Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання дії та бездіяльності Першого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області незаконними та відшкодування матеріальної шкоди. Вказуючи те, що в провадженні Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції з 2008 року по даний час знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1194/08, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 13.10.2008 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 16644,09 тис. гривень - матеріальної шкоди, 5000,00 тис. гривень - моральної шкоди, та 763 гривень - судових витрат, всього на суму 22407,09 тис. гривень. Даний виконавчий лист перебував у провадженні різних державних виконавців, а саме: [PERSON] , потім [PERSON] , а в подальшому у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] Зазначає, що згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний був провести виконавчі дії з виконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк. З 01.01.2018 року відповідно до пунктів 1,2,7, ч.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як верховенство права. Обов`язковість виконання рішень, розумність строків. Вказані вимоги закону державні виконавці не виконали, жодним із них на протязі останніх десяти років не встановлено ідентифікаційний код та фактичне місце проживання боржника [PERSON] та його майна. За вказаною адресою у виконавчому листі [ADDRESS] фактично знаходиться дитячий притулок, а не боржник, про те, державні виконавці протягом десяти років за вказано адресою складали акти обстеження про відсутність місцезнаходження даного боржника та його майна. У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника державний виконавець звертається до суду із поданням про розшук боржника, однак протягом останніх шести років державні виконавці з таким клопотанням не зверталися. За скаргами позивача та його представника дії та бездіяльність державних виконавці визнавались неправомірними, а постанови про закриття виконавчого провадження скасовувались. Однак позивач зазначає, що боржник на час його оголошення в розшук був фігурантом у кримінальному провадженні, та учасником події порушення ПДР, проте, постановою державного виконавця від 25.09.2014 року виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку із тим, що в результаті розшуку боржника, який проводився органами внутрішніх справ, останнього не виявлено протягом року з дня оголошення його у розшук. Бездіяльність Чернівецького міського ВДВС впродовж десяти років призвела не лише до порушення термінів виконання судового рішення, але й до спричинення шкоди передбачено ст.56 Конституції України, ст.ст.1164,1173,1174 ЦК України. ст.11 ЗУ «Про виконавчу державну службу», що є підставою для її відшкодування державою. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд визнати дії та бездіяльність Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області по виконавчому провадженні виконавчого листа №2-1194/08 від 13.10.2008 року незаконними, стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного рахунку Державного казначейства України на користь [PERSON] , збитки, завдані бездіяльністю Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області. в собі державних виконавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , щодо не виконання виконавчого листа №2-1194/08 від 13.10.2008 року у сумі 22407,09 тис. гривень, інфляційних в сумі 64397,98 тис. гривень та судові витрати78,70 гривень. Ухвалою судді від 24.06.2019 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. До початку судового засідання від старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області Осуха В.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказував, що вважає дану позовну заяву не об`єктивною та необґрунтованою задоволення якої порушуватиме норми матеріального та процесуального законодавства, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. На примусовому виконанні у Чернівецькому міському відділі Головного територіального управління юстиції з 2008 року перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1194/08, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 13.10.2008 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 16644,09 тис. гривень - матеріальної шкоди, 5000,00 тис. гривень - моральної шкоди, та 763 гривень - судових витрат, всього на суму 22407,09 тис. гривень, про те, наказом Міністерства юстиції України Чернівецький міський відділу було реорганізовану шляхом поділу па Перший, Другий та Третій відділи ДВС м. Чернівці. У зв`язку із чим виконавче провадження було передане до Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області. Щодо твердження позивача, про те, що у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану, оскільки, ним не в повному обсязі були проведені виконавчі дії по виконанню виконавчого листа, не свідчить про бездіяльність державного виконавця, та зазначає, що на день повернення виконавчого провадження 27.07.2016 року, після направлення запитів у держані органи, щодо місцезнаходження та належності боржнику будь-якого рухомого і нерухомого майна, у державним виконавцем були здійсненні усі необхідні заходи в рамках даного виконавчого провадження. Крім того зазначив, що у справах за позовом фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної рішенням, діями (бездіяльністю державних виконавців відповідача можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства. Виходячи, вищевикладеного, старший державний виконавець Першого Відділу ДВС м. Чернівці - Осух В.О. просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До початку судового засіданні представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач не правильно зрозумів позовні вимоги, шкода яку він просить відшкодувати заподіяна бездіяльністю Чернівецьким відділом ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області правонаступником якого є Перший ВДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області у вигляді невиконання судового рішення впродовж останніх 10-ти років, вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим та таким який не спростовує позивні вимоги позивача. Ухвалою суду від 10.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. До початку судового засідання представник позивача, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачі не з`явились, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно виконавчого листа по справі №2-1194/08, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 13.10.2008 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 16644,09 тис. гривень - матеріальної шкоди, 5000,00 тис. гривень - моральної шкоди, та 763 гривень - судових витрат, всього на суму 22407,09 тис. гривень Із обставин викладених в ухвалі Апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2012 року, вбачається, те, що позивач звертався із скаргою про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Кирстюка Р.В. до Першотравневого районного суду м. Чернівці однак йому було відмовлено у задоволенні скарги. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2012 року ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.06.2012 року скасовано, скаргу позивача на бездіяльність державного виконавця Кирстюка Р.В. - задоволено у частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця. Із обставин викладених в ухвалі Апеляційного суду Чернівецької області від 29.04.2015 року, вбачається, те, що позивач звертався із скаргою про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Ткача В.І. до Першотравневого районного суду м. Чернівці однак йому було відмовлено у задоволенні скарги. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29.04.2015 року ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.02.2015 року скасовано, скаргу позивача на бездіяльність державного виконавця Ткача В.І. - задоволено у частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язання державного виконавця Ткача В.І. вжити всіх необхідних заходів для повного виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.08.2008 року. Із обставин викладених в ухвалі Апеляційного суду Чернівецької області від 28.11.2017 року вбачається, те, що позивач звертався із скаргою про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Душенко В.В., до Першотравневого районного суду м. Чернівці однак йому було відмовлено у задоволенні скарги. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 28.11.2017 року ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.10.2017 року скасовано, скаргу позивача на бездіяльність державного виконавця Душенко В.В. - задоволено у частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Віповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду не виконано до цього часу. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судового рішення - це сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1). Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право на судовий захист, яке гарантується статтею 6 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1173 Цивільного кодексу України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Стаття 1174 Цивільного кодексу України також визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 174 Цивільного кодексу України держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. Отже, саме держава як самостійний учасник цивільних відносин несе відповідальність за шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних органів та їх посадових і службових осіб. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій чи бездіяльності цього органу, його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. В даному випадку доказом неправомірних дій державного виконавця є ухвала Апеляційного суду Чернівецької області від 29.04.2015 року у справі №22-ц - 959/2012 р, ухвала Апеляційного суду Чернівецької області від 29.04.2015 року у справі №22-ц /794/1291/2017 р., ухвала Апеляційного суду Чернівецької області від 28.11.2017 року, які встановили неправомірною бездіяльність державних виконавців при виконанні виконавчого листа №2-1194/08. Внаслідок бездіяльності державного виконавця стягувач не отримав кошти у сумі 22407,09 грн., що були стягнуті з боржника на його користь за виконавчим листом №2-1194/08. У зв`язку з цим наявний прямий причинний зв`язок між неправомірними діями державного виконавця та завданою позивачу шкодою у вигляді не отриманих коштів у сумі 22407,09 грн. Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Підпунктом 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок). Зокрема, пунктами 35, 36 цього Порядку передбачено випадки безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для такого списання стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Пунктом 7 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, визначено, що казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення). Отже, Державна казначейська служба України є належним відповідачем за вимогою щодо стягнення з Державного бюджету України в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю Першого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області. Відповідно до п. 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 підставою для безспірного списання коштів є, серед іншого, судове рішення про стягнення коштів. Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Миколайович Іванов проти України» державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. На підставі викладено суд, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльность Першого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області та стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного рахунку Державного казначейства України на користь [PERSON] , збитки, завдані бездіяльністю Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області. Щодо розміру відшкодування завданої шкоди, то суд вважає не обґрунтованим вимоги позивача згідно яких розмір шкоди полягає у складанні суми грошового зобов`язання за виконавчим листом та інфляційних витрат. Щодо включення у розмір відшкодування грошової суми, яка стягнута за рішенням суду, то на думку суду це призведе до подвійного стягнення такої суми на користь позивача. Така вимога не ґрунтується на вимогах закону, а тому є необґрунтованою. Сума відшкодування шкоди, стягнута судовим рішенням не підлягає індексації згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а тому у відповідача не виник обов`язок, визначений ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», ст.1174 ЦК України. Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02). У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням. Суд зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що достатньою та справедливою компенсацією позивачу на відшкодування шкоди за тривале невиконання рішення суду, у зв`язку з бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області буде грошова сума у розмірі - 50000,00 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позову дорівнює 768,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п. 7 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Враховуючи, що позивачем заявлено одну вимоги немайнового характеру та одну майнового характеру, то при поданні позову позивач повинен був сплатити судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 768 грн. 40 коп., а за позовну вимогу майнового характеру, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 869 грн. 00 коп., однак позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.13.ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до 141 ЦПК України суд, покладає судовий збір на Перший ВДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області, з вини якого завдано шкоду. Позовні вимоги [PERSON] задоволенні у розмірі 57%. Отже з Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області підлягає стягненню на користь держави судовий збір за одну вимоги немайнового характеру в розмірі 768 грн. 40 коп. та за одну вимоги майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 495 грн. 33 коп., що разом становить 1263,73 гривень На підставі наведеного та

Outcome: partial