Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання втратившими право користування та зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно договору-дарування квартири від 16 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О. 29 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області було зареєстровано шлюб її з [PERSON], про що зроблено актовий запис № 56. 09 квітня 2013 року, позивач зареєструвала в своїй квартирі [ADDRESS] на той час, чоловіка [PERSON]. 11 листопада 2013 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва у.н. 759/9906/13-Ц, шлюб було розірвано. [PERSON] забрав свої речі, та майно з квартири та пішов жити до іншого та позивачу невідоме місце проживання. На прохання позивача знятися з місця реєстрації не реагував, з того часу в квартирі не проживає. 26 вересня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Грузії, [PERSON], якого 14.07.2015 року також зареєструвала в [ADDRESS]. 02 листопада 2016 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва, у.н. №759/9080/16-ц шлюб було розірвано. Відповідач забравши свої речі, та майно виїхав з квартири. На прохання знятися з реєстраційного обліку не реагував. На данний час за наявною інформацією перебуває за межами України, а саме на батьківщині в Грузії. Зокрема наявність реєстрації відповідачів в квартирі порушує право вільного володіння, користування та розпорядження квартирою позивачем та негативно впливає на права позивача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялася належним чином про день, час та місце судового розгляду в тому числі через офіційний сайт суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно договору-дарування квартири від 16 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О. (а.с. 10-11). 29 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області було зареєстровано шлюб позивача з [PERSON], про що зроблено актовий запис № 56 (а.с 16). 09 квітня 2013 року, позивач зареєструвала в своїй квартирі [ADDRESS] на той час, чоловіка [PERSON]. 11 листопада 2013 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва у.н. 759/9906/13-Ц, шлюб було розірвано (а.с. 17-18) 26 вересня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Грузії, [PERSON], якого 14.07.2015 року також зареєструвала в [ADDRESS] (а.с. 14-15). 02 листопада 2016 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва, у.н. №759/9080/16-ц шлюб було розірвано (а.с. 19). Згідно довідки форми № 3 КК «Центру Комунального сервісу» м. Києва, вих. № 02/08/2-2616, позивач [PERSON] є власником особового рахунку. На даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] (власник квартири) з 19.04.2011 р. та відповідачі [PERSON] (фізична особа) з 09.04.2013 р, [PERSON] (фізична особа) з 14.07.2015 р. (а.с. 21). Відповідно до складених актів майстрами технічної дільниці ЖЕД-2, відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS]. Дані обставини щодо факту непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS], засвідчені сусідами, що проживають поряд з даним житловим приміщенням (квартирою) (а.с. 22-29). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідачів немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. При цьому, позивачем ставиться питання про зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON]. Дана позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. З викладеного,

Outcome: partial