Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 02 серпня 2013 року на підставі наказу № 44-к від 02 серпня 2013 року позивача було прийнято на роботу до Державного підприємства «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» на посаду провідного бухгалтера бухгалтерії. 28 серпня 2013 року на підставі наказу № 52-к від 28 серпня 2013 року позивача було переведено на посаду головного бухгалтера. Наказом Державного підприємства «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» № 12-к від 28 листопада 2014 року позивача звільнено з займаної посади згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) за власним бажанням. При цьому, в п. 2 вказаного наказу міститься розпорядження щодо проведення виплати грошової компенсації позивачу за невикористані чотири календарні днів щорічної основної відпустки за період роботи з 02 серпня 2014 року по 30 листопада 2014 року. Разом з тим, у день звільнення позивача відповідач, в порушення ст. 116 КЗпП України, не розрахувався з позивачем та не виплатив останньому заборгованість по заробітній платі за період з 01 серпня по 28 листопада 2014 року, загальний розмір якої згідно довідки відповідача № 04 від 28 листопада 2014 року становить 11 705 грн. 93 коп. На підставі зазначеного та посилаючись на положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 705 грн. 93 коп., а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 16 914 грн. 73 коп. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу Державного підприємства «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» № 44-к від 02 серпня 2013 року позивача з 02 серпня 2013 року прийнято на роботу на посаду провідного бухгалтера бухгалтерії, а відповідно до наказу відповідача № 52-к від 28 серпня 2013 року позивача переведено на посаду головного бухгалтера, що підтверджується копіями вказаних наказів та копією трудової книжки (а.с. 7, 8, 13-28). Наказом Державного підприємства «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» № 12-к від 28 листопада 2014 року позивача звільнено з займаної посади 30 листопада 2014 року згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні, в день звільнення позивача відповідач не провів з нимрозрахунок. Таким чином, станом на день звільнення позивача у відповідача була наявна заборгованість по виплаті позивачу належних йому коштів у загальному розмірі 11 705 грн. 93 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 04 від 28 листопада 2014 року (а.с. 10). Згідно письмових пояснень позивача вказана заборгованість не погашена відповідачем і на день розгляду справи в суді. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати в розмірі 11 705 грн. 93 коп., а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01 грудня 2014 року по 10 квітня 2015 року в розмірі 16 914 грн. 73 коп., який підтверджується розрахунками позивача (а.с. 3), перевіреними у судовому засіданні, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахункупідлягають задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 286 грн. 21 грн. Враховуючи викладене, на підставі 43 Конституції України, ст.ст. 47, 83, 116, 117, КЗпП України та

Outcome: approved