Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] в обґрунтування якого вказав, що у відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2012 року розглянуто позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на іпотечне майно та примусове виселення, позовні вимоги задоволені частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 349083,66 грн. Вказана квартири перебуває в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором відповідно до Договору іпотеки № ZPS0GK00000399 від 03.10.2006 року. Відповідно до ст. 40 Закону України « Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. З наведених підстав позивач просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] та стягнути на його користь понесені судові витрати на оплату судового збору. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] повторно у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку. З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМВС УДМС України від 16.09.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] не має реєстрації в м. Запоріжжі та Запорізькій області, останнє відоме місце реєстрації м. Запоріжжя, [ADDRESS]. Крім того, відповідно до довідки МКП «Основаніє» [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], без реєстрації. На вказані адреси йому направлялись повістки. Відповідачі [PERSON], [PERSON] відповідно до довідки МКП «Основаніє» зареєстровані за адресою [ADDRESS] За вказаними адресами відповідачам у справі направлялись судові повістки про виклик до суду, проте останні не отримували їх та не повідомили суд про зміну місця проживання (перебування), тому згідно за ст. 77 ЦПК України повістки вважаються доставленими, що відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності відповідачів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що 03.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], укладено кредитний договір № ZPS0GK00000399, згідно до п.1.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25960,00 доларів США строком до 02.10.2026 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] 03.10.2006 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» Договір іпотеки № ZPS0GK00000399, згідно з п.7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 31,52 м.кв. , житловою площею 16,60 м. кв., яка розташована за адресою [ADDRESS] Вказане майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2012 року частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на іпотечне майно та примусове виселення, а саме, звернуто стягнення на предмет іпотеки - на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 349083,66 грн. Відповідно до довідки МКП «Основаніє» №8364 від 10.11.2014 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 особи: [PERSON] та неповнолітня [PERSON] [PERSON] проживає за вказаною адресою без реєстрації. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру позивачем 23.06.2014 року на адресу відповідача [PERSON] направлялось повідомлення з пропозицією добровільно звільнити квартиру, вказане повідомлення адресату не вручене і повернуте 02.08.2014 року на адресу відправника. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із результатів системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 64 ЖК України права неповнолітніх дітей на житло є похідним від прав батьків на житло, тому оскільки на підставі вищевикладеного, виселенню підлягає [PERSON], то підлягає виселенню і його неповнолітня донька [PERSON] В силу ст. 311 ч. 4 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Отже, відповідачі підлягають виселенню з займаного ними житла. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у сумі 243,60 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, суд покладає на відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку.

Outcome: approved