Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про спонукання до повернення грошової суми, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що мав на праві власності автомобіль фольксваген гольф, номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску, який придбав у 2008 році. 20 лютого 2010 року він видав довіреність відповідачеві на право керування та користування автомобілем з правом його продажу від його імені, яка була посвідчена нотаріусом [PERSON] з терміном дії до 20 лютого 2013 року. Він передав відповідачеві свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Відповідачеві він усно сказав, що якщо той буде продавати автомобіль, то ринкова вартість станом на квітень 2008 року складає 14000 доларів США, і він повинен продати автомобіль не менш як за 80000,00 грн. Відповідач прийняв його умови. В теперішній час йому стало відомо, що його автомобіль був знятий з реєстрації для реалізації 23.03.2010 року та реалізований. Йому невідомо, кому та за скільки проданий його автомобіль, гроші за проданий автомобіль відповідач йому не передав. Позивач вважає, що відповідач незаконно заволодів його грошовими коштами, і він як власник має право їх витребувати у відповідача. Просив стягнути з відповідача отримані ним від продажу його автомобіля 80000 грн. та сплачений ним судовий збір. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми - відмовлено. З вказаним рішенням суду не погодився [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], та подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом не враховані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Тому рішення прийнято неправильно, вважає, що продаж чужого майна вартістю 80 000 грн. за 100 грн. є несправедливим. Вважає, що відповідач, продавши автомобіль, не виконав доручення позивача з приводу продажу автомобіля, а тому він фактично незаконно заволодів ним, продавши його за 100 грн. дочці та залишивши у своїй родині. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити. Відповідач з доводами апеляційної скарги не погодився, просив її відхилити та залишити рішення першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що згідно повідомлення Артемівського ВРЕР за позивачем [PERSON] 09.04.2008 року був зареєстрований спірний автомобіль фольксваген гольф, номерний знак [NUMBER], 2003 р.в. Цей автомобіль знятий з обліку для реалізації 23.03.2010 р. (по довіреності) (а.с. 4). 20 лютого 2010 року позивач видав довіреність [PERSON] на право керування та користування автомобілем з правом його продажу від його імені, яка була посвідчена нотаріусом [PERSON] з терміном дії до 20 лютого 2013 року (а.с. 31, 111). 23.03.2010 року на підставі біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу відповідач [PERSON], від імені позивача по довіреності, продав [PERSON] транспортний засіб Фольксваген Гольф, номерний знак [NUMBER], 2003 р.в., за 100 гривень (а.с. 109-110). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними. Позивачем не доведено того факту, що надаючи довіреність [PERSON], він не розумів правової природи цієї довіреності або вчинив її під впливом примусу чи обману, а також того, що у подальшому належний йому автомобіль перейде у власність іншої особи. У позивача відсутнє право вимагати повернення майна від добросовісного набувача. Але з таким висновком суду погодитися неможливо, оскільки він не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Як вбачається з позовної заяви позивач просив винести рішення, яким стягнути з відповідача отримані ним від продажу його автомобіля 80000, 00 грн. та судовий збір. Але суд в своєму рішенні посилається на доводи і обгрунтування, які позивачем не заявлялися та вирішено спір за вимогами, які не ставилися в позовній заяві. Зі справи вбачається, що майно у вигляді автомобіля, було реалізоване за довіреністю [PERSON] за 100 грн. (а.с. 109-110). У відповідності до ст. 655 ЦК України договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Така грошова сума визначена, але в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що [PERSON] отримував кошти за продаж автомобіля. Відповідно до довіреності, наявній в матеріалах справи (а.с. 31) [PERSON] від імені [PERSON] надано право …продати (обміняти, здати в оренду, передати в заставу в забезпечення власних зобов'язань), підписувати заяви, договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування ТЗ… Тобто відповідач мав після відчуження автомобіля передати позивачеві отримані за договором грошові кошти. На це суд першої інстанції уваги не звернув. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, і апеляційний суд стягує на користь позивача за договором куплі-продажу 100,00 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 800,00 грн., позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір відповідно задоволених позовних вимог, враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (1218,00 грн.) - 243,60 грн.

Outcome: partial