Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач\~звернувся\~до суду з позовом про визнання права власності на обєкт нерухомості за набувальною давністю з тих підстав, що 14 квітня 2004 року через Українську універсальну товарну біржу ним було куплено примішення колишньої автостоянки, розташованої за адресою вул. Леніна, 14, с. Підвисоке Новоархангельського району Кіровоградської області. Продавцем була Добровеличківська МДПІ в особі [PERSON] відділення. 07 липня 2014 року позивач звернувся із заявою до реєстраційної служби [PERSON] РУЮ про реєстрацію прав на нерухоме майно, в чому йому було відмовлено, так як біржовий контракт нотаріально не посвідчений. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, пояснивши при цьому, що попереднім власником майна була податкова інспекція, і на товарній біржі позивачем було придбано приміщення колишньої автостоянки. Вказаним приміщенням позивач володіє із 14.04.2004 року. Вчасно позивач оформлення прав не здійснив, оскільки вимагалось оформлення прав на земельну ділянку, на якій розміщене приміщення. З приводу ідентифікації предмета контракту та накладної від 14.04.2004 року представник суду пояснень не надав, повідомив, що рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень не оскаржувалось. Представник відповідача [PERSON] відділення Маловисківської ОДПІ в судове засідання незявився, до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області також в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії біржового контракту № 0025 від 14 квітня 2004 року між [PERSON] відділенням Добровеличківської МДПІ та [PERSON] заключено контракт про купівлю-продаж приміщення колишньої автостоянки. Однак вказаний контракт не містить чіткої назви предмета контракту, зазначено лише-приміщення колишньої автостоянки, без зазначення адреси розміщення нерухомості, його технічних характеристик( площа, етажність, інше). Відповідно до копії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 14423986 від 14 липня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на приміщення колишньої автостоянки, що розташоване по вул. Леніна, 16, с. Підвисоке Новоархангельського району Кіровоградської області за [PERSON] у звязку з тим, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно до положень\~ст.15 Закон України «Про товарну біржу», що діяв на час укладання угоди, укладений на біржі договір не підлягає нотаріальному посвідченню. \~\~Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Статтею 650 ЦК України\~визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. \~\~ Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» ( в редакції на час спірних правовідносин) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Частиною 1\~статті 344 ЦК України\~передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і\~продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном\~протягом\~десяти років, або рухомим майном\~протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на вказаній підставі, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Відповідно до приписів ч. 4\~статті 344 ЦК України\~права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: \~\~- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; \~\~- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; \~\~- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. \~\~\~\~За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. \~\~\~\~ Окрім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що діяв на час укладання угоди, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Позивачем не надано доказів реєстрації біржевого контракту і тому не зареєструвавши контракт на біржі, позивач повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на нерухомість. В п.11 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року зазначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Зазначений статус як безхазяйне приміщення автобусної зупинки відповідно до накладної, яка міститься у матеріалах справи, судом не може бути прийнята до уваги, оскільки позивачем не надано доказів статусу майна у відповідності до вимог ст. 335 ЦК України. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed