Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. посилаючись на те, що 17 липня 2008 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Рішенням Черкаського районного суду від 15 жовтня 2014 року шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання у шлюбі ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 30 серпня 2011 року вартістю 234 300 грн., з яких 154 300 грн. було сплачено ним продавцю до підписання договору, а залишок в сумі 80 000 грн. - був сплачений ним після підписання цього договору за рахунок отриманих в ПАТ «ОТП Банк» кредитних коштів згідно кредитного договору № F00/5148/11 від 30 серпня 2011 року. Кредитним договором визначена остаточна дата повернення кредиту - 31 серпня 2026 року. Відповідачем вказаний правочин було схвалено, оскільки вона є поручителем за вказаним кредитним договором (договір поруки № F00/5148/11). Крім того, між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки F00/5148/11, відповідно до якого позивач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року вказана квартира була визнана сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Оскільки для придбання квартири в інтересах сім'ї, між ним та Банком був укладений кредитний договір, вважає, що даний кредитний договір створив обов'язки щодо його виконання і для відповідача по справі. Однак відповідач після розірвання шлюб, набувши право власності на ? частину квартири, не виконує обов'язок щодо погашення кредиту. На виконання договору всього було сплачено 25 311 грн., із яких: 7 401 грн. 94 коп. - позивачем, та 17 910 грн. - третьою особою [PERSON] Згідно письмових розписок позивач повернув [PERSON] сплачені нею кошти. Тому вважає, що відповідач зобов'язана повернути йому ? частину коштів, сплачених з 26 вересня 2014 року по 25 грудня 2015 року для належного виконання кредитного договору № F00/5148/11 від 30 серпня 2011 року в сумі 12 655 грн. 97 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Треті особи до судового засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі. про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що з 17 липня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та рішенням Черкаського районного суду від 15 жовтня 2014 року шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] [INFO]. На підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 9027, [PERSON] придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 234 300 грн., з яких 154 300 грн. передано продавцю до підписання цього договору, а кошти в сумі 80 000 грн. отримані на підставі кредитного договору № F00/5148/11 від 30 серпня 2011 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк», позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором № F00/5148/11 від 30 серпня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № F00/5148/11 від 30 серпня 2011 року за згодою відповідача, яка також є поручителем за кредитними зобов'язаннями згідно з договором поруки № F00/5148/11 від 30 серпня 2011 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року вказана квартира була визнана сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Відповідно до п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя та відповідно до ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Про те, що даний кредитний договір на придбання вказаної квартири, як і договір іпотеки цієї квартири, укладені саме в інтересах їх сім'ї - сторони не заперечували, і даний факт підтверджується матеріалами справи та обставинами укладення даних договорів. Тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення рівних часток сторін у зобов'язанні за кредитним договором, який укладався на придбання квартири, що визнана спільним майном подружжя. При цьому суд враховує, що після винесення рішенням суду про розподіл спільного майна подружжя, відповідно до загальних правил цивільного законодавства про право спільної власності (ст. 356 ЦК України) у сторін виникло право спільної часткової власності на вищевказану квартиру. Згідно положень ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Отже, станом на теперішній час, позивач та відповідач є співвласниками квартири, яка є предметом кредитного договору, за яким виникла спірна заборгованість. З матеріалів справи вбачається та підтверджується відповідними квитанціями на виконання договору всього було сплачено 25 311 грн., із яких: 7 401 грн. 94 коп. - позивачем, та 17 910 грн. - третьою особою [PERSON] Згідно письмових розписок позивач повернув [PERSON] сплачені нею кошти. Тому суд вважає, що сплачені кошти за кредитним договором підлягають розподілу в рівних частках між сторонами як співвласниками квартири, у зв'язку з цим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача ? частини коштів, сплачених з 26 вересня 2014 року по 25 грудня 2015 року для належного виконання кредитного договору № F00/5148/11 від 30 серпня 2011 року в сумі 12 655 грн. 97 коп., підлягають до задоволення. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved