Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якості третьої особи зазначивши Чкаловську селищну раду Чугуївського району Харківської області, посилаючись на те, що йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстровані відповідачі, які з 1999 року там не проживають, у зв'язку з чим він не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, та просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Від представника позивача в судове засідання надійшла заява, згідно якої він позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та розгляд справи здійснювати в його відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував (а.с.50). Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи (а.с.30, 31, 48, 49), а також підпис відповідача [PERSON] у явочному листі від 10.12.2018 р. (а.с.34), відзив із зазначенням письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надали, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надходило. Від представника третьої особи надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі (а.с.39). Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок [ADDRESS], який згідно свідоцтва про спадщину серії [NUMBER], виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори [PERSON] [INFO], належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області №360 від 13.09.2018 року про склад сім'ї в будинку, що належить позивачу, зареєстровані відповідачі по справі: донька позивача - [PERSON] та його онук - [PERSON] (а.с.7). Згідно Акту про встановлення фактичного проживання [PERSON] та [PERSON], зареєстрованих за адресою: [ADDRESS], від 13.09.2018 р. №361, складеного депутатом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Білоусом В.В. в присутності сусідів-свідків: [PERSON] та [PERSON], встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживають з 1999 року (а.с.6). Крім цього, в судовому засіданні 10.12.2018 р. відповідач [PERSON] підтвердила, що фактично проживає за адресою: [ADDRESS], разом з сином - відповідачем по справі [PERSON] Таким чином суд, приходить до висновку, що відсутність відповідачів понад рік за місцем їх реєстрації свідчить про те, що вони добровільно залишили спірне житлове приміщення. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачем доказів, враховуючи, що відповідачі, які є членами сім'ї власника житлового приміщення, добровільно залишили спірне житлове приміщення у 1999 році, та з цього часу відсутні за адресою їх реєстрації без поважних причин, відповідно до ст. 405 ЦК України, суд визнає їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved