Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу,поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , посилаючись на те, що з 05.04.2007р.працював начальником відділу контрольно-ревізіної роботи апарату УМГ»Львівтрансгаз». З 15.05.2013р. переведений на посаду начальника сектору з контрольно-ревізійної роботи апарату УМГ»Львівтрансгаз».Відповідно до наказу від 18.11.2015р. його звільнено з посади у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22.06.2016р.частково задоволено його позов, поновлено його на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу,допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу.З дня проголошення рішення суду з 22.06.16р.по 07.07.16р.йому не було відомо чи виконане рішення суду в частині негайного поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу,так як жодних повідомлень від відповідача не отримував.07.07.16р.він отримав виконавчий лист про примусове виконання рішення суду та повний текст рішення.В цей же день звернувся у Франківський ВДВС та пред»явив виконавчий лист до примусового виконання.07.07.16р.о 13.45 прибув в апарат філії з метою повідомлення про пред»явлення ним виконавчого листа до виконання.Начальник відділу кадрів ознайомив його з наказом від 23.06.16р №63ос про поновлення на роботі.Однак,даним наказом не було визначено робочого місця та кола посадових обов»язків,оскільки,очолюваний ним сектор в товаристві ліквідовано.У зв»язку з чим він письмово звернувся до директора УМГ із заявами,в яких просив визначити коло посадових обов»язків,забезпечити технічними засобами для виконання посадових обов»язків та визначити робоче місце.Проте,жодних відповідей на дані заяви не отримав.07.07.16р.о 17.15 голова профкому запросив його на засідання профкому,на якому запропонував надати пояснення про причини відсутності на робочому місці з 23.06.по 07.07.16р.,при цьому не надав йому можливості ознайомитись з документами та підготуватись до засідання. 07.07.16р.о 17.50 отримав кореспонденцію від відповідача в поштовому відділенні.08.07.16р.о9.06 в кабінеті директора його було ознайомлено з наказом про звільнення від 07.07.16р.за прогул без поважних причин. Вважає дане звільнення незаконним,таким,що відбулось з порушенням Конституції України та Загальної декларації прав людини,з мотивів помсти за критику керівництва та його позиції щодо недопущення корупції та зловживань з боку окремих керівників ПАТ та УМГ.Просить визнати незаконним наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення, крім того,позивач доповнив,що про видачу наказу про поновлення його на роботі йому до 07.07.2016р.не було відомо ,його не забезпечили робочим місцем, просять позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що на виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 22.06.16р.,23.06.16р.було видано наказ про поновлення позивача на роботі.Рішення суду було оголошено в присутності сторін,було всім зрозумілим.Позивач,знаючи про прийняте рішення, 23.06.16р. мав вийти на роботу.Обов»язок роботодавця повідомляти про видачу наказу про поновлення на роботі не передбачений ніякими законодавчими актами.Однак,30.06.16р. йому була скерована поштою інформація про поновлення на посаді,згідно повідомленьПоштампту ЦПЗ,4-06.07.16р.позивач за кореспонденцією не з»явився і лише за повторним повідомленням після телефонних дзвінків на мобільний телефон,07.07.16р.отримав вказану [PERSON] вийшов на роботу лише 07.07.16р.,в той же день був ознайомлений з наказом про поновлення на роботі під розписку та йому визначено робочий кабінет.Позивач відмовився дати пояснення щодо невиходу на роботу.Звільнення проведено відповідно до вимог закону,після отримання згоди профспілкового комітету,погодження на звільнення президента ПАТ, за прогул без поважних причин. 3 особа в судове засідання не з»явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно увідомлений про час та місце слухання справи.З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності . Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити . Судом встановлено, що позивач працював в УМГ»Львівтрансгаз»з 05.04.2007р. З 15.05.2013р. переведений на посаду начальника сектору з контрольно-ревізійної роботи апарату УМГ»Львівтрансгаз». Згідно наказу №95-ос від 18.11.2015р.Мужика В.В.звільнено з роботи відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України, у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22.06.16р. позов [PERSON]задоволено частково,визнано незаконним наказ №95ос від 18.11.15р. про звільнення з роботи, поновлено його на посаді начальника сектору з контрольно-ревізійної роботи філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» ПАТ»Укртрансгаз» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу,допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу. На виконання рішення суду,відповідачем 23.06.16р.видано наказ №63ос,яким скасовано наказ №95ос від 18.11.2015р, поновлено [PERSON] на посаді начальника сектору з контрольно-ревізійної роботи філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»з 19.11.2015р.та головному бухгалтеру вказано здійснити виконання ршення суду в частині виплати заробітку в межах місячного платежу. Як встановлено судом, позивач ознайомлений з даним наказом 07.07.16р.о 13.47,про що свідчить його підпис, про його надіслання поштою дізнався 07.07.16р. від начальника відділу кадрів,що вбачається із заяви [PERSON]від 07.07.16р.та стверджено підписом [PERSON]про отримання ним поштового відправлення 07.07.16р.о 17.50. Із заяв позивача від 07.07.16р.на ім»я директора УМГ«Львівтрансгаз» вбачається,що він просить повернути йому папки з документами та встановити у його кабінеті телефонний апарат з підключенням його до мереж зв»язку,а також визначити коло його посадових обов»язків та довести їх до його відома у вигляді посадової інструкції. Згідно акту від 07.07.16р.,0 14.00 позивачу було запропоновано надати письмове пояснення причин його відсутності на роботі з 23.06.16р.,однак [PERSON]відмовився надавати пояснення,мотивуючи тим,що з наказом про поновлення на роботі ознайомлений лише 07.07.16р. Наказом №68ос від 07.07.16р.Мужика ВВ.звільнено з роботи 07.07.16р.за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України на підставі акту про відмову надати письмове пояснення,листа ПАТ «Укратрансгаз» від 7.07.16р.та постанови первинної профспілкової організації працівників апарату УМГ«Львівтрансгаз» від 07.07.16р. З даним наказом позивача ознайомлено 08.07.16р. Відповідно до ст.60ЦПК України,кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Представник відповідача посилаючись на належне виконання рішення суду та повідомлення позивача про його виконання, надав суду копію опису вкладення у цінний лист від 1.07.16р.та квитанцію про його відправлення [PERSON],згідно якого останньому направлено повідомлення від 1.07.16р.,вакантні посади,попередження ,наказ №272 від 3.07.15р,наказ №307 та №377 від 30.06.16р. Однак, із вказаного не вбачається,яке відношення до повідомлення про поновлення на роботі мають зазначені вкладення. Згідно листа Поштамту ЦПЗ-1 від 08.07.16р.№05-06-357,листи,відправлені 01.07.16р.на ім»я [PERSON] 4.07.16р.поступили у поштове відділення №17.В день поступлення були доставлені повідомлення про їх надходження у поштову скриньку адресата.Повторні повідомлення доставлялись 07.07.16р.,але через відсутність адресата не вручені,залишені у поштовій абоненській скриньці.Видані особисто [PERSON] ВВ.07.07.16р.о 17.50. Разом з тим,з пояснень свідка [PERSON],яка працює листоношеню у поштовому відділенні №17,вбачається,що в будинку,де проживає позивач ,відсутні поштові скриньки,повідомлення про надходження кореспонденції розносить по квартирах,якщо вдома нікого немає,залишає на підвіконні у під»їзді.Якщо в поштове відділення за листом ніхто не прийшов,через 3 доби приносить повторне повідомлення.Крім того,телефонує на номери телефонів мешканців. Вказане стверджено відповіддю ТзОВ»Львівбудсервіс» від 29.11.16р.,згідно якої в під»їзді буд.15а по вул.Карпатській ,де знаходиться квартира [PERSON],відсутні поштові скриньки для доставки кореспонденції. Рішення про поновлення на роботі неза\-конно звільненого або переведеного працівника викону\-ється негайно (п. 4 ст. 367 ЦПК,ст.235 КЗпП України). Згідно п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Виконання рішення суду вважається за\-вершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підста\-ві відповідного наказу органу, що прийняв незаконне рішен\-ня про звільнення працівника. У судовому засіданні встановлено,що фактичне допущення [PERSON]до виконання попередніх обов»язків мало місце 07.07.16р. після ознайомлення його з наказом про поновлення на роботі, надання робочого кабінету та перепустки, яка запрограмована для можливості електронного сканування вхідним турнікетом та для можливості відкриття кабінету №109,що стверджено сторонами в судовому засіданні. Окрім цього, позивача поновлено на посаді начальника сектору з контрольно-ревізійної роботи філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» згідно наказу від 23.06.16р,тоді як зміни до штатного розпису щодо введення у штат такої посади затверджено лише 29.06.16р. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу,в т.ч.відсутності на роботі більше 3х годин протягом робочого дня,без поважних причин . Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1-47(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Судом встановлено,що про видачу наказу про поновлення на роботі позивач довідався лише 07.07.16р.та в цей же день був фактично допущений до роботи.Доказів,які б свідчили про інше суду не надано.Відповідачем також не надано суду доказів про скоєння позивачем прогулу без поважних причин. За наведених обставин ,звільнення позивача з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, наказ про його звільнення є незаконним, а позивач підлягає поновленню на роботі на раніше займаній посаді . Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган,який розглядає трудовий спір , одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середня зарплата визначається відповідно до ст .27 Закону України «Про оплату праці» по правилах, передбачених Порядком нарахування середньої зарабітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, згідно п.2 Положення, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку,яким передбачено,що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Виходячи з встановленого посадового окладу в розмірі 11402грн. середньоденний заробіток позивача становить 542,95грн. На день розгляду справи позивач перебував у вимушеному прогулі 210 робочих дні, а тому в його користь слід стягнути 114\~019,5грн.(210х542,95) середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1450грн.в дохід держави.

Outcome: approved