Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 09 квітня 2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № ICKGMCU.28647.003, відповідно до умов якого банк зобов'язався встановити кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн. на рахунок, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки в розмірі 36 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Банк свої зобов'язання за договором виконав належним чином, надавши у кредит відповідачу грошові кошти. Відповідач, у свою чергу, не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 19 березня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 2 830, 28 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача (а. с. 2-4). Представник позивача надав заяву з проханням справу розглянути без його участі, просив позов задовольнити з підстав у ньому викладених, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а. с. 27). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на адресу його реєстрації судових повісток з викликом відповідача у судове засідання. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 09 квітня 2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № ICKGMCU.28647.003 з випуску та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого позивач встановив кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 2 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг, зі сплатою 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Пільговий період кредитування за кредитним договором складає 30 днів, по кожній платіжній операції, процента ставка під час якого складає 0, 0001% річних. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи (а. с. 7-9). З розрахунку заборгованості (а. с. 5-6) вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 09 квітня 2012 року кредитного договору № ICKGMCU.28647.003 з випуску та обслуговування кредитної картки у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 19 березня 2015 року становить 2 830, 28 грн., та складається з: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 1 362, 42 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 812, 57 грн.; сума неустойки (пеня та штрафи) - 655, 29 грн. 14 серпня 2014 року на адресу відповідача банком було направлено лист-вимогу про необхідність погашення заборгованості (а. с. 10-11). Відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 830, 28 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved