Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 13.02.1999 року відділом РАГС Суворовської адміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №93. При цьому позивач посилався на те, що за час спільного життя між ними виявилась невідповідність характерів, істотна відмінність у поглядах на сімейне життя, було відсутнє взаєморозуміння. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, проживають окремо з 2012 року, від розірвання шлюбу утримувала наявність неповнолітнього сина, однак після його трагічної смерті 07.12.2016 року для збереження сімейних стосунків не залишилося жодних підстав. Позивач звернувся до суду із заявами, що зареєстровані 31.05.2017 року та 07.06.2017 року, про підтримання вимог за позовом у повному обсязі та проханням розглядати справу за його відсутності, заперечував проти ухвалення заочного рішення, зазначивши також, що час на примирення йому не потрібен, дружина не бажає розривати шлюб через органи РАЦС. Відповідачка до судового засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була своєчасно та належним чином сповіщена шляхом ознайомлення 31.05.2017 року з матеріалами справи та отриманням копій необхідних документів (а.с.16.), на адресу суду надіслала письмові заперечення та просила справу припинити, посилаючись на те, що за відсутності неповнолітніх дітей шлюб підлягає розірванню через органи РАЦС. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.1 ст.169 ЦПК України, відсутні. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.02.1999 року відділом РАГС Суворовської адміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №93. Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, сумісно не проживають на протязі тривалого часу, після трагічної смерті 17-річного сина - [PERSON], їх спілкування ускладнилось. Відповідачкою не спростовано належними і допустимими доказами ствердження позивача щодо її ухилення від розірвання шлюбу в органах РАЦС. Отже, сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і позивач не має наміру їх поновлювати, сім`я носить виключно формальний характер. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню позивача і шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved