Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, який в процесі розгляду справи уточнив. В обгрунтування позову зазначив, що із казеним підприємством «Науково виробничий комплекс «Іскра» перебував в трудових відносинах, працював за спеціальністю слюсаря. Висновком МСЕК від 28.02.2007 року йому встановлено 45 % втрати професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві безстроково. Через трудове каліцтво порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізувати повною мірою свої звички та бажання. Починаючи з 2007 року перебуває на диспансерному обліку, стан його здоров'я погіршився, завдяки чому він вимушений кожного року звертатися за медичною допомогою та проходити курси лікування, позбавлений можливості працювати у цій галузі і матеріально забезпечувати свою родину, також позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по господарству. Таке самопочуття, яке зумовлено травмою на виробництві, коли позивач не може належним чином організувати свою життєдіяльність, завдає йому душевних страждань. Просив у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідачів на свою користь солідарно 45000 грн. та 500 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, наполягає на його задоволенні у повному обсязі. Представник казеного підприємства «Науково виробничий комплекс «Іскра» заперечує проти задоволення позову. В обгрунтування заперечень пояснив, що шкода здоров'ю позивача заподіяна внаслідок його винної поведінки, що полягала у виготовлені деталі в особистьих цілях без дозволу адміністрації, вини відповідача в незабезпеченні безпечних умов праці, що призвели до настання каліцтва, немає, тому немає підстав для покладення на підприємство відповідальності за моральну шкоду. Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань також позов не визнала, посилаючись на те, що з 01.01.2008 року відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди припинено. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач перебував із казеним підприємством «Науково виробничий комплекс «Іскра» в трудових відносинах з 19.12.1973 року до 26.04.2000 року та з 28.05.2001 року до 02.07.2007 року, коли звільнився за станом здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8, 9). За час перебування у трудових відносинах з відповідачем працював за спеціальністю слюсаря механоскладальних робіт. 11 грудня 1974 року стався нещасний випадок, у зв'язку з яким позивач набув ушкодження лівого ока. Внаслідок зазначеного каліцтва висновком обстеження медико-експертної комісії від 28.02.2007 року йому встановлено третю групу інвалідності з 45 % втрати професійної працездатності безстроково (а. с. 6). Згідно з актом форми Н-1 від 14 березня 1975 року (а.с.7) причиною нещасного випадку на виробництві є відсутність огорожі на полировальній бабці, відсутність контролю з боку майстрів за виконанням робіт, грубе порушення трудової дисципліни з боку [PERSON] Як випливає із змісту цього акту, [PERSON], маючи завдання від бригадира [PERSON] на виготовлення деталей ВЮ 5060165, залишив робоче місце, самовільно взяв деталь для особистих цілей і почав здійснювати її полировку на полировальній бабці. Під час полировки гострою частиною деталі зірвало круг з полировальній бабці і детіл'ю, яку зірвало з рук, [PERSON] був травмований в область обличчя під лівим оком. Основною причиною нещасного випадку є грубе порушення [PERSON] трудової дисципліни. З 07.02.2007 року позивач перебуває на обліку у віділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі і йому в рахунок відшкодування матеріальної шкоди призначені страхові виплати, які він отримує щомісяця. У відповідності до п. 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди), підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нешасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зупинено на 2006 рік, а згідно п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію абзацу четвертого статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застахованим і членам їх семей незалежно від часу настання страхового випадку), пудпункту «е» пункту 1 частини першої, частини третьої статті 28; абзацу десятого пункту 7 частини сьомої статті 17 та пункту 7 частини першої статтй 22 в частині надання підприємством фінансової допомоги на безповоротній основі;частини третьої статті 34; частини п'ятої статті 47 (в частиниі знижок та надбавок до розміру страхового внеску) Закону зупинено на 2007 рік. Таким чином, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі не несе відповідальність за моральну шкоду, завдану внаслідок нещасного випадку на виробництві. За змістом ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-побутові умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст. 173 КзпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Вирішуючи позов, суд враховує право [PERSON], що передбачене ст. 173 КЗпП України, на відшкодування шкоди, яка пов'язана з виконанням трудових обов'язків, реалізація якого врегульована положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІК від 23.09.1999 року, а також те, що з настанням стійкої втрати працездатності за висновком МСЕК він набув права на отримання страхових виплат, передбачених зазначеним Законом. За змістом ст. ст. 13, 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим, також є страховим випадком. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В силу ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з наведених правил цивільного законодавства, однією з підстав, лише сукупність яких може зумовити настання відповідальності за спричинення моральної шкоди, є винна поведінка особи, що її завдала. Суд враховує твердження представника позивача, що обставини каліцтва позивача визнані випадком, який пов'язаний з виробництвом, але не погоджується з її твердженнями, що за таких обставин у позивача є суб'єктивне право на отримання компенсації за моральну шкоду, виходячи з таких підстав. Як випливає із змісту згаданих статей 13, 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», наявність вини потерпілого в порушенні правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. У зв'язку з викладеним позивач як застрахована особа за змістом Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» набув права на отримання страхових виплат і соціальних пільг, які передбачені ст. 28 Закону, і отримує їх. В силу ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисциплін, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 159 КЗпП України працівник зобов'язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; додержувати зобов'язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди; співробітничати з власником або уповноваженим ним органом у справі організації безпечних та нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоров'ю або людей, які його оточують, і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або іншу посадову особу. Наведені положення законодавства про працю узгоджуються із змістом ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», згідно із якою застрахований зобов'язаний, зокрема, знати та виконувати вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, що стосуються застрахованого, а також додержуватися зобов'язань щодо охорони праці, передбачених, колективним договором (угодою, трудовим договором, контрактом) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, суд враховує, що за змістом акту про нещасний випадок на виробництві причиною отримання позивачем каліцтва є його нехтування правилами безпеки праці, яке виявилось у самостійної, без відповідного дозволу адміністрації полировки деталі в особистих цілях, що призвело до потрапляння деталі до обличчя позивача в області ока. Таким чином, суд вважає, що будучи обізнаним про правила безпечної поведінки на виробництві, позивач при виконанні робіт, що потягли настання нещасного випадку, проігнорував ці правила, саме його винна поведінка зумовила спричинення шкоди його здоров'ю, що не дає суду підстав для покладення відповідальності за моральну шкоду на роботодавця. Зазначені переконання суду підкріплює та обставина, що позивач, який за умови незгоди зі змістом акту про нещасний випадок мав би його оскаржити, між тим протягом 40 років не скористався цим правом, погодився з висновком комісії з розслідування нещасного випадку в частині констатації його вини. У відповідності з ч. 1 ст. 88 ЦПК України вимоги про стягненя витрат на правову допомогу задовленню теж не підлягають.

Outcome: dismissed