Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 71`135, 29 гр. в відшкодування шкоди. Посилається в позові на те, що 23 грудня 2015 року між товариством та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № CLAU-6307, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та/або розпорядженням автомобілем «Land Rover», д.н. [NUMBER]. 19 вересня 2016 року на пр. В.Лобановського, 6 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «Land Rover», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та «Honda», д.н. [NUMBER], під керуванням відповідачки. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди застрахований транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року винною в даній ДТП була визнана відповідачка. 02 листопада 2016 року на підставі заяви страхувальника, Страхового акту №КР-011582 від 02 листопада 2016 року та розрахунку суми страхового відшкодування, виходячи з Рахунку № ПА сС-0011553 від 03 жовтня 2016 року, враховуючи Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 2332 від 13 жовтня 2016 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 171`135, 29 гр. Цивільно - правова відповідальність відповідачки в момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована а ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4760534 з лімітом відповідальності 100`000, 00 гр. 19 грудня 2016 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» перерахувало ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачкою, страхове відшкодування в розмірі 100`000,00 гр. Таким чином, залишок невідшкодованої суми складає 71`135, 29 гр., які підлягають стягненню з відповідачки. Виходячи з цього, вини відповівдачки в дорожньо-транспортній пригоді, просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилався на те, що відповідачкою був замовлений власний розрахунок суми завданих потерпілому в ДТП збитків. Звітом про визначення вартості матеріального збитку було встановлено вартість відновлювального ремонту в сумі 53`157, 41 гр. з ПДВ. Різниця в двох Звітах виникла внаслідок того, що в Звіті, виготовленому на замовлення позивача, обчислена заміна всіх пошкоджених деталей на нові. Виходячи з цього, вважає визначену позивачем суму збитків завищеною. Враховуючи, що сума завданих відповідачкою збитків була покрита виплатою страхового відшкодування ПрАТ «СК «АХА Страхування», просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 980 цього кодексу предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, в тому числі, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст. 4 Закону страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. За змістом п. 3 ст. 20 Закону при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, що 23 грудня 2015 року між ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № CLAU-6307, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та/або розпорядженням автомобілем «Land Rover», д.н. [NUMBER]. 19 вересня 2016 року на пр. В.Лобановського, 6 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «Land Rover», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та «Honda», д.н. [NUMBER], під керуванням відповідачки. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди застрахований позивачем транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року винною в даній ДТП була визнана відповідачка / а.с. 6 - 27 /. Відповідно до ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. Такими чином, вина відповідачки в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. 02 листопада 2016 року на виконання умов договору, на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 2332 від 13 жовтня 2016 року, заяви страхувальника, Страхового акту № КР-011582 від 02 листопада 2016 року та розрахунку суми страхового відшкодування, виходячи з Рахунку № ПА сС-0011553 від 03 жовтня 2016 року, позивачем платіжним дорученням № 2642 від 02 листопада 2016 року було виплачено страхувальнику 171`135. 29 гр. страхового відшкодування. Цивільно - правова відповідальність відповідачки в момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована а ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4760534 з лімітом відповідальності 100`000, 00 гр. 19 грудня 2016 року ПрАТ «СК»АХА Страхування» перерахувало позивачу на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачкою, страхове відшкодування в розмірі 100`000,00 гр. Таким чином, залишок невідшкодованої суми складає 71`135, 29 гр., які підлягають стягненню з відповідачки / а.с. 28 - 62 /. Як зазначено вище, відносини позивача з застрахованою ним особою виникли на підставі договору майнового страхування. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування». Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. У порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2809ц15, яка, з точки зору ст.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, а також з урахуванням отриманої суми страхового відшкодування, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Заперечуючи проти позову, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам закону, представник відповідача суду не надав, суму завданих страхувальнику позивача збитків, визначену в Звіті № 2332 від 13 жовтня 2016 року, не спростував. При цьому суд вважає, що проведена відповідачкою оцінка вартості матеріального збитку без огляду пошкодженого транспортного засобу, не може бути прийнята до уваги, як і приведені нею твердження щодо причин різниці вартості завданого матеріального збитку, визначену в двох Звітах. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду в розмірі 1 600, 00 гр.

Outcome: approved