Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування свідоцтв, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна. В обґрунтування позовних вимог вказав, що Київська місцева прокуратура № 6 здійснюючи процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016101060000150 від 02.08.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, встановила порушення майнових прав територіальної громади міста Києва, а саме, вибуття поза волею власника нежитлових приміщень по [ADDRESS] , які належать територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради. Будинок за адресою: [ADDRESS] побудований в 1956 року, знаходився у державній власності та обліковувався на балансі тресту «Промтехмонтаж-2» (далі - будинок). Наказом Регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву від 17.06.1993 № 139 «Про перетворення спеціалізованого тресту «Промтехмонтаж-2» у відкрите акціонерне товариство в процесі його приватизації трест Промтехмонтаж був перетворений у ВАТ «Промтехмонтаж 2», а будинок за адресою: [ADDRESS] , підлягав передачі на баланс місцевим Радам (додаток 2 Плану приватизації майна тресту «Промтехмонтаж-2»). Порядок передачі відомчого житлового фонду до комунальної власності встановлювався такими нормативно-правовими актами: постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891 «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ і організацій», розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.1996 № 729 «Про затвердження обсягів відомчого житлового фонду разом з об`єктами комунального призначення, що підлягає передачі до комунальної власності в 1996-1998 роках», рішенням Київської міської ради від 30.03.1999 № 185/286 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчих житлових будинків». У вищезазначених нормативних документах вказувалося, що передачі підлягає житловий фонд з вбудованими, прибудованими та вбудовано-прибудованими приміщеннями. В подальшому, згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 22.05.1999 № 775 «Про прийняття до комунальної власності відомчого житлового фонду ВАТ «Промтехмонтаж-2» будинок за адресою: [ADDRESS] прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передано до сфери управління Московської районної державної адміністрації. У свою чергу, розпорядженням Московської районної державної адміністрації міста Києва від 17.07.2000 № 83 «Про затвердження актів прийняття у комунальну власність району житлових будинків [ADDRESS] та виробничої бази по [ADDRESS] ВАТ «Промтехмонтаж-2» затверджено акти прийому-передачі житлового будинку [ADDRESS] у комунальну власність. На підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 (зі змінами та доповненнями) житловий будинок на [ADDRESS] передано у комунальну власність територіальної громади Печерського району міста Києва. У зв`язку з припиненням районних рад та районних у місті Києві державних адміністрацій зазначений будинок, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до технічного паспорту від січня 1986 року (інвентаризаційна справа № 5460), в житловому будинку по [ADDRESS] нежитлові приміщення складалися з двох частин: літ. «А» площею 206, 9 кв.м. та літ. «Б» площею 354, 3 кв.м. При цьому, нежитлові приміщення в житловому будинку по [ADDRESS] відповідно до планів за поверхами при проведенні поточної інвентаризації станом на 27.09.2004 складалися з цокольного поверху площею 171,2 кв.м. та 1-го поверху площею 183,1 кв.м., загальною площею 354,3 кв.м. Згідно плану за поверхами на будівлю літ. «Б» по [ADDRESS] та експлікації внутрішніх площ при проведенні поточної інвентаризації станом на 16.10.2009 - нежитлові приміщення цокольного поверху позначені під номером [NUMBER] площею 170,8 кв.м. та 1-го поверху - під [NUMBER] площею 182,3 кв.м., а загальна площа приміщень складала 353,1 кв.м. Відповідно до рішення Київської міської ради від 22.05.2013 № 359/9416 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» нежитлові приміщення площею 354,3 кв.м. на [ADDRESS] (літ. Б, корп. 1) включено до переліку об`єктів, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідно до планів за поверхами на будівлю літ. «Б» по [ADDRESS] та експлікації приміщень при проведенні поточної інвентаризації станом на 20.10.2015 нежитлові приміщення складалися із цокольного поверху ([NUMBER]) при цьому площа складала 170,4 кв.м., та 1-го поверху ([NUMBER]) площею 168,6 кв.м., а загальна площа приміщень складала 339 кв.м. Згідно даних КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна» по нежитловому фонду нежилі приміщення [NUMBER], [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на праві власності не реєструвалися (лист від 21.10.2016 № 13397 (И-2016). Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), наданої листом від 18.10.2016 № 062/11/10-10533, приватизація нежитлових приміщень за вказаною адресою не здійснювалась. За інформацією Київського міського бюро технічної інвентаризації від 23.02.2017 №062/14-2171 (И-2017) приміщення [NUMBER], [NUMBER] загальною площею 339 кв.м., розташовані по [ADDRESS] та нежитлові приміщення площею 354,3 кв.м. на [ADDRESS] це одні і ті самі приміщення. Таким чином, нежитлові приміщення [NUMBER], [NUMBER] загальною площею 339 кв.м, за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю, оскільки вони Київською міською радою не відчужувалися та право власності територіальної громади міста Києва на вказане майно не припинялося. Разом із тим, у ході досудового розслідування встановлено, що вказане майно вибуло з власності територіальної громади м. Києва на підставі свідоцтв про право власності від 03.12.2015, виданих ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2» Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на групу приміщень [NUMBER], [NUMBER] загальною площею 339 кв.м. у будинку по [ADDRESS] (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 71341841 від 25.10.2016). У подальшому, генеральним директором ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2» [PERSON]. спірні приміщення відчужені [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.11.2016, зареєстрованих в реєстрі за № 2765, № 2768 та посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердевою Н.О. На даний час право власності на спірні приміщення зареєстровано за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу (№ 2772, № 2775 від 09.11.2016, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Н.О.). Ухвалою суду від 19.06.2017 (суддя Цокол Л.І.) відкрито провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду). 08.02.2018 представник Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що нежитлові приміщення (групи приміщень [NUMBER] та [NUMBER]) загальною площею 339 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] знаходились до 20.01.1993 на балансі ЖКК-2 треста «Промтехмонтаж-2», а з 20.01.1993 на балансі КСУ «Котломонтаж»-23 треста «Промтехмонтаж-2», після перетворення спеціалізованого тресту «Промтехмонтаж-2» в ВАТ «Промтехмонтаж-2» - на балансі останнього. Згідно акту прийому-передачі нежитлових приміщень у відповідності до рішення Наглядової Ради ВАТ «Промтехмонтаж-2» від 20.07.2007, наказу № 140-б Голови Правління ВАТ «Промтехмонтаж-2» та Угоди про погашення заборгованості від 15.08.2007, укладеної між ВАТ «Промтехмонтаж-2» та ТОВ «Проектний інститут «Південдіпробудм», ВАТ «Промтехмонтаж-2» передав, а ТОВ «Проектний інститут «Південдіпробудм» прийняв нежитлові приміщення (групи приміщень [NUMBER] та [NUMBER] в літері Б загальною площею 339 кв.