Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що вони уклали шлюб 24.05.2012 року у Наконечнянській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №3. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини спершу складалися чудово та базувались на взаєморозумінні і взаємоповазі один до одного. Однак з часом почали виникати непорозуміння, через деякий час значно погіршились відносини, появилась нервозність у відносинах, недовіра. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб набув ознак обтяжливої формальності, примирення неможливе, оскільки будь-які почуття до [PERSON] відсутні, людина стала для нього абсолютно чужою. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Подальше збереження сім`ї суперечить його інтересам, примирення неможливе, просить шлюб розірвати. Ухвалою від 12.07.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.12.2019 року відповідач [PERSON] на адресу суду скерувала відзив на позовну заяву, в якому пояснила, що позов заперечує в повному обсязі з огляду на наступне. 24.05.2012 року між нею та позивачем було зареєстровано шлюб, відносини складались добре та базувались на взаємоповазі і довірі один до одного. У шлюбі народилась дитина [PERSON] . З червня 2019 року позивач без будь-яких пояснень покинув сім`ю, що стало для неї серйозним життєвим випробуванням. Ще тяжче доводиться їхньому сину, якому на даний час лише шість років. [PERSON] любить батька та переживає з приводу його відсутності у їхньому житті. Своє рішення покинути сім`ю відповідач не мотивував. Зазначає, що позовна заява має формальний характер, оскільки в позові вживаються загальні фрази без конкретизації в чому проявляється протилежність поглядів та чому позивач вважає, що розірвання шлюбу це єдиний можливий варіант виходу із ситуації, що склалась. Враховуючи, що від шлюбу є малолітня дитина, якій позивач не повідомив про своє рішення розірвати шлюб та стверджує, що не може залишитись вдома, оскільки йому потрібно йти на роботу, тобто син усвідомлює, що син на даний час психологічно не готовий в силу свого віку сприйняти звістку про розірвання шлюбу та має потребу виховуватись в повній сім`ї, просить відмовити у задоволенні позову про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 21.01.2020 року підготовче судове провадження закрито, справу призначено до судового розгляду, визнано явку позивача обов`язковою. Ухвалою суду від 21.02.2020 року сторонам по справі надано строк для примирення на один місяць, а провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 02.04.2020 року провадження у справі відновлено та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні ствердно зазначив, що зберегти шлюб неможливо, він з відповідачем тривалий час проживають окремо та не підтримують подружніх відносин, наполягає на розірванні шлюбу, в наданим судом термін не примирились, питань щодо поділу майна на даний час немає. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, адже в наданий судом час для примирення результату не досягнуто, примирення між подружжям неможливе. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що примирення між ними не відбулось, однак у зв`язку із невирішеними матеріальними питаннями вважає, що шлюб розривати передчасно. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію відповідача. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.05.2012 року, сторони уклали шлюб 24.05.2012 року у Наконечнянській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №3. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.12.2012 року, позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що внаслідок різних поглядів на життя у сім`ї виник стійкий конфлікт, сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, позивач примирення категорично не бажає. Суд вважає, що сім`я остаточно розпалася, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, в наданий судом час для примирення сторони не примирились, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved