Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 грудня 2015 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у виконавчому комітету Єлізарівської сільської ради Солонянського району дніпропетровської області, актовий запис №6. Мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружні стосунки між ним та відповідачкою не склалися, вони зрозуміли, що мають різні характери, погляди на сімейна життя, на побудову сімейних стосунків. Вказані причини призвели до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки припиненні з 28 лютого 2017 року, проживають окремо. Позивач вважає, що їх сім'я з відповідачкою розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання 11 травня 2018 року не з'явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності. Позов підтримав, просив розірвати шлюб та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.40). Відповідачка [PERSON] в судове засідання 11 травня 2018 року не з'явилася, причини неявки суд не повідомила, повідомлена належним чином за місцем реєстрації (а.с.44). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 11 травня 2018 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 грудня 2015 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Єлізарівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №6 (а.с.6). Мають спільну дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7), яка проживає разом з батьком. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 28 лютого 2017 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з лютого 2017 року та до цього часу не поновили їх, а також позивач надав до суду заяву, в якій просив розірвати шлюб (а.с.40). Згіднозі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 2). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved