Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, коштів на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтуванні своїх вимог вказує, що згідно розпорядження Черкаського міського голови № 154-р(к) від 06.08.1998 працює директором Черкаського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю №34» Черкаської міської ради Черкаської області (до листопада 2011 року - Черкаська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 34 Черкаської міської ради Черкаської області). З ним був укладений безстроковий трудовий договір. 02.06.2011 року Черкаською міською радою прийнято рішення № 2-552 «Про реорганізацію Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 34 Черкаської міської ради Черкаської області шляхом перетворення в Черкаський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-Ш ступенів-ліцей спортивного профілю № 34» Черкаської міської ради Черкаської області». Йому було запропоновано підписати трудовий контракт терміном на один рік. Від підписання контракту він відмовився, так як це не передбачено чинним законодавством та змінювало існуючий трудовий договір, звужуючи його трудові права. 29.06.2011року він написав заяву про згоду на роботу на посаді директора у Черкаському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю № 34» Черкаської міської ради Черкаської області». Заява зареєстрована у Департаменті освіти та гуманітарної політки 30.06.2011 року. Наказом № 719-к від 21.10.2011 Департаменту освіти та гуманітарної політики його було звільнено з посади директора Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 34 Черкаської міської ради Черкаської області, як такого, що відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п.6 ст.36 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено ч.2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту». Рішенням Соснівського районного суду від 22.12.2011 року був задоволений його позов до Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу від 21.10.2011 року № 719 - к, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди : визнано незаконним та скасовано наказ департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.10. 2011 року № 719 -к., поновлено його на посаді директора Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №34. Стягнуто з департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради на його користь 7 922 грн. 36 коп. - середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000 грн. 22 грудня 2011 року на виконання рішення суду департамент освіти та гуманітарної політики видав наказ № 819-к від. «Про поновлення на посаді [PERSON]» та зроблений запис в трудову книжку про поновлення на роботі з 21.10.2011 року. Проте, начальник управління освіти 27.12.2011 року повідомив, що він буде знову звільнений за скороченням штатів. Рішення суду про поновлення мене на роботі було виконане формально, фактично до роботи та виконання обов'язків директора навчального закладу відповідач мене не допустив. 20 березня 2012 року йому було повідомлено, що знову звільнений з посади директора з 20 березня 2012 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради від 20 березня 2012 року № 118-к. Рішенням Соснівського районного суду від 10 травня 2012 року, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 06 лютого 2013 року його знову поновлено на роботі з виплатою належної заробітної плати та моральної шкоди. Наказом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.03.2013 року №118-к він був поновлений на роботі на посаді директора ЗОШ І-ІІІ ступенів №34 Черкаської міської ради Черкаської області з 20 березня 2012 року, але до роботи знову не був допущений. Заробітну плату стали виплачувати тільки з 01.03.2013 року. За період з01.08.1012 року по 28.02.2013 року період вимушеного прогулу заробітна плата не виплачена. Після втручання комісії інспекції навчальних закладів України, що працювала в НВК №34 в кінці травня початку червня 2013 року наказом департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.06.2013 року №274-к «Про переведення [PERSON]» його було переведено на посаду директора Черкаського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей спортивного профілю №34». Відповідно до його заяви, згідно наказу департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.05.2013 року №142-в в період з 27.05.2013 року по 20.07.2013 року перебував у відпустці за період роботи з 06.08.2011 року до 05.08.2012 року з виплатою коштів на оздоровлення за вищевказаний період. Відпустку за період роботи з 06.08.2012 року по 05.08.2013 року йому не була надана та ним не використана з мотивації відповідно до «Закону про відпустки» стаття 10 абзац 3. Кошти на оздоровлення за період з 06.08.2012 року по 05.08.2013 року йому не виплачені. Він неодноразово в письмовому вигляді звертався до відповідача, але отримував формальні відписки. Також відповідач мотивував щодо невиплати належних коштів зводиться до того, що в період з 01.08.2013 року по 28.02.2013 року (сім місяців) було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 31.07.2012р. та в період вимушеного прогулу він перебував на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості і отримував там соціальну допомогу по безробіттю. Але між заробітною платою за сім місяців вимушеного прогулу та коштами соціальної допомоги по безробіттю є значна різниця. В своїх зверненнях до керівництва департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради ним було зазначено, що згідний повернути кошти отримані від центру зайнятості після повного розрахунку з ним через бухгалтерію НВК №34 з відповідними відрахуваннями із заробітної плати всіх податків, виплат до пенсійного фонду та соцстраху. Але його звернення були не прийняті до уваги. За період вимушеного прогулу сім місяців (01.08.2012 -28.02.2013) його заробітна плата згідно розрахунку складає 33452,05 грн. Невиплату заробітної плати за з 01.08.2012 року по 28.02.2013 року, компенсації за невикористану відпустку за 2012-2013 рік та допомоги на оздоровлення за 2012 рік вважає незаконною. Крім цього йому також була завдана моральна шкода яка полягає в перенесених моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків, необхідністю застосування додаткових зусиль для організації життя. Сам факт незаконної, безпідставної невиплати заробітної плати завдав йому сильного душевного хвилювання, значних моральних страждань та фінансових проблем, оскільки він не мав нормальних фінансових засобів до існування. Він отримав психологічну травму, відчував приниження честі, гідності. По вині керівництва департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради за сім місяців ( 01.08.2012р. - 28.02.2013р. ) не здійснювались відрахування з його заробітної плати до пенсійного фонду, фонду соціального страхування та інші відрахування згідно чинного законодавства. Завдану моральну шкоду оцінює в 10000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2012 року по 28.02.2013 рік в розмірі 33452,05 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2012-2013 рік (42 дні), кошти на оздоровлення за 2012-2013 навчальний рік в розмірі посадового окладу та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи, що згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.08.2012 року було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 31.07.2012 року. За запитом департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради Черкаський міський центр зайнятості повідомив, що [PERSON] отримував допомогу по безробіттю на законних підставах в межах чинного законодавства, а відповідно і повертати грошові кошти їм не повинен ( лист від 25.09.2013 № 06-09/4341). Вимога позивача про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2012 року по 28.02.2013 року в розмірі 33452,05 грн. є безпідставною. До 07.08.2010 року відпустки позивачу надавалися щорічно в повному обсязі. Матеріальна допомога на оздоровлення [PERSON] була виплачена у 2013 році. Крім того, вказана допомога надається до щорічної відпустки, а не до компенсації за невикористану відпустку. Просила в задоволенні позову відмовити. Також вважають, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, визначений Кодексом Законів про працю України. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, згідно розпорядження Черкаського міського голови № 154-р(к) від 06.08.1998 [PERSON] було прийнято на посаду директора Черкаського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю №34» Черкаської міської ради Черкаської області (до листопада 2011 року - Черкаська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 34 Черкаської міської ради Черкаської області). На підставі ст. ст. 21-24 КЗпП України з позивачем був укладений безстроковий трудовий договір. 02.06.2011 року Черкаською міською радою прийнято рішення № 2-552 «Про реорганізацію Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 34 Черкаської міської ради Черкаської області шляхом перетворення в Черкаський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-Ш ступенів-ліцей спортивного профілю № 34» Черкаської міської ради Черкаської області». Наказом № 719-к від 21.10.2011 року Департаменту освіти та гуманітарної політики позивача було звільнено з посади директора Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 34 Черкаської міської ради Черкаської області, як такого, що відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п.6 ст.36 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено ч.2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту». У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Рішенням Соснівського районного суду від 22.12.2011 року поновлено [PERSON], на посаді директора Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №34. Стягнуто з департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради на його користь 7 922 грн. 36 коп. - середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Згідно наказу департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради від 20 березня 2012 року № 118-к 20 березня 2012 року позивач був звільнений з посади директора у зв'язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Соснівського районного суду від 10 травня 2012 року, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 06 лютого 2013 року позивача поновлено на роботі з виплатою належної заробітної плати та моральної шкоди. Однак в порушення зазначених норм відповідач не виконав рішення суду та не виплатив позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2012 року по 28.02.2013 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2012-2013 рік (43 дні) та кошти на оздоровлення в розмірі посадового окладу за 2012-2013 навчальний рік. За період вимушеного прогулу сім місяців (01.08.2012 -28.02.2013) заробітна плата позивача, згідно розрахунку складає 33452,05 грн. Отже, суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача заробітна плата в сумі 33452,05 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З цього приводу Верховний суд України в Постанові ПВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (п.п. 20, 21) визначив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, у всіх, крім оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки, випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Посилання представника відповідача на те, що позивач не має права на отримання коштів за час зупинення виконання рішення суду, так як перебував на обліку в центрі зайнятості суд вважає безпідставними, оскільки позивач рішенням апеляційного суду був поновлений на роботі, рішення набрало законної сили після касакційного оскарження, а питання щодо визнання коштів, виплачених позивачеві, яка такі, що зайво виплачені центром зайнятості не є предметом даного спору. Суд також не погоджується із твердженнями представника відповідача про пропуск ним строку для звернення до суду за захистом свого права, оскільки вимога позивача стосується стягнення заробітної плати, про стягнення якої працівник має право звернутись до суду без обмеження будь-яким строком.( ч.2 ст. 233 КЗпП України) Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв'язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем не надано суду ні в своїх поясненнях ні в самій позовній заяві, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди, не надав суду докази. За таких обставин дана вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: approved