Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат на професійне навчання. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 03.06.2015 року між [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України у Миколаївській області (правонаступником якого є позивач [PERSON] поліції охорони в Миколаївській області), Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України та відповідачем [PERSON] було укладено договір №420 про навчання відповідача за кошти позивача у Вінницькому вищому професійного училища Департаменту Державної служби охорони при МВС України. За умовами даного договору позивач зобовязався перерахувати навчальному закладу кошти на професійну підготовку відповідача 15317,09 грн., а відповідач зобовязався після закінчення навчання при бути до підрозділу позивача та відпрацювати три роки після закінчення навчання. Відповідач після закінчення навчання за 18.09.2015 року відпрацював у позивача до 31.05.2018 року та звільнився за власним бажанням, відпрацювавши таким чином два роки вісім місяців тринадцять днів. На підготовку відповідача позивач витратив 16803,15 грн., з яких: 12923,34 грн. витрати на навчання, 2159,91 грн. стипендія на навчання, 1719,90 грн. витрати на речове майно. Оскільки відповідач не відшкодував позивачу вказані витрати, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму витрат. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не зявився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію витягу з наказу від 22.09.2015 року №98о/с; копію договору на навчання від 03.06.2015 року №420; копію свідоцтва про початкову підготовку від 17.09.2015 року; копію витягу з наказу УПО в Миколаївській області від 29.05.2018 року №58 о/с; бухгалтерську довідку від 24.07.2018 року; довідку про стаж служби [PERSON] після закінчення навчання; копію заяви від 13.04.2015 року; копію рапорту [PERSON] від 08.05.2018 року про звільнення за власним бажанням), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову. 03.06.2015 року між [PERSON] Державної служби охорони при УМВС України у Миколаївській області (правонаступником якого є позивач [PERSON] поліції охорони в Миколаївській області), Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України та відповідачем [PERSON] було укладено договір №420 про навчання відповідача за кошти позивача у Вінницькому вищому професійного училища Департаменту Державної служби охорони при МВС України. Відповідно до п. 2.3 договору відповідач зобовязався після закінчення навчального закладу прибути на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Миколаївській області і відпрацювати мінімум три роки. Згідно з п. 2.4 договору відповідач зобовязався у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку компенсувати витрати, що здійснив позивач на його навчання. Відповідач після закінчення навчання за 18.09.2015 року відпрацював у позивача до 31.05.2018 року та звільнився за власним бажанням, відпрацювавши таким чином два роки вісім місяців тринадцять днів. На підготовку відповідача позивач витратив 16803,15 грн., з яких: 12923,34 грн. витрати на навчання, 2159,91 грн. стипендія на навчання, 1719,90 грн. витрати на речове майно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вищезазначені спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань відповідачем та направлені на захист майнових прав позивача, а саме: стягнення коштів в якості відшкодування витрат, понесених на утримання у навчальному закладі. Доказів, які б свідчили про відшкодування відповідачем у добровільному порядку витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі, в сумі 16803,15 грн., матеріали справи не містять. Аналізуючи викладені докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст.\~526,\~629 ЦК України,

Outcome: approved