Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 13.06.2015 відповідач позичив у нього 213 600,00 грн., що в еквіваленті становило 8 500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12.07.2016. Вказаний договір позики було укладено у письмовій формі та на підтвердження договору відповідачем була власноруч написана розписка про отримання вказаної грошової суми. Проте відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 213 600,00 грн., компенсацію (штраф) у розмірі 213 600,00 грн., нараховані відсотки у розмірі 105 494,38 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із матеріалів справи убачається, що за договором позики від 13.06.2015 [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 213 600,00 грн. із кінцевим терміном повернення не пізніше 14.07.2016 зі сплатою процентів від суми позики в розмірі 1% в день. Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Згідно розписки від 13.06.2015, написаної [PERSON], він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 213 600,00 грн., що в еквіваленті становить 8 500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 12.07.2016. Оригінал розписки знаходиться у позивача. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 5.7 Договору визначено, що у разі коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, він сплачує також компенсацію у розмірі 10-кратної позики. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином. Після укладення договору відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором не виконував, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором, яка становить 532 694,38 грн. та складається з: 213 600,00 грн. - заборгованість за договором позики; 105 494,38 грн. - заборгованість за відсотками, 213 600,00 грн. - штраф. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості, проте із пояснень позивача вбачається, що користуючись принципами пропорційності та розумності позивач вважає за можливе обмежитись стягненням процентів на рівні облікової ставки НБУ та компенсації у однократному розмірі позики. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов'язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved