Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 44127 ,90 грн. та моральної шкоди в сумі 25000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з вересня 1993 року працював в Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія» на посаді провідного гідрогеолога . 31.12.2013 року звільнений з роботи за ст.38 КЗПП України. При звільненні з роботи відповідач не зробив розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП України. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Зазначає , що діями відповідача спричинена моральна шкода, яку оцінює в 25000 грн., оскільки із-за відсутності коштів змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме часто хворіє, знаходиться на диспансерному обліку , із-за відсутності коштів не може пройти санаторно-курортне лікування. До судового засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність та повне підтримання позовних вимог ( а.с. 36). Представник відповідача в судові засідання не з»явився, належним чином рекомендованим листом повідомлено про час і місце розгляду справи ( а.с. 35), поважні причини неявки суду не повідомлено. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд ухвалює справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. З 7 вересня 1993 року позивач працював в Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія» на посаді провідного гідрогеолога . 31.12.2013 року звільнений з роботи за ст.38 КЗПП України., що підтверджується трудовою книжкою (а. с. 5-6). При звільненні з роботи відповідач не зробив розрахунку з позивачем відповідно до ст. 116 КЗпП України, що підтверджується довідкою від 14.01.14 року (а.с. 4) , заборгованість становить - 44127,90 грн. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Законом. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних дів. Згідно до положень ч.І ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату власної праці відповідно до актів законодавства. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку , щодо часткового задоволення позову. Оскільки на час винесення рішення у справі, спору між сторонами, щодо розміру заборгованої заробітної плати не має , в цій частині позов підлягає задоволенню в розмірі - 44127,90 грн без врахування обов»язкових відрахувань та зборів. В частині позову про відшкодування моральної шкоди в сумі 25000 грн., суд дійшов висновку щодо часткового задоволення. Відповідно до статті 2371 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Вказане кореспондується і п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями від 25.05.2001року №5 підставами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та аявність причинного зв»язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні. В судовому засіданні встановлено, що підприємством тривалий час виплата заробітної плати позивачу проводилася із затримками, що підтверджується приписом Територіальної державної інспекції з питань праці від 20.11.13 року ( а.с. 9,10), яким були встановлені дані порушення. Зазначеним було порушено звичний ритм життя позивача, вказане призвело до моральних страждань та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, останній хворіє та міг належним чином вжити заходи до свого лікування, а тому , суд приходить до висновку про задоволення позову в межах доведеної суми моральної шкоди - 3000грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 441,30 грн. судового збору та 243,60грн. судового збору за вимоги про стягнення моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved