Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови м. Суми [PERSON] від 14.04.2015 року № 150-к „Про звільнення [PERSON]В., поновлення його на роботі на посаді директора Комунального підприємства „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради, стягнення моральної шкоди та заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного між ним та [PERSON] міською радою контракту до 18 лютого 2015 року працював на посаді директора КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради. В період з 04.02.2015 року по 12.02.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у звязку із хворобою серця та гіпертонічним кризом, по закінченню стаціонарного лікування приймав ліки, які могли вплинути на його психоемоційний стан. Після закінчення дії контракту, а саме 19.02.2015 року та 25.02.2015 року, головний бухгалтер КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради зверталася з доповідними записками на імя міського голови м. Суми, в яких вказувала на необхідність термінового вирішення питання про призначення директора даного підприємства. 27.02.2015 року його запросили на зустріч до міського голови м. Суми, де в приймальні його зустрів перший заступник [PERSON], разом з яким перемістилися в кабінет напроти, а також було запрошено начальника правового управління [PERSON] В зазначеному кабінеті [PERSON] повідомив його, що з ним може бути пререукладений контракт, якщо він напише заву про звільнення з посади за угодою сторін з травня 2015 року та, оскільки він є депутатом, в сесійній залі буде голосувати так, щоб це співпадало з голосуванням фракції „Батьківщина, до якої входить міський голова та [PERSON] Так як йому були потрібні гроші, він мав незадовільний стан здоровя, не розумів до кінця наслідки написання такої заяви то погодився її написати. Після написання такої заяви був підписаний новий контракт, дата укладання якого була зазначена 19.02.2015 року. В звязку з тим, що заява про звільнення була написана ним без вільного волевиявлення в умовах складного психоемоційного стану, 17.04.2015 року він повідомив про це [PERSON] міського голову [PERSON], однак 21.04.2015 року його запросили до відділу кадрів, де ознайомили з розпорядженням міського голови м. Суми [PERSON] від 14.04.2015 року про його звільнення з займаної посади з 11.05.2015 року. Вважає звільнення не законним, так як заява була складена без його вільного волевиявлення. В звязку з незаконним звільненням просить стягнути на його користь заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що дату звільнення в заяві він зазначив під диктовку [PERSON] Представники позивача в судовому засіданні позов також підтримали з мотивів, наведених в ньому та вважають, що відповідачами в судовому засіданні не доведено правомірність звільнення [PERSON] та що звільнення останнього відбулося відповідно його волевиявленню. Представник відповідачів [PERSON] міського голови [PERSON] та [PERSON] міської ради позов не визнав, пояснив, що позивач був звільнений уповноваженою особою згідно вимог чинного законодавства, після звільнення нової домовленості про продовження трудових відносин досягнуто не було, наявність волевиявлення позивача на припинення трудових відносин підтверджує сам факт написання заяви та те, що тривалий час після написання такої заяви [PERSON] не звертався з заявою про її відкликання. Представник відповідача КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради позов також не визнав, вважає, що звільнення [PERSON] відповідає чинному законодавству, останній працював з 19.02.2015 року, що підтверджується табелем обліку робочого часу, підписаним особисто [PERSON], крім того останній отримав заробітну плату за цей період. Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши докази по справі вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного з [PERSON] міською радою контракту (а.с. 69-73) до 18 лютого 2015 року [PERSON] працював на посаді директора КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради. Після закінчення дії контракту, а саме 19.02.2015 року головний бухгалтер КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради зверталася з доповідною запискою на імя заступника міського голови м. Суми [PERSON], в якому вказувала на необхідність термінового вирішення питання про призначення директора даного підприємства (а.с. 18-19). 19 лютого 2015 року між позивачем та [PERSON] міською радою був укладений новий контракт про працевлаштування [PERSON] на посаду директора КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради строком до 19.02.2016 року (а.с. 24-31). 25.02.2015 року головний бухгалтер КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради зверталася з доповідними записками на імя міського голови м. Суми та його заступників, в яких вказувала на необхідність термінового вирішення питання про призначення директора даного підприємства (а.с. 20-22), однак вказані заяви можуть свідчити лише про те, що головному бухгалтеру станом на 25.02.2015 року ще не було відомо про продовження трудових відносних з позивачем з 19.02.2015 року. Факт роботи позивача на посаді директора КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради саме з 19.02.2015 року підтверджується зокрема табелем обліку робочого часу, підписаного позивачем (а.с.100-101) та довідкою (а.с. 112), підписаною також головним бухгалтером, згідно яких позивач отримував заробітну плату з 19.02.2015 року. Враховуючи викладене сумніви щодо того, що позивач працював на посаді директора КП „Сумикомунінвест [PERSON] міської ради саме з 19.02.2015 року у суду відсутні. 27.02.2015 року [PERSON] написав заяву [PERSON] міському голові [PERSON], в якій просив у звязку з сімейними обставинами розірвати контракт від 19.02.2015 року та звільнити його з посади директора КП „Сумикомунінвест СМР за згодою сторін з 11 травня 2015 року (а.