Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати за ним право власності на автомобіль Lexus LX 470, 2007 року випуску, шасі(рама) №JTJHT00W274022791, реєстраційний номер [NUMBER], та стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 611076,52 грн., обгрунтовуючи вимоги тим, що [PERSON] отримала кредитні кошти у АКІБ УкрСибБанк, зобовязання щодо повернення кредиту було забезпечено заставою вказаного транспортного засобу, кредитні кошти вона не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, при цьому позивач отримав право вимоги у розмірі 922639,02 грн. на підставі договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю Арма Факторинг, яке набуло право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги №01-01/15, укладеного між первісним кредитором та ТОВ Вердикт Фінанс. Також позивач зазначив, що чоловік боржниці [PERSON] являється поручителем та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 611076,52 грн. як різницю між загальною сумою боргу та вартістю автомобіля, на який позивач просить визнати право власності. У звязку зі смертю боржника [PERSON], судом у якості правонаступника був залучений її чоловік [PERSON], котрий також являється і поручителем за кредитними правовідносинами. У судове засідання позивач подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 28.04.2007 року між АКІБ УкрСибБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір та договір застави транспортного засобу №11150092000, вона отримала кредитні кошти, зобовязання щодо повернення кредиту було забезпечено заставою транспортного засобу - автомобіль Lexus LX 470, 2007 року випуску, шасі(рама) №JTJHT00W274022791, реєстраційний номер [NUMBER]. 28.04.2007 року між АКІБ УкрСибБанк та [PERSON] був укладений договір поруки №112221 за вказаним кредитним договором. 20.04.2013 року [PERSON] померла, її чоловік [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги, спадщина після смерті [PERSON] спадкоємцями не приймалась, що підтверджується наданою Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою копією спадкової справи №421/2013. Згідно договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю Арма Факторинг, яке набуло право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги №01-01/15, укладеного між первісним кредитором та ТОВ Вердикт Фінанс, позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу №11150092000, укладеним 28.04.2007 року між АКІБ УкрСибБанк та [PERSON], розмір права вимоги на момент укладення договору становить 922639,02 грн. У відповідності до висновку щодо оцінки №1904/2015-1 транспортного засобу - автомобілю Lexus LX 470, 2007 року випуску, шасі(рама) №JTJHT00W274022791, реєстраційний номер [NUMBER], який є предметом застави, виконаного 19.04.2015 року СПД Драбинка Тетяна Олександрівна, його ринкова вартість становить 311562,50 грн. Згідно ст.16 Закону України Про заставу, право застави виникає з моменту укладення договору застави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). Згідно ст.20 Закону України „Про заставу 2654-XII від 02.10.1992р., заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 даної статті передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст.ст.22, 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» 1255-IV від 18.11.2003 року, за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються й спосіб реалізації предмета застави, передбачених ст.26 цього Закону, яка передбачає і передачу майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання. Статтею 29 цього Закону визначено, що обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належно відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин вимоги позивача про визнання за ним права власності на предмет застави у рахунок часткового погашення суми боргу в розмірі 311562,50 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст.1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. Разом з тим, у відповідності до вимог ст.1231 ЦК України, майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Враховуючи відсутність будь-якого спадкового майна після смерті [PERSON] на час розгляду справи, а, отже, неможливості вирішення питання щодо стягнення суми боргу, що залишилась, вимоги в частині стягнення різниці між сумою заборгованості спадкодавиці та вартістю предмета застави до прийняття спадщини є передчасними та задоволенню не підлягають. Таким чином, суд прийшов до висновку, виниклі між сторонами правовідносини регулюються ст.20 Закону України „Про заставу 2654-XII від 02.10.1992 року, ст.ст.22, 25, 26, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» 1255-IV від 18.11.2003 року, ст.ст.525, 526, 530,589-590, 1047-1050, 1230, 1231 ЦК України, і підлягають задоволенню у повному обсязі. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на предмет договору застави законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: partial