Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПП [PERSON] про стягнення грошових коштів, а саме інфляційних збитків, 3% річних, відсотків за користування грошовими коштами. Свої вимоги мотувує наступним, 04 листопада 2003 року між [PERSON] (по договору «Дольовик») та приватним підприємством «[PERSON]» ( по договору «Забудовник») був укладений договір №1 про участь у дольовому фінансуванні будівництва об'єкта нерухомості. Відповідно до умов договору, п.1.1., «Забудовник» приймає «Дольовика» у дольове фінансування будівництва об'єкта нерухомості загальною площею 100 квадратних метрів, розташованого за [ADDRESS]. Згідно п.2.2. договору №1 від 04 листопада 2003 року, «Дольовик» фінансує будівництво «Майна» шляхом сплати його повної вартості у загальній сумі двадцять п'ять тисяч доларів США з внесенням готівки в касу «Забудовника» в українській національній валюті за курсом НБУ на день фактичного виконання платежів. 04 листопада 2003 року, [PERSON] сплатив приватному підприємству «[PERSON]» 26 500 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №651. Натомість, свої зобов'язання ПП «[PERSON]» перед позивачем [PERSON] не виконало, а саме не розробило проектну документацію на будівництво об'єкта нерухомості. Рішенням від 06 жовтня 2006 року Соснівським районним судом м. Черкаси договір №1 від 04 листопада 2003 року між [PERSON] та ПП «[PERSON]» був розірваний. 27 травня 2014 року [PERSON] направив на адресу ПП «[PERSON]» письмову вимогу, в якій вимогав повернути йому сплачені грошові кошти в сумі 26 500 гривень, у семиденний строк. В добровільному порядку його вимога не виконана, тому він змушений звернутись до суду для захисту свого права. Крім цього просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки в розмірі 28 832 гривні, 3% річних - в розмірі 8 313,27 гривень та відсотки за користування грошовими коштами в сумі 24 190,78 гривні, а всього з урахуванням основного боргу в розмірі 26500 грн, 87 836,05грн. В судовому засданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги та просив суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволені та застосувати строки позовної давності , надав письмове заперечення щодо позовних вимог. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного: - 04 листопада 2003 року між [PERSON] (по договору «Дольовик») та приватним підприємством «[PERSON]» ( по договору «Забудовник») був укладений договір №1 про участь у дольовому фінансуванні будівництва об'єкта нерухомості. - На виконання умов договору №1 від 04 листопада 2003 року, [PERSON] 04 листопада 2003 року сплатив приватному підприємству «[PERSON]» 26 500 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №651. -рішенням від 06 жовтня 2006 року Соснівським районним судом м. Черкаси договір №1 від 04 листопада 2003 року між [PERSON] та ПП «[PERSON]» був розірваний. - 27 травня 2014 року [PERSON] направив на адресу ПП «[PERSON]» письмову вимогу, в якій вимогав повернути йому сплачені грошові кошти в сумі 26 500 гривень, у семиденний строк. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А відповідності до ч. 2 п. 2 ст. 258 по зобов'язаннях щодо сплати неустойки ( штрафу, пені) встановлюється спеціальна позовна давність тривалістю один рік. Статтею 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено в судовому засіданні 04 листопада 2003 року між [PERSON] та приватним підприємством «[PERSON]» був укладений договір №1 про участь у дольовому фінансуванні будівництва об'єкта нерухомості. На виконання умов договору №1 від 04 листопада 2003 року, [PERSON] 04 листопада 2003 року сплатив приватному підприємству «[PERSON]» 26 500 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №651. Рішенням від 06 жовтня 2006 року Соснівським районним судом м. Черкаси договір №1 від 04 листопада 2003 року між [PERSON] та ПП «[PERSON]» був розірваний. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення боргу в розмірі 26 500 гривен., інфляційних збитків в розмірі 28 832 гривні, 3% річних - в розмірі 8 313,27 гривень та відсотків за користування грошовими коштами в сумі 24 190,78 гривні, а всього: 87 836,05 гривень не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2006 року в справі № 2-3884-06 Договір № 1 про участь у дольовому фінансуванні будівництва об'єкта нерухомості був розірваний. Таким чином, суд вважає, що із дати прийняття судового рішення у справі про розірвання договору, з 06.10.2006 року почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких майнових претензій за договором укладеним між сторонами, оскільки вважає, що позивачу при розірванні укладеного договору було відомо про припинення зобов'язань сторін щодо подальшого здійснення розрахунків по фінансуванню будівництва об'єкта нерухомості. Крім того суд вважає, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2006 року по справі № 2-3884-06 року зазначено що договірні відносини припинені в липні 2006 року, в зв'язку із недосягненням згоди між сторонами договору щодо приведення договору у відповідність обставинам, які істотно змінились. За наслідками розірвання договору правовідносини щодо подальшого фінансування і будівництва об'єкту нерухомості між сторонами договору припинились, а виконання укладеного Договору в подальшому не здійснювались. Позивач сам у своїй позовній заяві визнає, що його право є порушеним за наслідками розірвання судом між ним та відповідачем укладеного договору. Позивач звернувся ж до суду з даним позовом про стягнення з відповідача стягнення боргу в розмірі 26 500 гривен., інфляційних збитків, 3% річних - та відсотків за користування грошовими коштами 27 серпня 2014року. Отже, за даними обставинами та у зв'язку із припиненням договірних відносин через дострокове розірвання договору у жовтні 2006 року суж вважає, що необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач [PERSON] не просив суд поновити строк позовної давності та не надав суду поважних причин пропуску цього строку. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог у зв»язку з чим позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed