Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею у житловому будинку №22 по вул. Гаражній у м. Краматорську, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому згідно договору дарування від 21.07.2003 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером 1-5853, на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 91,3кв.м, в тому числі житловою площею 60,9кв.м., розташований за адресою: вул. Гаражна №22 в м. Краматорську Донецької області. В будинку з 05.04.2004 року зареєстровані його колишня дружина [PERSON], та її син [PERSON], та їх спільна донька [PERSON], [INFO]. Відповідачка разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] не проживають у даному приміщенні з 01 січня 2014 року, їх речей там немає. Він не може сплачувати за них комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просить визнати відповідачку разом із дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку №22 по вул. Гаражній у м. Краматорську. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, свідків, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно договору дарування від 21.07.2003 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером 1-5853, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 91,3кв.м, в тому числі житловою площею 60,9кв.м., розташований за адресою: вул. Гаражна №22 в місті Краматорську Донецької області. Згідно домової книги відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. зареєстровані за адресою: [INFO]. Відповідно до акту про не проживання від 2 квітня 2015 року, відповідачі зареєстровані за адресою [INFO], але не проживають з 01 січня 2014 року, їх особистих речей у будинку немає, комунальні послуги вони не сплачують. Дані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивача, про те, що відповідачі не проживають у спірному приміщені та їх можливо визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку №22 по вул. Гаражній у м. Краматорську.

Outcome: approved