Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 51631,61 грн., мотивуючи вимоги тим, що 09 січня 2014 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідачу наданий кредит в розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, кредит у визначені договором строки не повертає і станом на 08.11.2017 року має заборгованість в розмірі 51631,61, яка складається з 2396 грн. 01 коп. заборгованості за кредитом, 42900 грн. 76 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 400 грн. - заборгованість за пенею і комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2434 грн. 84 коп. штраф (процентна складова). Ухвалою від 21.12.2017р. відкрито провадження в справі. В судове засідання представник позивача не з?явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що визнає позов частково в частині основного боргу а інші складові суми заборгованості вважає завищеними. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану 09 січня 2014 р. відповідачем [PERSON]І, за змістом якої останній виявив бажання оформити платіжну картку, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає договір між банком та відповідачем. Відтак, подавши заяву від 09 червня 2012 року, відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки, відповідачем не оспорювався факт укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, відсутні правові підстави для висновку про неукладення договору між сторонами.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.ст.1049, 1050 зазначеної вище глави ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього кодексу. За правилами ст.629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в грудні 2017 року звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка станом на 08.11.2017 року складається з наступного: 2396 грн. 01 коп. - заборгованість за кредитом, 42 900 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2434 грн. 84 коп. штраф (процентна складова). Оскільки, відповідачем не заперечується факт укладення договору з позивачем та факт отримання коштів, а також визнається борг за кредитом в розмірі 2396 грн. 01 коп., то вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення процентів в розмірі 42 900 грн. 76 коп., суд виходить з такого. Відповідач, отримуючи кредитку був поінформований про те, що за користування кредитом має сплачувати базову ставку в розмірі 2,5% в місяць, що становить 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з цим із розрахунку заборгованості за договором (а.с.6-7) вбачається, що процентна ставка за користування кредитом змінена банком в порядку, визначеному Умовами та Правилами надання банківських послуг (п. 1.1.3.2.3.), а саме: з 01.09.2014р. до 34,80%, а з 01.04.2015 року - до 43,20%. Проте в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Враховуючи норми ст.\~651\~та ст.\~1056-1 ЦК України, а також те, що матеріали справи не містять інформації про причини зміни розміру процентної ставки, про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з ним даної дії, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі п.1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними. У звязку з цим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку в розмірі 30% річних, що було погоджено сторонами на час укладення договору Оскільки, відповідач здійснив останній платіж в грудні 2013р., то зобовязаний сплатити банку проценти за користування кредитними коштами за 34 місяці до серпня 2016 року за таким розрахунком: 1 767 грн. 59 коп. (заборгованості за кредитом) х 2,5% х 34 місяці = 1 502 грн. 46 коп. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором (а.с.6-7), заборгованість за процентами нарахована банком за період з 25 лютого 2014 року по 08 листопада 2017 року. Проценти за ставкою 30% річних позивачем нараховані за період з 25 лютого 2014 року по 30 серпня 2014 року та сума таких процентів склала 579,76 грн. Виходячи із розміру процентної ставки 30% річних, за період з 1 вересня 2014 року по 08 листопада 2017 року до стягнення з відповідача підлягають проценти в сумі 1502,45 грн. (1164 днів прострочення (з 1 вересня 2014 року по 08 листопада 2017 року) х 2396,01 грн. (залишок простроченої заборгованості) х 30% (річна процентна ставка) /360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 1502,45 грн.). Отже сума процентів, що підлягає до стягнення складає 579,76 грн. + 1502,45 грн. = 2082,21 грн. При цьому суд вважає, що позивачем недоведено розміру заборгованості по процентах в решті заявленої суми, оскільки жодного доказу, який би підтверджував правомірність нарахування заявленого розміру процентів, не надано. Щодо вимог позивача про стягнення пені, комісії та штрафів, суд виходить з такого. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов?язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов?язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 19 січня 2014 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів, комісій за невиконання договору. Судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Таке узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16 та в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 578/132/16-ц. Тому суд вважає правильним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 3 400 грн. - заборгованості за пенею і комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2434 грн. 84 коп. штрафу (процентна складова). Відповідно до\~ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати - сплачена позивачем сума судового збору 1600 грн., згідно платіжного доручення від 10.11.2017р.. На підставі викладеного,

Outcome: partial