Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на ? частку квартири спільній частковій власності та передання права власності цієї частки квартири в рахунок сплати аліментів на дітей до їхнього повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 23 серпня 2000 року [PERSON] вступив в шлюб з [PERSON], зареєстрований Самбірським міським відділом РАЦС Львівської області, актовий запис № 151. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], 10. 07.2001 року народження, а 01.11. 2003 року народилася донька [PERSON]. В період спільного сумісного життя, знаходячись в зареєстрованому шлюбі, вони за спільні кошти, 01 липня 2009 року придбали однокімнатну квартиру, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Купуючи квартиру для сумісного проживання та проживання наших дітей, за домовленістю між нами, як подружжям, знаходячись в зареєстрованому шлюбі вони прийняли рішення, що правовстановлюючі документи на квартиру можна посвідчити в нотаріальній конторі та зареєструвати бюро технічної інвентаризації по ? (одній другій) ідеальній частці кожному. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений 01 липня 2009 р. В подальшому сімейні відносини між ними склалися таким чином, що сторони вимушені були припинити сумісне проживання та розірвати шлюб, оскільки сім'я розпалася остаточно і поновити її було неможливо. 14 вересня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Від своєї частки в квартирі, купленої сумісно з відповідачкою, позивач не відмовлявся. Відповідачка [PERSON] крім квартири № 144, розташованої в будинку №2 , м. Львів, вул. Патона Є. Проживає в двокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS], яка також є їхньою власністю. Проживаючи окремо від сина та доньки позивач постійно допомагав, як грошима, так і продуктами харчування та купував дитям одяг, передаючи все відповідачці [PERSON]. Постійно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, та сплачував аліменти, у звязку із чим, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Визначення за позивачем 1/2 частки квартири йому необхідно для передання право власності на цю частину квартири сину [PERSON] Артуру-Павлу та доньці [PERSON]. Від своєї частки квартири, яку вони купили сумісно з відповідачкою, останній не відмовляється, не має наміру ділити квартиру, оскільки в ній не залишилися проживати його діти, а квартиру відповідачка здає в оренду, користування нею не можливе, добровільно укладати договір про передачу частки квартири дітям як зарахування сплати аліментів, дружини категорично відмовляється. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним, просить суд позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов заперечили, та зазначили що потреби дітей потребують сплати аліментів, а з питанням про передачу права власності на квартиру до них ніхто не звертався. У судове засідання 26.07.17 року відповідачка не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. В письмових запереченнях відповідачка також просила в позові відмовити. Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності третіх осіб, які у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Крім того, матеріалів справи є достатньо для розгляду справи по суті. Також представник третьої особи Органу опіки та піклування Городоцької районної адміністрації Львівської області подав до суду заяву, про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2000 року, який рішенням Городоцького районного суду м. Львівської області від 14 вересня 2010 року було розірвано./а.с.7/ Згідно договору купівлі продажу квартири від 01 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] Є. у м. Львові, по ? ідеальній частці кожен. Реєстраційний номер обєкту 16177357./а.с. 19-21/ Вказаний факт купівлі продажу визнаний сторонами у судових засіданнях. Тобто право власності на 1/2 частину позивача стверджується договором купівлі продажу, який належним чином укладений, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], проведена державна реєстрація правочину. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.08.2010 р. [PERSON] є власником ? частини квартири № 144 у будинку № 2, що по вул. [PERSON] у м. Львові на праві приватної спільної часткової власності /а.с.19 зворот/. Виходячи з наведеного, враховуючи презумпцію правомірності правочину /ст. 204 ЦК України/, а також ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, суд приходить до переконань, що у задоволенні позову в частині вимог про визнання за позивачем [PERSON] право власності на ? частку квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Патона Є.[ADDRESS] слід відмовити, оскільки встановлене право власності позивача, при відсутності спору, не потребує ствердження за допомогою судового рішення. Що стосується позовних вимог, в частині передання права власності на ? частку квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Патона Є.[ADDRESS], в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, у задоволенні таких слід відмовити виходячи з наступного. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору Відповідно до ч. 2 та ч. 3 цієї ж статт, набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов'язується самостійно утримувати її. Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на дитину. Оскільки позивачем не було укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) в добровільному порядку, суд не може зобов'язати сторони до укладення такого. Крім того, спосіб стягнення аліментів на утримання дітей передбачений законодавцем є вичерпним, а передача права власності на нерухоме майно, як спосіб сплати аліментів, та як правочин повинен відповідати вимогам ст. 203 ЦК України, в тому числі і вимозі вільного волевиявлення сторін, від так позовні вимоги про передачу права власності на ? частки квартири в рахунок сплати аліментів на утримання дітей є безпідставними та не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконань про безпідставність позовних вимог, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed