Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» про стягнення одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію. Позивач зазначив, що 16.05.2013 р. він був звільнений з Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» у зв'язку з виходом на пенсію, де працював з 28.01.1992 р. по 16.05.2013 р., тобто більше 20 років. Позивач зазначає, що відповідно до колективної угоди ПАТ «Запоріжкокс» працівникам підприємства виплачується при виході на пенсію, одноразова матеріальна допомога, розмір якої визначається в залежності від стажу роботи на підприємстві, а саме: при стажі від 7,5 до 15 років - в розмірі середньомісячної зарплати; при стажі від 15 до 20 років - в розмірі двохмісячної середньомісячної зарплати; при стажі від 20 років і більше - в розмірі трьохмісячної середньомісячної зарплати. Позивач вважає, що відповідачем не вжито заходів щодо нарахування та виплати йому одноразової матеріальної допомоги в розмірі трьохмісячної середньої заробітної плати, передбаченої умовами колективного договору, у зв'язку з чим був змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали повністю позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON] працював на ПАТ «Запоріжкокс» більше 20 років та звільнився у зв'язку з виходом на пенсію, тому відповідно до колективної угоди має право на отримання одноразової матеріальної допомоги у розмірі трьох середньомісячних зарплат. Представник відповідача Грекова Н.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень пояснила, що діючим законодавством України, Законом України від 16.12.1993 р. № 3721 «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в України», Кодексом законів про працю України не передбачена одноразова грошова виплата громадянам в зв'язку з виходом на пенсію. Гарантованої виплати в зв'язку з виходом на пенсію діючим законодавством України не передбачено, тому підприємство вправі самостійно розробляти положення та встановлювати розмір і умови нарахування та виплати такої одноразової допомоги працівникам. На ПАТ «Запоріжкокс» встановлено ряд компенсаційних виплат, в тому числі одноразову допомогу в зв'язку з виходом на пенсію. Всі ці виплати передбачені в колективному договорі ПАТ «Запоріжкокс», і не протирічать діючому законодавству України. Для виплати та нарахування саме таких компенсацій на ПАТ «Запоріжкокс» розроблені положення та передбачено умови, за яких можливе їх нарахування та виплата. На ПАТ «Запоріжкокс» укладено колективний договір, який є чинним, в якому у п. 5.4 встановлено виплату працівникам підприємства при виході на пенсію одноразової допомоги, розмір якої визначається в залежності від стажу роботи на підприємстві. Виплата цієї одноразової допомоги здійснюється на підставі діючого на підприємстві «Положення про виплату одноразової матеріальної допомоги працівника», яке є додатком до колективного договору ПАТ «Запоріжкокс». Представник відповідача зазначила, що одноразова матеріальна допомога є компенсаційною виплатою, тому виплачується за рахунок власних коштів підприємства, і в Положенні встановлено її порядок нарахування і виплати. Відповідно до наказу (розпорядження) про прийом на роботу від 28.01.1992 р. № 33 [PERSON] був прийнятий в коксовий цех на Запорізький коксохімічний завод слюсарем-ремонтником 5 розряду, за наказом № 232 від 03.07.2013 р. [PERSON] звільнено з ПАТ «Запоріжкокс» за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію. Однак, 17.05.2013 р. в 07 год. 45 хв. на центральній прохідній ПАТ «Запорізжкокс», КПП № 3 працівниками охорони ТОВ «Охоронний холдинг», яка здійснює охорону підприємства, при проході на підприємство [PERSON] затриманий, за підозрою знаходження у стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку з затриманням [PERSON] за появу на роботі у стані алкогольного сп'яніння, працівниками охорони складено протокол про порушення № 147 від 17.05.2013 р., який підписано начальником зміни № 1 ТОВ «Охорони холдинг» Степановим В.В., помічниками начальника зміни № 1 Сопронюк О.А., Лиманським А.П. у присутності майстра коксового цеху [PERSON] Для підтвердження чи спростування перебування [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння, його направлено на медичний огляд до Комунальної установи «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради. За результатами медичного огляду в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» [PERSON] 17.05.2013 р. о 8 год. 25 хв. складений Висновок № 5341, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп'яніння і його не допущено до роботи. 20.05.2013 р. [PERSON] на роботу не з'явився, і надав заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, в якому зазначив дату - 17.05.2013 р. Однак, незважаючи на те, що [PERSON] з'явився на роботі 17.05.2013 р. у стані алкогольного сп'яніння, його звільнили 16.05.2014 р. тобто останнім робочим днем. На ПАТ «Запоріжкокс» затверджені правила внутрішнього трудового розпорядку працівників ПАТ «Запоріжкокс», які є обов'язковими до виконання. За правилами п. 5.5 цього Положення, працівника, який з'явився на роботі в стані алкогольного сп'яніння, адміністрацію не допускає до роботи, і цей день для працівника є прогулом. До працівника можуть застосовуватись дисциплінарні стягнення - догана, звільнення. Також і Колективний договір публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» на 2011-2012 роки встановлює, що відповідає п. 6.13.2-6.13.6, право при порушенні трудової дисципліни працівниками застосовувати заходи щодо позбавлення премій заохочень, допомоги. За появу на роботі в стані алкогольного сп'яніння, наркотичного сп'яніння застосовувати заходи згідно з діючим законодавством. Однак, ПАТ «Запоріжкокс» зважило на прохання самого позивача не звільняти його по ст. 40 п. 3 КЗпП України, не вносити до трудової книжки цей страшний для нього запис, за появу на роботі в стані алкогольного сп'яніння, і надало можливість позивачу звільнитися за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Виплата одноразової матеріальної допомоги не носить обов'язкового характеру, бо в кожному конкретному випадку приймається рішення начальником структурного підрозділу, яким готується подання генеральному директору, з урахуванням бездоганної багатолітньої праці впродовж трудової діяльності конкретного працівника і узгоджується з генеральним директором ПАТ «Запоріжкокс». Начальник коксового цеху Вовкодав А.В. в якому працював позивач, не надав подання на ім'я генерального директор ПАТ «Запоріжкокс» про нарахування та виплату позивачеві одноразової матеріальної допомоги при звільненні за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію. Навіть на заяві позивача про звільнення вказав про дисциплінарний проступок позивача, його появу на роботі 17.05.2013 р. в стані алкогольного сп'яніння, за який позивач мав би бути звільнений за ініціативою адміністрації за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Отже, згідно з нормами колективного договору публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» на 2011-2012 роки, «Положення про виплату одноразової матеріальної допомоги працівникам ПАТ «Запоріжкокс» при звільненні за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію», виплата одноразової матеріальної допомоги не носить обов'язкового характеру, а нараховується і виплачується працівникам ПАТ «Запоріжкокс» при звільненні за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію, і може виплачуватись в межах коштів передбачених на підприємстві, на підставі належним чином узгодженого подання начальника структурного підрозділу. Позивачеві, одноразова матеріальна допомога в зв'язку з виходом на пенсію, взагалі не нараховувалась, як не було видано і наказу по підприємству про таку виплату, у зв'язку з тим, що не подавалась подання начальником коксового цеху генеральному директору ПАТ «Запоріжкокс». Представник відповідача вважає, що це рішення має належне обґрунтування, що підтверджується належними документами про порушення позивачем трудової дисципліни. Окрім того, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, за захистом свого права, що встановлений ст. 233 КЗпП України, просить застосувати строк позовної давності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON], суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] з 28.01.1992 р. по 16.05.2013 р. працював на ПАТ «Запоріжкокс», тобто більше 20 років. Відповідно до наказу № 93 [PERSON] звільнений з ПАТ «Запоріжкокс» 16.05.2013 р. у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Пунктом 5.4 Колективного договору ПАТ «Запоріжкокс» передбачена одноразова виплата працівникам підприємства у зв'язку із виходом на пенсію, розмір якої визначається залежно від стажу роботи на підприємстві, а саме: при стажі від 20 років і більше - в розмірі трьох середньомісячних зарплат. Ні яких обмежень, щодо позбавлення працівників одноразової виплати у зв'язку з виходом на пенсію ні Колективним договором ні «Положення про виплату одноразової матеріальної допомоги працівникам ПАТ «Запоріжкокс» не передбачено. Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Хоча представник відповідача і наполягає на тому, що [PERSON] порушено трудову дисципліну (поява на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння), однак як свідчить наказ, його звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, у зв'язку з чим він має право на виплату одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, як передбачено колективним договором. Відповідно до п. 5.5 «Положення про виплату одноразової матеріальної допомоги працівникам ПАТ «Запоріжкокс» працівника, який з'явився на роботу у стані алкогольного сп'яніння, адміністрація не допускає до роботи у цей робочий день, що є прогулом. Однак, прогул офіційно ніде не зафіксовано, [PERSON] звільнено з роботи не за прогул, а за власним бажанням. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] 17.05.2013 р. був затриманий на прохідній заводу у стані алкогольного сп'яніння суд до уваги не приймає, так як звільнено [PERSON] 16.05.2013 р. Для розрахунку розміру матеріальної допомоги, що підлягає стягненню позивачу, суд застосовує Постанову Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 р. № 100, згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з довідкою ПАТ «Запоріжкокс» від 25.12.2013 р. № 26/720 розмір заробітної плати [PERSON] в березні 2013 року складав 3 494,31 грн., а в квітні - 4 512,71 грн., яку представник відповідача не оспорює. У зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 4 003,51 * 3 = 12 010,53 грн., що дорівнює трьом середньомісячним заробітним платам, без урахування податків та обов'язкових платежів. Посилання представника відповідача на пропуск позивача строку звернення до суду, суд також вважає необґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 2 Закону України Про оплату праці заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та з інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Окрім того, рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 р. № 8-рп/2013 по справі № 1-13/2013 роз'яснено: «В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат». Таким чином, суд вважає, що ці компенсаційні виплати, на які має право [PERSON] відповідно до колективного договору, відносяться до заробітної плати, і не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення цих виплат. Наказом № 93, який складено 20.05.2013 р. [PERSON] звільнено 16.05.2013 р. на підставі заяви від 17.05.2013 р., у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України, що не заперечується представником відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведеними надані суду доказами. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved