Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Пальчиківської сільської ради Полтавського району, третя особа Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , про що 31.01.2003 р. Кіровською сільською радою Полтавського району Полтавської області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] проживала та була зареєстрована разом в позивачем у с. Карпусі Полтавського району де разом вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Пальчиківської сільської ради Полтавського району № 911 від 30.07.2019 р. на підставі запису у погосподарській книзі № 7. Останні роки тяжко хворіючи [PERSON] 21.06.2002 року склала заповіт згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] . Заповіт був складений в Абазівській дільничній лікарні за місцем стаціонарного лікування спадкодавця та посвідчений головою Абазівської сільської ради Полтавського району. Позивач маючи намір оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, а саме на земельні ділянки, що залишилися після [PERSON] звернувся до нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори, але за відсутності підтвердження документального факту реєстрації спадкового майна 08.08.2019 р. йому було відмовлено. Спадкова справа після [PERSON] не відкривалася, тобто, в шестимісячний термін ніхто не звертався із заявою про відкриття спадщини. Позивач спільним проживанням із спадкодавцем фактично прийняв спадщину. Крім нього інших спадкоємців не має. Згідно п. 4.14., п. 4.15., п. 4.20. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. видача свідоцтв про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Так, спадкодавець володіла земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га в с. Карпу сі Полтавського району Полтавської області. Згідно довідки Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 889 від 18.07.2019 р. відповідно запису № 14 у земельно-шнуровій книзі [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га в с. Карпусі Полтавського району Полтавської області. Записи у земельно-шнуровій книзі занесені у 1980-х роках, а правовстановлюючі документи на земельні ділянки не збереглися. Крім того, на той час не існувало державного реєстру земельних ділянок, отже право власності на спадкове майно не зареєстроване, що є головною перешкодою у оформленні позивачем права на спадщину, а довідка-виписка сільської ради із земельно-шнурової книги є головним і єдиним доказом володіння спадкодавцем вищевказаними земельними ділянками. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність позов підтримав. Від представника відповідача Пальчиківської сільської ради Полтавського району, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Від представника третьої особи Полтавської районної державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 31.01.2003 р. Кіровською сільською радою Полтавського району Полтавської області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] проживала та була зареєстрована разом в позивачем у с. Карпусі Полтавського району де разом вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Пальчиківської сільської ради Полтавського району № 911 від 30.07.2019 р. на підставі запису у погосподарській книзі № 7. [PERSON] 21.06.2002 року склала заповіт згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] . Заповіт був складений в Абазівській дільничній лікарні за місцем стаціонарного лікування спадкодавця та посвідчений головою Абазівської сільської ради Полтавського району. Позивач маючи намір оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, а саме на земельні ділянки, що залишилися після [PERSON] звернувся до нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори, але за відсутності підтвердження документального факту реєстрації спадкового майна 08.08.2019 р. йому було відмовлено. Спадкова справа після [PERSON] не відкривалася, тобто, в шестимісячний термін ніхто не звертався із заявою про відкриття спадщини. Позивач спільним проживанням із спадкодавцем фактично прийняв спадщину. Крім нього інших спадкоємців не має. Згідно п. 4.14., п. 4.15., п. 4.20. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. видача свідоцтв про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Так, спадкодавець володіла земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га в с. Карпусі Полтавського району Полтавської області. Згідно довідки Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 889 від 18.07.2019 р. відповідно запису № 14 у земельно-шнуровій книзі [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га в с. Карпусі Полтавського району Полтавської області. Записи у земельно-шнуровій книзі занесені у 1980-х роках, а правовстановлюючі документи на земельні ділянки не збереглися. Крім того, на той час не існувало державного реєстру земельних ділянок, отже право власності на спадкове майно не зареєстроване, що є головною перешкодою у оформленні позивачем права на спадщину, а довідка-виписка сільської ради із земельно-шнурової книги є головним і єдиним доказом володіння спадкодавцем вищевказаними земельними ділянками. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі частинами 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснено в п 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (саме оригіналом, а не копією). Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved