Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відібрання дитини та повернення її батькові, мотивуючи свої вимоги тим, що він - [PERSON], являється рідним батьком [PERSON], [INFO]. Зазначає , що Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року по справі №759/10171/16 рішення №6 комісії з питань захисту прав дитини при Києво - Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 13 березня 2015 року щодо рекомендації органу опіки та піклування призначити бабу - гр. [PERSON], опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], розпорядження виконувача обов'язків Голови Києво - Святошинської районної державної адміністрації № 118 від 16.03.2015 року про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої піклування, розпорядження виконувача обов'язків Голови Києво -Святошинської районної державної адміністрації Київської області №145 від 24 березня 2015 року про призначення баби - гр. [PERSON], опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] - скасовано. Посилається на те , що Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 21.12.2016 року по справі № 22-ц/796/15172/2016 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року по справі № 759/10171/16 - залишив без змін . Мотивує вимоги тим, що Розпорядженням голови Києво-Святошинської РДА Київської області від 25 січня 2017 року № 49 прийнято рішення про передачу на виховання та спільне проживання малолітнього [PERSON], [INFO], батькові - [PERSON], однак відповідачка до теперішнього часу так і не передала малолітнього [PERSON] йому, позивачу. Звертає увагу суду на те, що починаючи з 30 грудня 2016 року у нього взагалі відсутні відомості про місцезнаходження дитини, ії фізичний і психологічний стан. Дитина перестала відвідувати дитячий садок, відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки, не допускає батька та родичів до дитини, не реагує на повідомлення працівників поліції та соціальних служб. Посилається на те, що враховуючи той факт, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, скасоване розпорядження про призначення відповідачки опікуном над малолітнім [PERSON], а також прийняте в подальшому рішення про передачу дитини йому,батькові, і тому за таких обставин відповідачка не має жодних правових підстав утримувати у себе малолітню дитину. На даний час відповідачка не бажає належним чином виконувати рішення суду, Обгрунтовує свої вимоги посиланням на статті 160, 163 СК України та вважає, що відповідачка своєю протиправною поведінкою, незаконно, без жодних правових підстав утримує у себе малолітнього [PERSON] проти його волі та волі батька, закриваючи дитину в приміщенні, створює небезпечні умови для проживання малолітнього сина, що може шкідливо вплинути на його подальше життя та виховання. У зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду з метою захисту інтересів як своїх так і малолітнього сина. В судовому засіданні представники позивача підтримують вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Представники 3-ї особи - Служби у справах дітей та сім'ї Києво- Святошинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явились, про день час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надано лист відповідно до якого просять здійснювати розгляд справи у їх відсутності. Прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб та зі згоди представників позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Представник 3-ї особи в судовому засіданні підтримує вимоги позивача, обгрунтувавши поясненнями просить суд позов задовольнити. Вислухавши пояснення представників позивача, представника третьої особи, яка підтримує вимоги і вважає за доцільне їх задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Голови адміністрації Києво - Святошинської районної державної адміністрації, Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії, 3-я особа - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду від 26.08.2016 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено, а саме - визнати незаконним та скасувати рішення № 6 комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 13 березня 2015 року щодо рекомендації органу опіки та піклування призначити бабу - гр. [PERSON], опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], - визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 118 від 16.03.2015 року про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої піклування, - визнати незаконним та скасувати розпорядження виконувача обов'язків Голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №145 від 24 березня 2015 року про призначення баби - гр. [PERSON], опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], - зобов'язати Києво - Святошинську районну державну адміністрацію Київської області в особі служби у справах дітей та сім'ї повторно розглянути питання про призначення опікуна над малолітнім [PERSON], [INFO], в порядку та строки визначених відповідним законодавством,-….До вирішення питання про призначення опікуна залишити [PERSON], [INFO], разом з бабою [PERSON], під наглядом Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації ( а.с.5-6). 21.12.2016 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, вищезазначене заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року залишено без змін ( а.с.7). Судом встановлено, що вищезазначене рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.12.2016 року не оскаржувалось та набрало законної сили з моменту його проголошення. Стаття 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищезазначені обставини є встановленими і доказуванню не підлягають при розгляді даної справи, оскільки їм вже надана правова оцінка при розгляді справи судом. Зі змісту статті 160 СК України вбачається, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається батьками дитини. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України - батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Як вбачається з наданих суду матеріалів, відповідно до Розпорядження № 49 від 25.01.2017 року Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області про передачу на виховання та спільне проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] ( а.с.9) вирішено - передати на виховання та спільне проживання малолітню дитину [PERSON], [INFO], батькові - гр. [PERSON], який проживає за адресою : [ADDRESS] у зв'язку із заявою батька. Судом встановлено та підтверджується наданими суду доказами, що незважаючи як на наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року так і Розпорядження № 49 від 25.01.2017 року Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області про передачу на виховання та спільне проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], відповідачка ухиляється від його виконання та повернення дитини батькові. Будь-яких інших належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які б підтверджували неможливість повернення дитини до батька, що могло б слугувати підставою для відмови в задоволенні позову, відповідачкою суду не надано. Зі змісту ст. 124 Конституції України вбачається, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Оскільки рішення суду, набрало законної сили і є чинним на сьогоднішній день, а також враховуючи ті обставини, що судом не встановлено підстав, які б перешкоджали поверненню дитини батькові, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає за можливе застосувати вимоги ст. 367 ЦПК України, та допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини. В силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає також стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного, ст. 124 Конституції України, ст.ст. 160-162 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини від 20.11.1989 року,

Outcome: approved