Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що позивач, є правонаступником ТОВ «Комерційний Банк «Дельта». 22.08.2007 року ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» уклав з відповідачем кредитний договір № 002-10067-220807. Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору позивач відкриває відповідачу картковий рахунок №26255901079413 в національній валюті Україні гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку № 1 до договору. Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 Кредитного договору. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт на рахунку в сумі 500 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту Кредитної лінії в межах Кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Разом з тим відповідач допустив порушення умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 26.06.2015 року має заборгованість в розмірі 1941,97 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь в повному обсязі суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що 22.08.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 002-28531-110311, відповідно до якого відповідач отримав кредит на платіжну картку в сумі 30000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 26.06.2015 року має заборгованість в розмірі 1941,97 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязком для виконання. Положенням ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. А тому суд з урахуванням наведеного вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 1941,97 грн. Крім того з відповідача на користь держави підлягає стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір. Приймаючи до уваги викладене та,

Outcome: approved