с. 23), на якій мається віза міського голови, датована 10.04.2015 року. Факт написання цієї заяви також підтверджується поясненнями самого [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в лютому 2015 року спілкувався з позивачем та останній казав, що збирається допрацювати до травня 2015 року, після чого буде звільнятись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 27.02.2015 року він знаходився в приймальній [PERSON] міського голови, бачив там [PERSON], у якого був хороший вигляд, останній у нього консультувався, яку дату краще поставити на заяві про звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 27.02.2015 року він в приймальній міського голови зустрів [PERSON], вони разом зайшли до кімнати напроти, спілкувались з приводу питань дитячого парку, останній повідомив, що написав заяву про звільнення, сумнівався яку дату потрібно поставити, а тому на його прохання [PERSON] надав розяснення. Також пояснив, що він не був ініціатором укладення цієї заяви, розмов про укладення контракту між ними не було, ніяких погроз та вимог позивачу не висловлював. 14.04.2015 року згідно розпорядження міського голови м. Суми № 150-к [PERSON] був звільнений з посади директора КП „Сумикомунінвест СМР за згодою сторін з 11 травня 2015 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 33), тобто сторони досягли домовленості про звільнення позивача за згодою сторін. Як вбачається з поданих сторонами доказів тривалий час після написання 27.02.2015 року заяви про звільнення [PERSON] не звертався з заявою про її відкликання, що свідчить про відсутність заперечень зі сторони позивача щодо вільного волевиявлення відносно написання вказаної заяви. Позивач посилається на те, що в період з 04.02.2015 року по 12.02.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у звязку із гіпертонічною хворобою (а.с.12-13), після цього також вживав ліки. Однак таке лікування мало місце за дві неділі до написання заяви, ніяких доказів щодо неможливості усвідомлювати свої дії за станом здоровя позивачем не подано. Також суд враховує, що під час перебування на лікарняному [PERSON] приймав участь в засіданнях постійної комісії з питань транспорту, звязку, промисловості, енергозбереження, підприємництва, торгівлі та побутових послуг, що підтверджується відповідними протоколами (а.с.113-118), тобто навіть під час лікування позивач міг виконувати певну роботу. Пояснення [PERSON] в якості свідка, а також пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо наявності у позивача пригніченого стану не свідчать про неможливість усвідомлювати свої дії за станом здоровя. Тому позивачем не доведено ту обставину, що внаслідок хворобливого стану він не міг усвідомлювати свої дії під час написання заяви про звільнення. 17.04.2015 року [PERSON] подав міському голові заяву (а.с. 32), в якій вказував про те, що заяву про звільнення він написав в складному психо-емоційному стані, просив вважати її недійсною та прохав продовжити трудові відносини, однак листом від 08.05.2015 року йому було відмовлено (а.с. 74). Посилання позивача на його зазначену заяву про продовження трудових відносин, подану до [PERSON] міського голови після видачі розпорядження про його звільнення суд не може прийняти до уваги, оскільки таке працевлаштування можливе тільки після досягнення нової домовленості про працевлаштування. Таку заяву суд розцінює як намір працевлаштуватися, однак вона не скасовує попередньої домовленості про звільнення. З 08 травня по 13 травня 2015 року [PERSON] перебував на лікуванні (а.с. 14). Однак є безпідставними посилання позивача на незаконність його звільнення в період тимчасової непрацездатності, оскільки норма ч. 3 ст. 40 КЗпП України застосовується лише до правовідносин щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу (ст.ст. 40, 41 КЗпП України) і не поширюється на випадки припинення трудового договору з інших підстав, зокрема, передбачених п. 1\~ст. 36 КЗпП України.\~\~\~\~ Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані ст. 36 п.1 КЗпП України. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачами доведено, що між [PERSON] та міським головою м. Суми була досягнута домовленість про припинення трудових відносин за угодою сторін, позивач був звільнений уповноваженою особою та у встановленому законом порядку, а тому позов задоволенню не підлягає. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на покази в якості свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що 27.02.2015 року його запросили на зустріч до міського голови м. Суми, де в приймальні його зустрів перший заступник [PERSON], разом з яким перемістилися в кабінет напроти, де [PERSON] повідомив його, що з ним може бути пререукладений контракт, якщо він напише заву про звільнення з посади за угодою сторін з травня 2015 року та, оскільки він є депутатом, в сесійній залі буде голосувати так, щоб це співпадало з голосуванням фракції „Батьківщина. Проаналізувавши такі покази суд вважає, що вони не відповідають обставинам справи, так як суперечать та спростовуються іншими доказами по справі, зокрема показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також зазначеними вище доказами встановлено, що контракт був підписаний 19.02.2015 року, тривалий час після написання заяви про звільнення і до видачі розпорядження про звільнення позивач не звертався з заявою про продовження трудових відносин. Тому такі пояснення в якості свідка [PERSON] суд не може взяти до уваги. Враховуючи все вище наведене пояснення позивача в частині, що при підписанні заяви про звільнення він не читав її та не розумів її змісту на думку суду не відповідають обставинам справи.

Outcome: dismissed