Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання свідоцтва про право власності на квартиру, договорів купівлі-продажу квартири недійсними, скасування державної реєстрації, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав своєму сину, позивачу по справі, усі права на майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається з квартири [ADDRESS] , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.2000 р., виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів та свідоцтва про право власності на спадщину, видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.06.2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-1171. Вказана квартира складається з наступних приміщень: 1- коридор, 2- кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5- кухня, 6,7,8 - житлові, І-лоджія, загальною площею 58,7 кв.м., жилою площею 40,6 кв.м. Рішенням Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року, яке набрало законної сили 12.12.2018 року, позивачу визначено додатковий строк 2 місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , до нотаріальної контори. У лютому 2019 року представник позивача звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином позивач прийняв спадщину, від неї не відмовлявся. Згідно постанови державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за іншою особою. Таким чином виявилось, що право власності на спадщину на вищезазначене спадкове майно за спадкодавцем не зареєстроване. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159320003 від 13.03.2019 вбачається, що 24.12.2016 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Мазуренком С.В. було посвідчене свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: НВО № 33209629, зареєстроване в реєстрі за №914 про те, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. було зареєстровано право власності на зазначену квартиру за [PERSON] . У подальшому, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. 29.12.2016 року був посвідчений договір купівлі-продажу, зареєстрований за № 930, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав спірну квартиру. В подальшому 24.03.2017 року вищезазначена квартира була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Як вбачається з довідки Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих або закритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] за період, починаючи 2012-2016 р.р. на виконанні у відділі не перебуває, арешт на квартиру не накладався. За фактом заволодіння шляхом шахрайства правом власності на квартири, розташовані в різних районах м. Дніпра, в тому числі незаконним заволодінням спірної квартири, прокуратурою Дніпропетровської області розпочато досудове розслідування, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 42016040000000885 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 109 КК України. Наведені обставини свідчать, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 24.12.2016, договори купівлі-продажу від 29.12.2016 та 24.03.2017 були оформлені з порушенням передбаченого законодавством порядку на підставі підроблених документів. Позивач просив суд визнати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: НВО № 33209629 від 24 грудня 2016 на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком Сергієм Вячеславовичем за реєстровим № 914, зареєстроване у державному реєстрі індексний номер 33209629 від 27.12.2016 р. - недійсним. Визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком Сергієм Вячеславовичем, зареєстрованого за № 930, рішення про державну реєстрацію індексний номер 33272129 від 29.12.2016 р. - недійсним. Визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24.03.2017 р, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком Сергієм Вячеславовичем, зареєстрованого за № 243, рішення про державну реєстрацію індексний номер 34444610 від 24.03.2017 р., - недійсним. Скасувати державну реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , рішення про державну реєстрацію індексний номер 34444610 від 24.03.2017 р. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, про що надав суду відповідну заяву. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача, у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, матеріали справи містять її заяву про розгляд справу у відсутність третіх осіб. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством. В силу положень ч.1 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , померлого [INFO] , про що 05 вересня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1561 Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. 02.02.2011 року за реєстровим номером № 118, яким заповідав своєму сину [PERSON] усі права на майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається з квартири [ADDRESS] , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.2000 р., виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів та свідоцтва про право власності на спадщину, видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.06.2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-1171. Вказана квартира складається з наступних приміщень: 1- коридор, 2- кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5- кухня, 6,7,8 - житлові, І-лоджія, загальною площею 58,7 кв.м., жилою площею 40,6 кв.м. Рішенням Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визначено [PERSON] додатковий строк 2 місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] до нотаріальної контори. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року залишено без змін. Постановою Державного нотаріуса Четвертої державної нотаріальної контори від 14 лютого 2019 року відмовлено позивачу в видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] після [PERSON] , померлого [INFO] , в зв`язку з тим,Ю що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстровано відомості щодо реєстрації права власності на зазначену квартиру, за іншою особою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1134784912101. Право власності на зазначену квартиру за спадкодавцем не зареєстровано, у зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно на ім`я [PERSON] у нотаріуса відсутні можливості. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.03.2019 року, 24.12.2016 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Мазуренком С.В. було посвідчене свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: НВО № 106637, зареєстроване в реєстрі за № 914 про те, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. було зареєстровано право власності на зазначену квартиру за [PERSON] . Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33209629 від 27.12.2016. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 передбачено, що Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені публічні торги, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Як підстава видачі нотаріусом свідоцтва був наданий Акт про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна від 27.12.2013 року, складеного державним виконавцем АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ малюк І.В., затверджений начальником цього відділу Шевченком С.І. Проте, відповідно відповіді на адвокатський запит Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.03.2017 за вих. № 684, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень відкритих або закритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває, арешт на квартиру, а саме: [ADDRESS] не накладався. Враховуючи викладене, Акт державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про проведені прилюдні торги з продажу квартири [ADDRESS] , затвердженого начальником Відділу державної виконавчої служби Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Шевченко С.І., та Протокол № 08/787/18/А-13т-13 проведення прилюдних торгів від 18 грудня 2013 та Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: НВО №106637, р№ 914 видане 24.12.2016 року і зареєстроване у реєстрі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., яким посвідчено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності 18336259, дата, час державної реєстрації 24.12.2016 року 16:08:12 в силу положень ч.1 ст. 203 ЦК України є недійсними, оскільки дані документи, які підтверджують придбання спірної квартири та право покупця на придбану квартиру видані з порушенням вимог чинного законодавства, що регламентують порядок проведення прилюдних торгів, а також видачу документів, що підтверджують результати проведених торгів. 29.12.2016 приватним нотаріусом Мазуренком С.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , серія та номер 930, номер запису про право власності 18402402 та зазначено власником квартири [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: НВО 106748, р.№243, виданий 24.03.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., номер записку про право власності 24.03.2017 15:06:58 зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] . По факту незаконного заволодіння квартирою позивача розпочате кримінальне провадження № 4201640000000885 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 368-2, ч.2 ст. 364 КК України. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двостороннім (взаємним), платним, консенсуальним, каузальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на її укладення сторін. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що право власності на майно, яке було предметом вищезазначених договорів, було зареєстроване на продавців на підставі недійсних правовстановлюючих документів, суд вважає позовні вимоги щодо визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та визнання договорів купівлі продажу спірної квартири обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог позивача про скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно із п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 цього Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Наявність порушеного права визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про задоволення вимог чим відновлює порушені права. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, позивачем в судовому засіданні доведено факт порушення прав позивача відповідачем [PERSON] , оскільки встановлені судом обставини справи та наведені норми чинного законодавства свідчать про те, що позов підлягає частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем. В силу ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини згідно ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч.1 ст.1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України із відповідачів в рівних частинах слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 7764,60грн.

Outcome: approved