Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою. В заяві вказав, що о 13 годині 20 хвилин 25 жовтня 2016 року автомобіль «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на проїзній частині вулиці Безім»янної в м. Запоріжжі з участю транспортних засобів «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача, ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] і «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача, зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, на підставі постанови судді Шевченківського суду районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2016 року, яка набрала законної сили, визнаний відповідач, який допустив порушення вимог п. п. 10.1, 12.1 «Правил дорожнього руху України». Спричинена транспортному засобу позивача шкода відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження обчислюється сумою в 24614 грн. 53 коп., вартість професійної правничої допомоги адвоката становить 3000 грн. Вказані суми, як і витрати зі сплати судового збору, що обчислюються сумою в 640 грн., позивач просить присудити йому з відповідача. Звернення з позовом до позивача як власника джерела підвищеної небезпеки обґрунтовує тим, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Іллічівське», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність відповідача, позбавлено права укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та його членство в Моторно-транспортному страховому бюро України припинено. Крім вказаних міркувань, вибір володільця джерела підвищеної небезпеки як відповідача продиктований тим, що вказаний страховик не виконав своїх зобов'язань перед власником транспортного засобу - [PERSON], який вчасно звернувся до страхової компанії з заявою про страховий випадок, проте до часу подання цього позову не отримав не лише страхового відшкодування, а навіть будь-якої відповіді на своє звернення. Так як деліктні зобов'язання, що виникають у зв'язку із спричиненням шкоди, та договірні, що існують між страховиком і потерпілим внаслідок дій застрахованої особи, не виключають одне одного, позивач через викладені обставини бажає скористатися правом вибору відповідача, спрямовуючи свої вимоги в русло зобов'язань, що виникають з спричинення шкоди. У зв'язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказані грошові суми. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з'явився. Його представник надав суду заяву, яка містить прохання про вирішення справи у його відсутність, задоволення позову, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ГПК України знаходить за можливе вирішення справи без участі позивача і його представника. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з'явився. Заяву про проведення судового розгляду без його участі суду не надав. Надав суду письмове звернення, яке поіменоване запереченнями проти позову. З вказаної заяви випливає, що відповідач вирішує питання про виплату страхового відшкодування зі страховиком, тому одночасне задоволення позову і сплата належної від страхової компанії суми означало б подвійне отримання позивачем відшкодування майнової шкоди, що суперечить вимогам цивільного законодавства (а. с. 40). За вказаних обставин зі згоди представника позивача, висловленої в його письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вирішує спір при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - юридичної особи, а також третя особа [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, - до суду не з'явилися з невідомих причин. Повідомлення про згоду на участь у справі не надали. Вказані обставини зумовили вирішення справи у відсутність вказаних учасників справи. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що близько 13 години 20 хвилин 25 жовтня 2016 року автомобіль «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на проїзній частині вулиці Безім»янної в м. Запоріжжі з участю транспортних засобів «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача, ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] і «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача, зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, на підставі постанови судді Шевченківського суду районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2016 року, яка набрала законної сили, визнаний відповідач, який допустив порушення вимог п. п. 10.1, 12.1 «Правил дорожнього руху України» (а. с. 7-15). Страхове відшкодування особою, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, не сплачено (а. с. 61-63). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, що завдала шкоди, у випадку, коли суми страхового відшкодування буде недостатньо для покриття фактично спричиненої шкоди ( ст. 1194 ЦК України). З урахуванням наведених міркувань суд доходить висновку, що виключно позивачу належить право вибору особи, до якої належить пред'явити вимогу про стягнення грошових коштів у зв'язку зі шкодою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка є страховим випадком в сенсі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. Як випливає з роз'яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Обставини спричинення шкоди майну позивача встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України її висновки є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи. Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У зв'язку з тим, що внаслідок вчиненого [PERSON] адміністративного правопорушення майно, що на відповідній правовій підставі перебувало в управлінні [PERSON], зазнало ушкоджень, а він поніс збитки, що пов'язані з отриманою шкодою і становлять вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та величини втрати товарної вартості в сумі в 24614 грн. 53 коп., які підтверджені допустимими доказами (а. с. 8), суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про стягнення з відповідача цих видатків, а також вартості отриманої позивачем професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн., а усього 27614 грн. 53 коп. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства судовий збір, сплачений позивачем, підлягає присудженню йому з відповідача.

Outcome: approved