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи договір кредитної лінії в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь- яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи зі змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. На підставі наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, та враховуючи те, що обґрунтуванням недійсності додаткових угод №1 та №2 від 26 жовтня 2007 року та 27 серпня 2010 року укладених між Банком та позивачем, зазначена недійсність саме договору кредитної лінії, який є законним та обґрунтованим, підстави для визнання недійсності додаткових договорів відсутні. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5000 грн. моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок укладення недійсного договору кредитної лінії та не повідомлення про всі ризики отримання кредиту в іноземній валюті. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В зв'язку з недоведеністю позивачем позовних вимог щодо недійсності укладеного кредитного договору та додаткових угод, суд вважає відмовити останньому у стягненні моральної шкоди.

Outcome: dismissed