Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на кооперативну квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 12 липня 1977 року у відділі РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 803, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07 лютого 2002 року. Від спільного подружнього життя мають дітей: дочку - [PERSON] , 1970 року народження та сина - [PERSON] , 1974 року народження. Відповідно до Ордеру № [NUMBER] від 01 червня 1971 року на сім`ю, яка складалась на той час із трьох осіб, була надана двохкімнатна квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира розташована у житловому будинку, що належить житлово-будівельному кооперативу «Кондитер» і складається із двох житлових кімнат, загальною площею 49,80кв.м., житловою площею - 29,4кв.м. Повна вартість вказаної квартири становить 4998крб., яка була сплачена [PERSON] , 01 квітня 1986 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Кондитер». Проте, довідка видана на ім`я його колишньої дружини - [PERSON] , оскільки при отриманні квартири у 1971 році, вона була членом кооперативу «Кондитер». Перед розірванням шлюбу, у 1976 році, [PERSON] передала своє членство у кооперативі [PERSON] , він був прийнятий членом ЖБК «Кондитер». У жовтні 1977 року [PERSON] разом із дочкою - [PERSON] та сином - [PERSON] виписались з квартири [ADDRESS] , перебувала на квартирному обліку і у 1989 році отримали квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Виписавшись із кооперативної квартири, перебуваючи на квартирному обліку та отримавши іншу квартиру, [PERSON] не могла одночасно бути членом ЖБК «Кондитер». [PERSON] повністю виплатив пай за квартиру [ADDRESS] у квітні 1986 року, однак документів про прийняття його членом кооперативу «Кондитер» не збереглись, що підтверджується довідкою ЖБК «Кондитер» від 07 березня 2018 року №15. Установлення факту прийняття [PERSON] в члени кооперативу «Кондитер» саме у 1976 році, необхідно для визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд установити факт прийняття [PERSON] , 1949 року народження членом житлово-будівельного кооперативу «Кондитер» у 1976 році замість [PERSON] , померлої, [INFO] ; визнати за [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49.80кв.м., житловою площею 29,4кв.м. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.06.2020 відкрито провадження по справі. До суду від представника відповідачки [PERSON] - адвокатом Сапоновим О.В. подано відзив, з якого вбачається, що сторона відповідача просить відмовити у позові повністю, оскільки вважає, що документи, які подані до позовної заяви не відповідають ст. 76-80 та 177 ЦПК України, однак ґрунтовні пояснення нададуть в судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Лукацька Л.Г. в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Однак зазначила, що визнає вимогу про визнання за [PERSON] право власності на спірну квартиру поданою до суду, як передчасну. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Сапонов О.В. в судових засіданнях заперечували проти позовної вимоги про визнання права власності, однак визнали вимогу про встановлення факту прийняття [PERSON] в члени ЖБК «Кондитер» замість [PERSON] та те, що пайові внески за квартиру сплачені [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Третя особа Житлово-Будівельний кооператив «Кондитер» в судові засідання представника не направили, про день та час судових засідань повідомлялись належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення повістки. Третьою особою не подано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано пояснень на позовну заяву. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, про що не заперечувалось сторона по справі та підтверджується матеріалами справи. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , 1970 року народження та [PERSON] , 1974 року народження. Згідно Ордеру № [NUMBER] від 01 червня 1971 року [PERSON] отримала на сім`ю: чоловіка [PERSON] та доньку [PERSON] , двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки №144 Житлово-будівельного кооперативу «Кондитер», [PERSON] є членом ЖБК «Кондитер» та сплатила пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] в розмірі 4998крб - 01 квітня 1986 року. 12.07.1977 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №803. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане повторно Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №22281. Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 02.08.2019 зазначено, що згідно даних реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] , на праві власності не зареєстрована. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» (1991 року), який діяв до набрання чинності Цивільним Кодексом України, який набув чинності 01 січня 2004 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. За правилами п. 5 ч.1 ст. 147 ЖК України члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу у випадках виїзду на інше постійне місце проживання. Згідно із статей 148-149 ЖК України порядок виключення з житлово-будівельного кооперативу встановлюється Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, права і обов`язки члена житлово-будівельного кооперативу, а також членів його сім`ї, умови користування і підстави припинення користування жилими приміщеннями визначаються статутом кооперативу. Відповідно до п. 31 Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, член житлово-будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з постійно проживаючих з ним членів сім`ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку. Пай, який є спільною власністю подружжя, може бути переданий тільки при наявності згоди іншого з подружжя. Член житлово-будівельного кооперативу, який повністю виплатив пайовий внесок за квартиру, в разі вибуття з кооперативу вправі передати квартиру своїм родичам або іншим особам, які відповідно до законодавства мають право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду або на вступ до кооперативу і беруть на себе зобов`язання по додержанню статуту кооперативу. Зазначена передача допускається за умови, що при цьому не обмежуються права членів сім`ї які проживають разом з членом кооперативу, що вибуває. Згода вказаних вище членів сім`ї (включаючи тимчасово відсутніх) на передачу квартири викладається в письмовій формі та подається до правління кооперативу разом з відповідною заявою члена кооперативу. Особа, якій член кооперативу передав пай, користується перевагою перед усіма іншими особами на вступ до цього кооперативу. Судом беззаперечно встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що позивачу [PERSON] перед розірванням шлюбу у 1976 році [PERSON] передала частково виплачений пай та [PERSON] став членом Житлово-будівельного кооперативу «Кондитер», що підтверджується доказами, а саме: довідкою № 808 Житлово-будівельного кооперативу «Кондитер» від 08.08.1990, видана члену Житлово-будівельного кооперативу «Кондитер» Громакову Дмитру Васильовичу зазначенням, що квартира [ADDRESS] має вартість 4998крб., перший внесок 1999крб., заборгованості за квартиру відсутня; довідкою №5 ЖБК «Кондитер» від 07.03.2018 відповідно до якої [PERSON] з 24.06.1971 по теперішній час проживає в квартирі [ADDRESS] та є членом Житлово-будівельного кооперативу «Кондитер» з 1976 року. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту прийняття [PERSON] в члени кооперативу «Кондитер» саме у 1976 році має значення для захисту особистих майнових прав позивача. Таким чином, суд вважає за можливим та на підставі викладеного, встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , членом житлово-будівельного кооперативу «Кондитер» у 1976 році замість [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо позовної вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем, суд дійшов до такого. Кооперативна квартира спочатку є приватною власністю кооперативу як юридичної особи, а після повної виплати членом кооперативу пайового внеску переходить в його приватну власність як фізичної особи (ст. 384 ЦК України). При цьому всі господарські, прибудинкові споруди, а також прибудинкова територія залишаються у власності кооперативу. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Метою створення ЖБК є будівництво житлового будинку та забезпечення членів кооперативу та їх сімей житлом в ньому. Діють кооперативи на підставі статуту, який підлягає реєстрації в місцевому виконкомі. Член кооперативу робить вступний внесок, а в подальшому оплачував ще й пайові внески, в розмірі визначеному статутом. За це він отримував в безкоштовне користування квартиру для проживання разом з родиною. При цьому сам будинок з усіма прибудовами і прибудинковою територією був власністю кооперативу. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до раніше діючому Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру дійсно виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. Разом з тим, навіть у випадку, якщо пай був виплачений тоді, коли реєстрація прав на нерухомість не була обов`язковою, на даний момент без державної реєстрації власник не зможе розпорядитися своїм житлом: продати, подарувати, передати в управління або іпотеку. На сьогоднішній день процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульована Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 (зі змінами) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (зі змінами), отже існує визначена законом процедура оформлення та реєстрація права власності, що дає суду зазначити про передчасне звернення позивача до суду з вимогою про визнання права власності, а тому не підлягає до задоволення. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141-142 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 454,00грн, з кожного по 227,00грн, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial