Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути: позику у розмірі 110390 грн., процентів від суми позики у розмірі 8500,01 грн., три проценти річних від суми позики за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2538,97 грн., інфляційні витрати у розмірі 1081,19 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 03.02.2014 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти у сумі 7000 дол. США., які [PERSON] зобов'язався повернути до 05 березня 2014 року. В обумовлену дату повернення позики [PERSON] суму позики не повернув та ухиляється від повернення позики і надалі. 29.04.2014 року він пред'явив [PERSON] вимогу, згідно розписки та до положення діючого законодавства. До сьогоднішого часу відповідач ухиляється від повернення вказаної суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Вважає, що відповідач зобов'язаний позивачу сплатити вказані суми боргу за договором позики. Просить уточнений позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові та до заяви про до уточнення позовних вимог. Просить уточнений позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого і не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що уточнений позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Приписами ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 03.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надала в позику [PERSON] грошові кошти у сумі 7000 дол. США., а [PERSON] зобов'язувався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 29.04.2014 року. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України та умов Договору позики випливає, що на підтвердження факту передачі коштів позичальник передає позикодавцеві розписку, а тому така була відповідачем надана позивачу 03.02.2014 року. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 п.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором на встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається із листа вимога(а.с.4), що позивач пред'явив [PERSON] вимогу, згідно вказаної розписки та до положення діючого законодавства. Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок інший порядок її визначення не встановлений договором або законом або іншим нормативно-правовим актом. Проте станом на день ухвалення рішення відповідач так і не повернув позивачу кошти у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США., що становить по курсу НБУ станом на 11.11.2014р. становить 110390,00 (сто десять тисяч триста дев'яносто грн. 00 коп.), чим прострочив виконання свого грошового зобов'язання. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-36цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, у частині першій статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зважаючи на неповернення повністю відповідачем позивачеві суми позики згідно договору позики, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача борг за договорами позики у розмірі 110390 грн., проценти від суми позики у розмірі 8500,01 грн., три проценти річних від суми позики за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2538,97 грн., інфляційні витрати у розмірі 1081,19 грн. згідно розрахунку позивача. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. На підставі ст.ст. 84,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені документальні витрати на оплату судового збору у розмірі 1121,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн.

Outcome: approved