м за адресою: [ADDRESS] ). 28.01.2011 між ТОВ «Проектний інститут «Південдіпробудм» та ТОВ «Компанія трест «Промтехмонтаж-2» був укладений договір 28/01-МП купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення (групи приміщень [NUMBER] та [NUMBER] в літері Б загальною площею 339 кв.м за адресою: [ADDRESS] ). Державний реєстратор Бондаренко А.В, здійснивши відповідні пошуки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановив, що на об`єкти нерухомого майна - групи приміщень [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , право власності не зареєстровано за жодною особою. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державний реєстратор Бондаренко А.В., встановивши, що подано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності, а також відсутні підстави для відмови, приняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2015 № 26733820 та № 26731984 і сформувала відповідно свідоцтва про право власності від 03.12.2015 № 49028788 та № 49025433. Ухвалою суду від 18.06.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду 01.02.2019 суддя Печерського районного суду м. Києва Новак Р.В. прийняв справу до свого провадження. Ухвалою суду від 03.04.2020 заяву заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Фурмана В. про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень (групи приміщень [NUMBER], [NUMBER] ) загальною площею 339,0 кв.м., що знаходяться у будинку по [ADDRESS] . Представник позивача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник Київської місцевої прокуратури №6 в судове засідання не з`явився. Прокурор Київської місцевої прокуратури №6 Захарова Ю.О. подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бура О.В. направила на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням на самоізоляції. Представник відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Представник ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2», будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши обґрунтування та заперечення представників сторін, письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон), а також Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (надалі - Порядок) передбачено умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Відповідно до п. 7 Порядку визначено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» іншими законами України та цим Порядком. Згідно з п. 12 Порядку державний реєстратор під час розгляду заяви і документів встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно. Згідно з п. 6 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним із таких документів є свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 01.01.2013, органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією. Аналогічні норми містив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, яка була чинна на момент видання оскаржуваних свідоцтв про право власності та редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що були чинні на момент видання оскаржуваних свідоцтв про право власності і на момент подання позову. Проте, державним реєстратором при видачі свідоцтва ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2» на право власності на спірні приміщення порушено наведені норми законодавства, оскільки до заяви товариством не долучено правовстановлюючих документів щодо права власності на них, а лише долучено акти передачі основних фондів від 20.02.1993 та приймання-передачі нерухомого майна від 15.08.2007, що свідчать лише про передачу спірного майна на баланс товариства та не підтверджують наявність у товариства майнових права на них. Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 12.06.2007) перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Таким чином, державним реєстратором всупереч вищевказаним нормам законодавства, без належних правових підстав видано ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2» свідоцтва про право власності на спірні приміщення. Крім того, згідно зі ст. 143 Конституції України територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Ст.ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» встановлено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. У зв`язку з цим, відчуження вказаного майна можливе лише в рамках приватизаційної процедури. Згідно з листом Департаменту комунальної власності м. Києва від 18.10.2016 № 062/11/10-10533 Департамент не здійснював приватизацію нежитлових приміщень у будинку по [ADDRESS] . Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, а тому право власності територіальної громади на загадане майно не припинялося. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним І відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто, оспорюванні правочини можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку, за позовом однієї Із сторін, іншої заінтересованої особи, або прокурора. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Так, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не с його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. З огляду на викладене та враховуючи, що ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2» набуло та розпорядилося спірним майном незаконно, без правових підстав, поза волею дійсного власника майна - територіальної громади міста Києва, а тому свідоцтва про право власності підлягають скасуванню, а договори купівлі-продажу від 09.11.2015, укладені між товариством та [PERSON] , визнанню недійсними. Крім того, згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з вимогами ст.ст. 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011 у справі № 5002-8/5447-2010, від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15 та від 24.06.2015 у справі № 6-535цс15. Таким чином, спірне майно, яке вибуло поза волею власника, має бути витребувано у останнього набувача [PERSON] на користь дійсного власника - територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на підставі ст. 388 ЦК України. Відповідно до статей 13, 41 Конституції України право власності від імені народу України здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. За змістом ст. 4 цього Закону місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст. 60 вказаного Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частина 5 даної статті зазначає, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Аналізуючи зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача з боку відповідачів, тому позовні вимоги підлягаю задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких покладає витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, на ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2» у розмірі 3200,00 грн. (2х1600,00 грн.), солідарно на ТОВ «Компанія Трест Промтехмонтаж-2» та [PERSON] у розмірі 3200,00 грн. (2х1600,00 грн.), на [PERSON] у розмірі 6540,00 грн. (436000,00х1,5%). На підставі викладеного,

Outcome: approved