Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої є позивач на підставі договору дарування, зареєстровані відповідачі по справі. Проте, як зазначає позивач, відповідачі в квартирі не проживають, участі в утриманні квартири не беруть, не є членами сім`ї власника. На підставі викладеного, посилаючись на те, що наявність зареєстрованих в квартирі осіб перешкоджає йому належним чином реалізувати своє право власності на квартиру, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надали, явку представника не забезпечили. В матеріалах справи наявні копії нотаріально завірених заяв відповідачів з проханням зняти їх з місця реєстрації за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі договору дарування квартири від 09.07.2009, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Шостою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №7-932 (а.с. 21 та зворот). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217318233 від 22.07.2020, зареєстровано право приватної власності позивача на квартиру [ADDRESS] у відповідних державних реєстрах (а.с.19). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва (а.с.20), у квартирі [ADDRESS] зареєстровані п`ять осіб, двома з яких, як встановлено судом, є відповідачі в справі [PERSON] та [PERSON] , які як убачається з пояснень позивача, в квартирі не проживають, участі в утриманні квартири не беруть, не є членами сім`ї власника, проте їх реєстрація порушує права позивача як власника на реалізацію ним права користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідачів у квартирі не існує і позивач заперечує проти подальшої реєстрації відповідачів у його квартирі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved