Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Завод по обробці кольорових металів» про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, посилаючись на те, що він з 13 квітня 2010 року по 25 грудня 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 25 липня 2012 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві. Зазначає, що висновком медико-соціальної експертної комісії йому вперше встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності у 2012 році. Просить суд на підставі ст.ст.173, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст.1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» стягнути з відповідача-роботодавця моральну шкоду, що полягає в тому, що він через травму опорно-рухового апарату тривалий час був прикутим до ліжка, зараз не може повноцінно виконувати буденні вправи - впевнено стояти, довго ходити, ходити сходами, постійно відчуває фізичну біль, німоту, млявість у пошкоджених кінцівках, змушений проходити періодичне лікування, не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені відносини з оточуючими людьми, яку визначає в еквіваленті 40 000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач додатково вказав на те, що він отримав травму 25 липня 2012 року через падіння з даху, де виконував ремонтні роботи щодо покрівлі. Ствердив, що на даху були аварійні плити, на одну з яких він випадково ступив. Також пояснив, що із засобів індивідуального захисту використовував лише каску, оскільки монтажних поясів ніхто не надівав та зазвичай не використовували через незручність. Дізнавшись про аварійне покриття даху, він відмовився від подальшої роботи, проте коли мав намір піти, стався нещасний випадок. Зазначив, що після травми протягом шести місяців перебував у лікарні, не міг ходити, оскільки отримав закритий компресійний перелом тіла грудних хребців, перелом хребта та ребра, лобкової і сідничної кістки; на сьогодні теж повноцінно не ходить, кожні півроку проходить лікування, потребує масажів, ін'єкцій. Представник позивача наголосив на тому, що акти форми Н-1 та Н-5 жодна зі сторін не оспорювала, вина працівника у актах встановлена не була, а пояснення позивача та представлені документи безумовно підтверджують заподіяння йому моральної шкоди. Просять суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Спочатку частково визнала позов, підтвердивши факт отримання позивачем травми виробничого характеру 25 липня 2012 року, та вважає що адекватне відшкодування моральної шкоди становитиме 3 000 грн. В подальшому зробила заяву про застосування строку позовної давності, на її думку, передбаченого ст.233 Кодексу законів про працю України, та на підставі цього просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, просить суд звернути увагу на те, що нещасний випадок трапився з вини позивача, оскільки він не застосував засоби індивідуального захисту - трос та монтажний пояс, які йому були видані, та про необхідність застосування яких йому було повідомлено під розписку. При цьому, позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності зважаючи на загальнолюдські моральні цінності. Також просить зауважити, що травма жодним чином не вплинула на загальний стан здоров'я позивача, який зараз почуває себе добре, втрата працездатності не незворотна, він є працездатним, лікування проходить лише у зв'язку з інвалідністю, жодних наслідків травми не видно, відносини з оточуючими не змінились, а відповідач-роботодавець надавав усіляку матеріальну допомогу понад встановлені законодавством гарантії. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, провівши допит свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] з 13 квітня 2010 року до 25 грудня 2013 року включно перебував у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Артемівський завод по обробці кольорових металів», яке 6 квітня 2011 року перейменовано на публічне акціонерне товариство «Артемівський завод по обробці кольорових металів», а в подальшому на публічне акціонерне товариство «Завод по обробці кольорових металів» (далі - ПАТ «Завод по обробці кольорових металів»), про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці серії АА №125017, виданій на ім'я позивача (а.с.18-19). Зокрема, з 13 квітня 2010 року до 18 лютого 2013 року включно перебував на посаді слюсаря-ремонтника четвертого розряду ділянки капітальних ремонтів та виготовлення нестандартного обладнання ремонтного цеху; з 19 лютого 2013 року до 5 листопада 2013 року включно - на посаді слюсаря-інструментальника п'ятого розряду ділянки капітальних ремонтів та виготовлення нестандартного обладнання ремонтного цеху; з 6 листопада 2013 року до 25 грудня 2013 року включно - на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті служби безпеки та охорони заводу. З 25 грудня 2013 року звільнений з роботи за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. У відповідності до акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 25 липня 2012 року о 12.45 год. на ПАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів», форми Н-5, затвердженого головою правління ПАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» 27 липня 2012 року (а.с.8-11), 25 липня 2012 року з [PERSON] трапився нещасний випадок за таких обставин. Працюючи у зміну з 7.00 до 14.00 год., бригада слюсарів-ремонтників, що складалася з чотирьох людей, під керівництвом майстра [PERSON], проводила зміну зношених бетонних плит покриття ділянки покрівлі пресово-волочильного цеху на полегшені металеві. Роботи виконувались згідно з Проектом організації робіт по заміні плит покриття, за архівним номером ПЗ-33-2004, та Порядком допуску до виконання небезпечних робіт. Вказані роботи виконувались у такій послідовності: за допомогою сокири здійснювалась обрубка м'якої покрівлі під трьома плитами, які підлягають заміні, кількість шарів руберойду становила 10 та більше; зняття підрубленого м'якого покриття та утеплювача; поштучне зняття старих та укладання нових плит. Зробивши заміну дванадцяти плит, бригада приступила до обрубки м'якої покрівлі над наступними трьома плитами, які підлягають заміні. Через відносно високу температуру повітря відбулося розм'якшення м'якої покрівлі (руберойду та бітуму), що вимагало докласти більше зусиль для рубки, та при цьому бригада помітила, що відбувається руйнування бетонних плит та падіння шматків бетону у цех. Біля 12.15 год. бригада закінчила роботу по обрубці м'якої покрівлі, зняла монтажні пояси та сіла у тіні ліхтаря, чекаючи приходу майстра та прийняття рішення про їх подальші дії. О 12.30 год. майстер [PERSON], піднявшись на покрівлю цеху, вислухав інформацію про ситуацію, яка склалась, та не застосував додаткових заходів безпеки, тобто не здійснив укладки додаткових дерев'яних настилів. Майстер, не одягнувши сам та не зажадавши від членів бригади надіти монтажні пояси та пристебнутися до страхувального тросу, підійшов з бригадою до місця проведення робіт, а слюсар [PERSON], підійшовши до краю обрубаної частини м'якої покрівлі, спробував її підняти з метою візуального огляду стану плити. У цей час сталося обвалення плит покриття, прогин м'якої покрівлі та їх падіння униз разом зі слюсарем. При падіння [PERSON] зачепився руками за трубні комунікації, укладені по нижньому поясу металевих ферм перекриття (висота близько 7 м), а потім впав на технологічні ваги, які стояли унизу. В акті причинами настання нещасного випадку вказані: невиконання посадових обов'язків [PERSON] - майстром ремонтного цеху, [PERSON] - майстром з ремонту обладнання ремонтного цеху, [PERSON] - начальником ремонтного цеху; незастосування засобів індивідуального захисту. Діагноз травмованого - «забій грудного відділу хребта; забита рана лівої скроневої області; садна правого стегна, верхніх кінцівок». Нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, та складено акт №3, форми Н-1, про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений головою правління ПАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» 27 липня 2012 року (а.с.14-17). Відомості, вказані у акті відповідають викладеним; діагноз травмованого - «забій грудного відділу хребта; забита рана лівої скроневої області; садна правого стегна, верхніх кінцівок». У подальшому 10 серпня 2012 року складено доповнення до акту №3 від 27 липня 2012 року (а.с.12), доповнення не затверджено головою правління ПАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів». Комісія змінила діагноз потерпілого на «закритий компресійний перелом тіла 10-11 грудних хребців І-го ступеня; закритий перелом лобкової та сідничної кісток з обох сторін; забита рана скроневої області; удари, садна тіла та кінцівок». Звертає на себе увагу та, що це доповнення до акту №3 від 27 липня 2012 року є доповненням розділу «Діагноз» акту форми Н-1 №3 та форми Н-5 від 27 липня 2012 року; цей додаток вирішено вважати невід'ємною частиною актів форми Н-1 №3 та форми Н-5 від 27 липня 2012 року. Згідно з листом головного лікаря Центральної районної лікарні м.Артемівська від 13 вересня 2012 року №1389 (а.с.58) уточнений діагноз [PERSON] наступний: закритий осколковий перелом тіла Th9, Th10, Th11, перелом лівого поперечно відростка Th9 хребта і переломи задніх відрізків 9-10 ребра зліва; закритий перелом лобкової і сідничної кісток з обох сторін; садна бедра справа». Після уточнення діагнозу доповнення до актів від 27 липня 2012 року не вносились. [PERSON] у зв'язку з травмою перебував на стаціонарному лікуванні з 25 липня 2012 року до 29 серпня 2012 року, на амбулаторному - з 30 серпня 2012 року до 5 лютого 2013 року включно (а.с.53-56). Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ №377761 (а.с.57) [PERSON] 5 лютого 2013 року первинно встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом, ураженням опорно-рухового апарату. Висновок про умови та характер праці - може працювати без тяжкого фізичного навантаження, без тривалого вимушеного положення стоячи. Довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №480 210 (а.с.93), серії АВ №0600893 (а.с.13, 95) [PERSON] підтверджено третю групу інвалідності, останній раз до 1 березня 2018 року. Висновок про умови та характер праці - може працювати без тяжкого фізичного навантаження, без тривалого вимушеного положення тіла, тривалої ходьби. Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії ДОН-04 №041454 [PERSON] 5 лютого 2013 року вперше встановлено 40% втрати працездатності у зв'язку з трудовою травмою, отриманою 25 липня 2012 року (а.с.40). За результатами повторного огляду підтверджено 40% втрати працездатності довідками серії 10 ААА №236578 (а.с.94), серії АБ №0039905 (а.с.96), дата наступного переогляду - 10 лютого 2018 року. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Зазначені роз'яснення викладені у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до роз'яснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Положення про те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, підтверджується, зокрема, правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 квітня 2012 року у справі №6-26цс12. Таким чином, при вирішенні спору суд керуються законодавчими актами, які діяли на момент виникнення у позивача-потерпілого права на відшкодування шкоди - дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності вперше, тобто станом на 5 лютого 2013 року. Відповідно до положень ст. 153 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на 5 лютого 2013 року) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Представник відповідача в судовому засіданні наголосила на тому, що, на її думку, нещасний випадок трапився з вини самого позивача, оскільки він не користувався індивідуальними засобами безпеки, зокрема монтажним поясом, хоча про необхідність такого знав, оскільки працівникам проводились постійні інструктажі з охорони праці, про що свідчать відповідні підписи серед інших і позивача. Так, відповідно до Інструкції з охорони праці для робочих, зайнятих ремонтом покрівлі, затвердженої наказом голови правління ПАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» від 15 квітня 2010 року №131 забороняється перебувати та виконувати роботи на висоті без застосування монтажного поясу та страхових тросів. На виконання робіт по заміні плит перекриття цеху №2 ПАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» в період з 6.00 год. 24 липня 2012 року до 13.00 год. 27 липня 2012 року видано наряд-допуск на виконання робіт підвищеної безпеки від 24 липня 2012 року. У допуску міститься підпис біля прізвища [PERSON] про отримання інструктажу з техніки безпеки 24 липня 2012 року (а.с.75-76). У судовому засіданні [PERSON] підпису свого не упізнав, однак не заперечив поінформованості про техніку безпеки та охорону праці. У пояснювальних записках осіб, причетних до нещасного випадку, що стався 25 липня 2012 року з [PERSON], [PERSON] (а.с.77), [PERSON] (а.с.78), [PERSON] (а.с.79) вказали про те, що вони та [PERSON] на момент нещасного випадку перебували на даху без використання монтажних поясів. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які на даний час продовжують працювати у ПАТ «Завод по обробці кольорових металів», надали показання про те, що на час нещасного випадку, що стався 25 липня 2012 року з [PERSON], ніхто з бригади, яка працювала на даху, не використовував монтажних поясів, хоча страхувальний трос був натягнутий, а пояси видані, тобто існувала реальна можливість їх використати. При цьому, на той час майстер [PERSON] сам не використовував монтажного поясу та належним чином не проконтролював їх використання працівниками, під час виконання роботи постійно не наглядав за процесом, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Свідок [PERSON] також надав показання про те, що він теж був членом бригади, а монтажні пояси не використовували, оскільки заплутувались у них. Свідки також надали показання про те, що не пам'ятають як саме вплинула травма на стан здоров'я [PERSON] При цьому, у акті форми Н-5 від 27 липня 2012 року зазначено осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку - [PERSON], [PERSON], [PERSON], за наслідками чого вони були притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Причиною настання нещасного випадку зазначено незастосування засобів індивідуального захисту, однак не вказано ким. Це ж відображено і в акті форми Н-1 від 27 липня 2012 року. Крім того, листом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Артемівську Донецької області від 18 липня 2016 року №06-1299 (а.