Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Посилався на те, що йому в порядку спадкування належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] а саме: саманний житловий будинок літ.А, житловою площею 23,7 кв.м.; сарай літ.Б; вбиральня літ.В; гараж літ.Г; погреб літ.П.Г.; огорожа №1; криниця з бетонних кілець літ.К. Право власності на вказане будинковолодіння було зареєстроване 16.05.1983 року. Земельна ділянка площею 2875 кв.м., на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих ся №1035 від 06.10.1953 року було передано у тимчасове користування мешканцям. Також вказував на те, що на рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів №45/3 від 21.02.1989 року позивачу було дозволено ремонт житлового будинку з добудовою трьох житлових кімнат, коридору, комори, кухні із внутрішнім переплануванням. На підставі зазначеного рішенням ним з метою поліпшення житлових умов було проведено перебудову зазначеного будинковолодіння. У визначеному законом порядку узаконити його він не зміг, оскільки Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області йому було відмовлено у прийнятті будинковолодіння в експлуатацію з тих підстав, що у нього відсутній документ, що посвідчує право власності та користування земельною ділянкою. Також зазначив, що проведена перебудова не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з прибудовою та ганком (літ.А.А,а), загальною площею 123,70 кв.м., житловою площею 73,50 кв.м., літню кухню з гаражем (літ.Г,г), загальною площею 64,00 кв.м., навіс (літ.Ж), загальною площею 6,60 кв.м., сарай (літ.З,И), загальною площею 6,30 кв.м., криниця (літ.К), огорожа (№1-3), що по [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], а саме: саманний житловий будинок літ.А, житловою площею 23,7 кв.м.; сарай літ.Б; вбиральня літ.В; гараж літ.Г; погреб літ.П.Г.; огорожа №1; криниця з бетонних кілець літ.К. Право власності на вказане будинковолодіння було зареєстроване 16.05.1983 року. (а.с.7-8). Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, що на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих ся №1035 від 06.10.1953 року було передано у тимчасове користування мешканцям(а.с.10). В подальшому, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів №45/3 від 21.02.1989 року, [PERSON] було дозволено ремонт житлового будинку з добудовою трьох житлових кімнат, коридору, комори, кухні із внутрішнім переплануванням (а.с.11). Після проведеної перебудовибудинковолодіння складається з: житлового будинку з прибудовою та ганком (літ.А.А,а), загальною площею 123,70 кв.м., житловою площею 73,50 кв.м., літню кухню з гаражем (літ.Г,г), загальною площею 64,00 кв.м., навіс (літ.Ж), загальною площею 6,60 кв.м., сарай (літ.З,И), загальною площею 6,30 кв.м., криниця (літ.К), огорожа (№1-3) (а.с.12-17). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Спірні правовідносини сторін урегульовані ст. 376 ЦК України. Так, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Як вбачається з досліджених письмових доказів по справі, позивачем не було належним чином затверджено проект будівництва, а тому проведена перебудова визнається судом самочинною. Водночас згідно із ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналіз норм ч. 5 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в даному випадку основною підставою для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості є наявність у забудовника права користування земельною ділянкою, а також встановлення факту не порушення прав інших осіб. Окрім того, суд враховує роз'яснення надані у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до яких звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як було встановлено судом, позивач у визначеному законом порядку звернувся до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області з заявою про прийняття в експлуатацію житлового будинку за адресою [ADDRESS] Однак, листом від 03.06.2015 року йому було відмовлено у зв'язку з тим, що ним не було подано декларації про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.36-37). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні технічного висновку, за результатами проведеного технічного обстеження будинковолодіння що знаходиться в [ADDRESS], встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливість безпечної експлуатації (а.с.19-28). Таким чином, суд вважає, що проведена перебудова по [ADDRESS] не порушує прав інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним, санітарним і протипожежним нормам, а тому, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved