Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою був укладений кредитний договір №06.11.2018-100004148 про надання останній кредиту в сумі 10000 грн. 00 коп., зі сплатою за користування кредитом у розмірі 2800 грн., строком на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення до 20 листопада 2018 року. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 14800 грн. 00 коп., з яких 10000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 2800 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками, 2000 грн. 00 коп. штраф, від сплати яких відповідачка ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №06.11.2018-100004148 від 06\~листопада\~2018\~року про надання останній кредиту в сумі 10000 грн. 00 коп. терміном на 14 календарних дні, зі сплатою за користування кредитом процентів нарахованих згідно п. 1.4 цього договору в розмірі 2800 грн., зі строком повернення кредиту до 20 листопада 2018 року. Термін дії договору, відповідно до п. 8.1 становить 28 днів (а.с. 5, 6). Відповідно до умов договору, позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 10000 грн. 00 коп. згідно видаткового касового ордеру від 06\~листопада 2018 року (а.с. 7). Таким чином судом достовірно встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала суму коштів від позивача в розмірі 10000 грн. Відповідно до наведеного розрахунку заборгованості, позивач вважає, що у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 14800 грн. 00 коп., з яких 10000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 2800 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками, 21832 грн. 00 коп. штраф (а.с. 4). Разом з тим з врахуванням положень ст. 1050 ЦК України, суд вважає, що нарахування штрафних санкцій після закінчення строку дії договору є помилковим, оскільки після закінчення такого строку позивач має право на стягнення відповідальності з відповідача за ст. 625 ЦК України. Тому суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню: несплачена сума кредиту в розмірі 10000 грн., відсотки за період з 06 листопада 2018 року по 20 листопада 2018 року в сумі 2800 грн., а всього 12800 грн. 00 коп., в іншій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, як безпідставні. Зазначені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 3). На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 549-551, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України;

Outcome: partial