Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 29 серпня 2013 року до 09 серпня 2019 року він безпідставно мав статус підозрюваного та обвинуваченого у кримінальних провадженнях за № 4201320000000021 від 01.02.2013, № 12014200440003629 від 17.07.2014, які 23.01.2015 були об?єднані в одне провадження. Протягом вказаного періоду йому неодноразово вручались повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Ухвалою слідчого судді від 04.07.2019, яка ухвалою Сумського апеляційного суду від 09.08.2019 залишена без змін, скасовано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Йому спричинено немайнові втрати, зумовлені моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті. Вказані обставини призвели до незаконного звільнення з роботи. За рішенням суду його було поновлено на посаді, однак потім все одно довелося звільнитися. Протягом тривалого часу був безробітним, вимушений підшукувати іншу роботу, оскільки була підірвана професійна репутація органами досудового слідства. Протягом 73 місяців та 11 днів був змушений терпіти душевні страждання через незаконне звинувачення, обмеження у праві вільно пересуватися через обрання запобіжного заходу, вільного розпорядження своїм майном. Все це негативно вплинуло на його стан здоров?я, у тому числі психічний. Під час досудового слідства на нього та його дружину здійснювався психологічний та фізичний тиск. Тривале перебування під слідством негативно вплинуло на звичайний ритм життя, зумовило моральні страждання та переживання. Розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, становить 304 629 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати - 4173 грн. В період проведення досудового слідства, судових розглядів та оскарження протиправних дій органів досудового слідства захиснику за договором про надання правової допомоги було сплачено 20 000 грн. витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні №12014200440003629 від 17.07.2014. Просить стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на його користь 306 109 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями (незаконним притягненням до кримінальної відповідальності) та рішеннями органів досудового слідства та прокуратур, 20 000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, витрат понесених на правову допомогу під час слідства. Заявами від 23.11.2020 та від 29.01.2021 збільшував позовні вимоги у зв?язку зі зміною мінімального розміру заробітної плати. Остаточно уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на його користь 440 129 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури, 20 000 грн. в рахунок відшкодування сум, сплачених у зв?язку з правовою допомогою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Ухвалою суду від 21.10.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 31.03.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач - ГУНП у Сумській області проти позову заперечував. Пояснив, що позивач звертається до суду стосовно подій, які мале місце у 2013-2015 роках, досудові розслідування здійснював слідчий відділ Сумського МВ УМВС України в Сумській області. ГУНП у Сумській області не несе відповідальності за діяння зазначеного органу досудового слідства, оскільки не є його правонаступником. У відзиві на позову заяву, поданому представником відповідача - ДКС України відповідач проти позову заперечував. Пояснив, що сума моральної шкоди є завищеною та необгрунтованою. Стягнення моральної шкоди з Казначейсва не допускається, процесуальний закон не встановлює необхідності зазначення таких відомостей як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись. Стосовно заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу зазначив, що відсутні документи, які б зазначали, які послуги та у якому обсязі були надані. Просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву відповідач - Сумська обласна прокуратура зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у зв?язку з незаконним повідомленням про підозру. Окрім власних тверджень, доказів на підтвердження погіршення стану здоров?я чи наявності причинно-наслідкового зв?язку із звільненням з роботи не надано. Сам лише факт перебування особи під слідством протягом певного часу не надає їй право на відшкодування шкоди відповідно до положень закону та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Інших судових рішень, які б підтверджували факт незаконності дій органів досудового слідства, окрім ухвали про скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, позивачем не надано. Інші повідомлення про підозру, оголошені позивачу у період з 29.08.2013 по 30.06.2016 не були скасовані чи визнані незаконними. Реабілітуючих обставин, за наявності яких у позивача виникало б право на відшкодування шкоди відповідно до закону у період з 29.08.2013 по 30.03.2016 немає. Не погоджується з періодом перебування позивача під слідством. Позивач не мав статусу підозрюваного у періоди часу із прийняття слідчим постанов про закриття кримінального провадження по час прийняття ухвал слідчими суддями Зарічного районного суду м. Суми про скасування цих постанов. У вищевказані періоди (близько 1 року та 8 місяців) позивач не мав права на відшкодування моральної шкоди. Витрати на правову допомогу документально не підтверджені, надані докази не містять конкретизації кожної вчиненої дії а також розрахунку за їх здійснення. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із зазначених у позові підстав. Додатково пояснили, що внаслідок кримінального переслідування позивачу було завдано моральних страждань. З ним роботодавцем не було продовжено контракт, оскільки було наявне кримінальне провадження відносно нього. Співробітники органів досудового слідства здійснювали тиск на нього безпосередньо, а також на його дружину. Шлюб із дружиною було розірвано через кримінальне переслідування та пригнічений психічний стан позивача у зв?язку з таким переслідуванням. Був вимушений перевести доньку до іншого навчального закладу. Зазначив, що періоди, коли оскаржував постанови про закриття кримінальних проваджень також мають враховуватися до періоду заподіяння моральної шкоди, оскільки у відомостях з ЄРДР у вказані періоди він мав статус підозрюваного. У судовому засіданні представник відповідача - ГУНП в Сумській області проти позову заперечувала. Додатково пояснила, що на даний час у кримінальному провадженні №42013200000000021 досудове розслідування триває тому вимоги про компенсацію моральної шкоди є передчасними. Посилання на моральні страждання не підтверджені доказами. Матеріали справи не містять доказів понесення витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник відповідача - ДКС України проти позову заперечувала. Додатково пояснила, що Державна казначейська служба України, як орган державної влади, не вчиняла жодних протиправних дій, які б могли заподіяти позивачу моральної шкоди. Позивачем неправильно визначено спосіб захисту прав. У судовому засіданні представник відповідача - Сумської обласної прокуратури,- проти позову заперечував із зазначених у відзиві підстав. Пояснив, що не доведено причинний зв?язок між протиправністю дій відповідачів та моральними стражданнями позивача. Підозри, про які повідомлялось позивачу до 30.03.2016, не були скасовані. Ті періоди, коли кримінальні провадження за постановою слідчого були закриті, не входять до періоду, за який можливе стягнення моральної шкоди. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 29.08.2013 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 4201320000000021 від 01.02.2013 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України: у тому, що він своїми умисними діями, що виразилися у використанні свого службового становища як директор ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в інтересах ТОВ «Сумський земельний кадастр», всупереч інтересам служби уклав з ТОВ «Сумський земельний кадастр» договір №255 на виконання субпідрядних робіт від 24.11.2011 року та договір № 256 на виконання субпідрядних робіт від 25.11.2011 року з метою виконання частини робіт, передбачених договором № 43 на виконання субпідрядних робіт від 23.11.2011 року, з неофіційним використанням матеріалів ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що завдало останньому матеріальних збитків в сумі 350 175 грн. 48 коп., що є тяжкими наслідками (а.с. 6-8 т.1). 17.09.2013 у вказаному кримінальному провадженні складено обвинувальний акт (а.с. 8-17 т. 1). Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.10.2013 у справі №591/10571/13-к (провадження №1-кп/592/522/13) повернуто прокурору обвинувальний акт відносно [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (а.с. 46 т. 1). 31.12.2013 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 4201320000000021від 01.02.2013 [PERSON] змінено раніше повідомлену підозру і повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме в тому, що він своїми умисними діями, що виразилися у використанні свого службового становища в інтересах третіх осіб використовував службове становище, всупереч інтересам служби, щодо укладення договорів на виконання субпідрядних робіт, що завдало ДП «Сумськай науково- дослідний та проектний інститут землеустрою» матеріальних збитків (а.с. 18-22 т.1). 31.12.2013 року слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/14016/13-к накладено арешт на майно [PERSON] - земельну ділянку, площею 0,4828 га, для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.01.2014 зазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін (а.с. 47, 48-49 т. 1). 20.01.2014 було складено обвинувальний акт від 31.12.2013 у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному до ЄРДР за №42013200000000021 від 01.02.2013 за ч. 1 ст. 364 КК України (а.с. 23-27). Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.10.2014 у справі №591/10547/14-к (провадження №1-кс/592/3126/14) застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання (а.с. 50-52 т. 1) Ухвалою Зарічного районного суду від 27.10.2014 по справі №591/323/14-к повернуто прокурору м. Суми обвинувальний акт за ст.ст. 364 ч 1, 191 ч. 5 КК України відносно [PERSON] (а.с. 56 т. 1). Ухвалою Апеляційого суду Сумської області від 11.12.2014 обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору, кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 364 КК України повернуто Зарічному районному суду для розгляду по суті (а.с. 53-55). 20.01.2015 старшим слідчим СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Петриком В.Р. складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014200440003629 від 17 липня 2014 року, яким повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України - неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки (а.с. 28-33). Обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні складено 21.01.2015 року (а.с. 34-45 т.1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16.06.2015 у справі №591/323/14-к обвинувальний акт № 42013200000000021, складений 20.01.2014 року за обвинуваченням [PERSON] за ст. 364 ч. 1 КК України; № 12014200440003629, складений 21.01.2015 року, за обвинуваченням [PERSON] за ст. 367 ч. 2 КК України, № 42013200000000021, № 12014200440003629, складений 17.02.2015 року, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого [PERSON] лише за ч. 2 ст. 367 КК України повернуто прокурору для оформлення у відповідності до положень КПК України. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що ухвалою суду від 23.01.2015 кримінальні провадження№ 42013200000000021 та № 12014200440003629 були об?єднані в одне провадження. В ході судового розгляду об?єднаного кримінального провадження прокурором було змінено обвинувачення, уточнена кваліфікація дій обвинуваченого та подано новий обвинувальний акт по зазначеним римінальним провадженням за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 57-59 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31.12.2015 у справі №591/323/14-к, провадження №1-кп/591/481/15 обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України повернуто прокурору (а.с. 60 т. 1). 31.03.2016 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013200000000021 [PERSON] повідомлено про зміну підозри на ч. 2 ст. 364-1 КК України (а.с. 61-73 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2016 у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 31.03.2016 про закриття матеріалів кримінального провадження №42013200000000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 74 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.10.2016 у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 23.08.2016 про закриття матеріалів кримінального провадження №42013200000000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 75-76 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31.03.2017 у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 24.11.2016 про закриття матеріалів кримінального провадження №42013200000000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 77-78 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.10.2017 у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 19.06.2017 про закриття матеріалів кримінального провадження №42013200000000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 79-80 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15.02.2018 у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 23.01.2018 про закриття матеріалів кримінального провадження №42013200000000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 81 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.12.2018 у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 04.09.2018 про закриття матеріалів кримінального провадження №42013200000000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 82 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10.04.2019 у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 08.02.2019 про закриття матеріалів кримінального провадження №42013200000000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 83 т. 1). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019 у справі №591/3018/16-к скасоване повідомлення від 31.03.2016 про зміну раніше повідомленої підозри стосовно [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09.08.2019 вказану ухвалу залишено без змін (а.с. 84-85, 86-87 т. 1). За повідомленням Сумської місцевої прокуратури від 02.09.2019 після скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №42013200000000021 внесено відповідні відомості до ЄРДР (а.с. 96 т.1). За повідомленням Сумської місцевої прокуратури від 24.09.2019 після скасування підозри ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019 [PERSON] не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №42013200000000021 (а.с. 98 т. 1) Наказом Держземагентства України від 27.11.2012 №16-кт розірвано укладений з директором ДП «Сумський науково- дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» [PERSON] контракт у зв?язку з одноразовим грубим порушенням керівником умов, передбачених контрактом, звільнено його з посади директора за одноразове грубе порушення трудових обов?язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України. 28.11.2012 позивача поновлено на посаді. 10.06.2013 позивач був звільнений із займаної посади у зв?язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 102, 103 т. 1). Протягом 2014-2019 років позивач неодноразово звертався до органів прокуратури зі скаргами та заявами, пов?язаними з ходом досудового розслідування у кримінальних провадженнях, дій працівників прокуратури та слідства у межах кримінальних проваджень (а.с. 26-69 т.1, матеріали наглядового провадження №109-3031-196 за зверненням [PERSON] ) . За повідомленням прокуратури Сумської області від 01.10.2014 та від 02.12.2014 за результатами повідомлення щодо неявки процесуального керівника у судове засідання прокуратурою проводилась перевірка, за результатами якої до [PERSON] вжито заходів матеріального впливу. (а.с. 26-27 т. 2). 15.03.2017 позивач звертався до лікаря-невпропатолога, встановлено попередній діагноз - ситуаційна реакція на стрес, рекомендовано, окрім іншого, консультація психіатра та психотерапевта (а.с. 100 т. 2). Коснультаційний висновок спеціаліста від 19.0.2021 підтверджує продовження лікування та спостереження позивача у лікаря-психотерапевта. (а.с. 250 т.1). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною позивача. У 2012 році перебувала із позивачем у шлюбі. Після того, як почалося кримінальне переслідування, позивач приходив додому роздратований після допитів, все це негативно відображалось на ставленні позивача до дружини та доньки, його моральному стані, оскільки сильно переживав, не розумів, як вийти з цього становища. У засобах масової інформації розміщували статті про кримінальне провадженні відносно позивача, донька такі статті читала. Над донькою у школі через кримінальне переслідування батька насміхались діти, тому вимушені були змінити школу. У вересні 2014 року вранці виїжджала з дому на службовому автомобілі. Автомобіль зупинили невідомі особи, перешкоджали проїзду. Пізніше в той же день її автомобіль зупинив патруль міліції. Серед осіб були і ті, що зупинили її вранці. Один з чоловіків товкнув її, чим завдав тілесних ушкоджень, наслідком чого стала госпіталізація. Пов?язує вказану подію із наявністю кримінального провадження відносно [PERSON] . [PERSON] досі лікується антидепресантами та консультується у психотерапевта. Свідок [PERSON] пояснила, що є колегою та подругою колишньої дружини позивача. У вересні 2014 року домовилась із [PERSON] разом поїхати на роботу. На в?їзді до с. Косівщина побачила машину [PERSON] , яку оточили декілька чоловіків. [PERSON] повідомила, що погано себе почуває, оскільки вдарилась голово. Чоловіки не допускали [PERSON] до [PERSON] , не представились, перешкоджали їй надати медичну допомогу. Викликала поліцію та швидку. Свідок [PERSON] пояснив, що є другом та сусідом позивача. У вересні 2014 року вранці йому зателефонував позивач з проханням з?ясувати, що за машина стоїть коло його двору. Він вийшов з будинку, побачив, що стоїть службова машина дружини позивача, якій перешкоджають проїхати невідомі особи. У машині були дружина та донька позивача. Поспілкувався з чоловіками, які утримували машину, ті представились працівниками міліції. Після спілкування з [PERSON] вони порадились між собою і пропустили автомобіль [PERSON] . Вдень того ж дня позивач попросив його підвезти в Зарічний районний суд м. Суми на судове засідання. Коли приїхали до суду, на лавочці під будівлею сиділи ті ж самі чоловіки, що були присутні вранці біля будинку позивача. У приміщенні суду чоловіки наздогнали їх, намагались вручити якісь документи, виник словесний конфлікт. Фізично перешкоджали пройти до залу судового засідання. Зазначає, що був свідком того, що працівниками міліції здійснювався тиск на позивача вдома, у присутності сім?ї, у суді. Позивач сильно переживав у тій ситуації. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі у випадк у закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Так, перебування позивача під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань, він постійно перебував у стресовому стані, був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях. Протягом цього періоду позивач був у постійному психологічному напруженні, що негативно вплинуло на його психологічний стан, відносини в сім`ї, що завдавало йому душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього зі сторони правоохоронної системи. Оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та суду позивач перебував під слідством та судом, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Позивач незаконно перебував під слідством і судом з 29 серпня 2013 року - дати повідомлення йому про підозру по 09 серпня 2019 року - дати набрання законної сили ухвали апеляційного суду, якою ухвалу Зарічного районного суду м. Суми про скасування повідомлення про зміну підозри залишено без змін. Вказаний період становить 71 місяць та 11 днів, а не 73 місяці 11 днів, як зазначено позивачем у позовній заяві. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). За таких обставин, розмір моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на час подання останньої уточненої позовної заяви. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2020 року мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 6000,00 грн. Таким чином, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, становить 428 129,03 грн. (71 місяць *6 000 грн. +6 000 грн. : 31 день * 11 днів). Безпідставними є посилання відповідачів на те, що сума відшкодування моральної шкоди повинна бути меншою, визначена сума є мінімальною, яка передбачена статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Водночас обґрунтованими є доводи ДКСУ про те, що вона не є юридичною особою, яка особисто відповідає за зобов`язаннями держави Україна. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постанова КЦС Верховного суду від 01.10.2020 у справі №639/2981/19). За таких обставин, кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання їх з Єдиного казначейського рахунку. Суд вважає безпідставними доводи позивача про наявність причинного зв?язку між розірванням шлюбу з [PERSON] та кримінальним переслідуванням позивача, оскільки жодних доказів на підтвердження такого факту не надано. Рішенням Зарічного районного суду від 27.02.2013 розірвано шлюб позивача з [PERSON] , а перше повідомлення про підозру було вручене позивачу у серпні 2013 року, тобто вже після розірвання шлюбу. Припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності не підтверджено доказами. Публікації в газеті «Панорама» не мають відношення до предмета позову, оскільки публікація від 07.09.2016 не стосується кримінального провадження, публікація від 24.12.2012 здійснена до повідомлення [PERSON] про підозру та порушення кримінального провадження. (а.с. 202,203). Посилання позивача на те, що він змушений був звільнитися через наявність статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а також що переведення дитини до іншої школи пов?язане саме із кримінальним провадженням відносно батька не доведено. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача, що період, який повинен обраховуватись для відшкодування моральної шкоди, повинен бути зменшений на 1 рік та 8 місяців, оскільки до нього не враховується час між винесенням постанов про закриття кримінального провадження та скасуванням слідчим суддею вказаних постанов. Ряд постанов про закриття матеріалів кримінального провадження були скасовані судом як незаконні, у суду відсутні докази, що у проміжок часу між закриттям кримінального провадження за постановою слідчого та скасуванням зазначеної постанови позивач не мав статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Суд також не погоджується із твердженням відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди у зв?язку з тим, що скасоване було лише останнє повідомлення про зміну підозри, інші повідомлення не були скасовані. З матеріалів наглядового провадження вбачається та не заперечується Сумською обласною прокуратурою, що відомості про позивача, як підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР №42013200000000021 були виключені з реєстру саме після скасування підозри ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019. Після цього будь-якого іншого статусу [PERSON] у зазначеному кримінальному провадженні також не надано. Відносно відшкодування витрат на правову допомогу, надану позивачу у кримінальному провадженні суд зазначає таке. Судом встановлено, що 20.01.2014 адвокатом Грачовим А.М. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні №42013200000000021. Відповідно до п. 5.1 договору за надання правової допомоги підзахисний зобов?язується виплатити адвокату гонорар в розмірі 20 000 грн. в строк до 25.01.2014. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 20.01.2014 адвокатом Грачовим А.М. прийнято від [PERSON] за надання правничої допомоги у кримінальному провадженні №42013200000000021 кошти в сумі 20 000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт по договору від 20.01.2014, який був складений 09.08.2019 загальна сума за наданими послугами (участь у судових процесах у суді першої та апеляційної інстанції у справі №591/323/14-к, складання апеляційної скарги) склала 35 000 грн. Договірна ціна за договором складає 20 000 грн. (а.с. 99,100-101, 204 т. 1). Відповідно до довідки Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.02.2021 Грачов А.М. приймав участь у розгляді справи №592/10547/14-к (провадження №1-кс/592/3126/14) за клопотанням про обрання запобіжного заходу у судовому засіданні 07.10.2014 (а.с. 102). Також з матеріалів справи вбачається, що захисник Грачов А.М. брав участь у судових засіданнях у Зарічному районному суді м. Суми як захисник [PERSON] 07.10.2014, 16.06.2015, 30.12.2015, 15.07.2016, 24.10.2016, 31.03.2017, 24.10.2017, 15.02.2018, 14.12.2018, (а.с. 56, 57-59, 60, 74, 75-7677-78, 79-80, 81 т. 1) У наведених в статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону). Позивач відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування сплачених захиснику у зв?язку з наданням йому юридичної допомоги коштів, оскільки судовим рішенням встановлено факт незаконного повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Докази сплати коштів за надання правової допомоги та фактичного надання допомоги наявні у матеріалах справи. За таких обставин, вказані витрати в сумі 20 000 грн. також підлягають відшкодуванню позивачу.

Outcome: partial