с.39) підтверджується, що вина потерпілого [PERSON] у нещасному випадку від 25 липня 2012 року встановлена не була. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на 5 лютого 2013 року) передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте зі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Крім того, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено у новій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року. Так, відповідно до ч.8 ст.36 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Конституційний Суд України в п. 4.1. рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Згідно з ч.1 ст.1167Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1 ст.1168 Цивільного кодексу України). Виходячи з положення ч.3 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як встановлено судом, ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків внаслідок виробничої травми 25 липня 2012 року позивачеві спричинено моральну шкоду. Суд враховує обставини нещасного випадку виробничого характеру, що стався 25 липня 2012 року, ступінь вини позивача, який не користувався монтажним поясом, як і усі інші члени ремонтної бригади, роботи проводились без контролю та постійного нагляду майстра; характер травм, які отримав позивач, перебування у тимчасовій непрацездатності впродовж більш ніж півроку після отримання травми, отримання третьої групи інвалідності; глибину та тривалість моральних і фізичних страждань позивача, у якого наявний стійкий больовий синдром, після зрощення переломів відбулась деформація 9-11 хребців, незначне зміщення лобкової та сідничної кістки, про що свідчать рясні записи в представленій для огляду в судовому засіданні медичній карті амбулаторного хворого; позивач повинен перебувати під постійним наглядом травматолога та невролога, проходити медикаментозне лікування, потребує санаторно-курортного лікування, повинен докладати додаткові зусилля для організації свого життя, відвідування лікарів, контролювати тривалість ходьби, через травму був переведений на інші, легші посади, після звільнення у 2013 року не зміг працевлаштуватись, відтак наслідки травми значно впливають на якість соціальних зв'язків. Також суд зважає на незабезпечення відповідачем-роботодавцем безпечних умов праці позивачеві, відсутність додаткових заходів безпеки, наявність яких не незалежала би від дій та волі працівників, таких як ферми, захисні сітки тощо. Так, відповідно до Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 27 березня 2007 року №62, для створення безпечних умов під час виконання робіт на висоті необхідно: забезпечити наявність, міцність і стійкість огороджень, риштувань, настилів, драбин тощо; забезпечити працівників необхідними засобами захисту та використовувати їх за призначенням; виконувати у повному обсязі організаційні та технічні заходи, передбачені цими Правилами; застосовувати технічно справні машини, механізми і пристрої, укомплектовані необхідною технічною документацією; забезпечити необхідну освітленість на робочих місцях та безпечні проходи до них; уживати заходи щодо усунення або зменшення впливу шкідливих та/або небезпечних факторів; ураховувати метеорологічні умови, а також стан здоров'я працівників, які виконують роботи на висоті (п.1.5). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що отримана позивачем травма виробничого характеру спричинила та продовжує спричиняти позивачеві певний рівень моральних страждань, оскільки зумовила порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, негативно відбилася на його фізичному та психічному стані, змусила його змінити спосіб життя. Разом з тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди на суму 40 000 грн. Розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має відповідати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав. Враховуючи наведені конкретні обставини справи, характер правопорушення, ступінь вини працівника та роботодавця у настанні нещасного випадку, ступінь втрати працездатності, її тимчасовість, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в еквіваленті 10 000 грн. Крім того, посилання представника відповідача на необхідність застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 Кодексу законів про працю України, суд до уваги не приймає. Строки звернення до суду для вирішення трудового спору (які застосовуються без заяви сторони у спорі) на ці правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюється. При цьому відповідно до п.3 ч.1 ст.268 Цивільного кодексу України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків, та судового збору на користь держави, на підставі ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial