Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору про надання послуг по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій, стягнення коштів та моральної шкоди у зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором про надання послуг FR875i від 29.10.2014 р. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що 29 жовтня 2014 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено Договір № FR875i про надання послуг з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій. Згідно п. 2.1 договору вартість послуг складає 9890 грн., з яких суму в розмірі 6000 грн. позивач сплатив на момент укладення договору в якості завдатку, а решту суми зобов'язувався сплатити після отримання у власність виробів ПВХ конструкції. Після сплати завдатку, відповідно до п. 3.2. договору, Виконавець зобов'язався передати у власність Замовника металопластикові конструкції, виготовлені за індивідуальними розмірами протягом 30 робочих днів, а останній повинен сплатити решту грошових коштів за договором. Договір було підписано 29.10.2014.2014 р. Останній день виконання зобов'язання - 29.11.2014 року. Станом на день подачі позову 19 травня 2015 року відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, вимога позивача від 02.04.2015 року про повернення сплачених коштів відповідачем не виконана, у зв'язку з чим [PERSON]. вважає, що даний договір грубо порушує його права, як споживача, а дії відповідача мають ознаки нечесної підприємницької практики, а тому є законні підстави для розірвання договору, повернення йому сплачених коштів та стягнення моральної шкоди за погіршення стану його здоров'я. Позивач має намір одностороннього розірвання договору через те, що порушені зобов'язання у договорі відносно нього. Крім того, внаслідок порушення його прав протиправною поведінкою відповідача, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому невиконанні відповідачем його законних претензій по відшкодуванню грошей, що призвело до необхідності відстоювати свої прав в суді, до душевних страждань через неможливість належним чином уладнати даний спір. Він відчуває себе постійно обдуреним, що його ввели в оману, у нього з'явилося почуття постійної тривоги, нервові розлади, безсоння оскільки запропоновані послуги, відповідач завідомо не збирався виконувати, та відібрав обманним шляхом його грошові кошти. За таких обставин позивач звернувся з позовом до суду, з метою захисту свого права. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, оскільки через значну віддаленість від суду не має можливості з'явитися в судове засідання, у своїй заяві підтримує позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. В раніше поданих клопотаннях вказувала, що договору вона з позивачем не укладала, оскільки підприємницької діяльності в Чернігівській області не здійснювала, а вказані дії могли вчинити невідомі особи, зокрема її син спільно з невідомими особами, у зв'язку з чим нею подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області. Просила провадження по справі зупинити до розгляду справи про кримінальне правопорушення. Суд вважає можливим, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.224 ЦПК України, за відсутності відповідачки. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 837, 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 29.10.2014 р. між [PERSON] та відповідачкою ФОП [PERSON] було укладено договір FR875i, згідно якого Виконавець зобов'язався організувати виготовлення та передачу у власність Замовника ПВХ конструкцій. Відповідно до п. 2.1 даного договору вартість послуг складає 9890 грн. На момент підписання договору позивач сплатив Виконавцю за договором завдаток в сумі 6000 грн., що підтверджується договором, у якому зазначено: п. 2.2 сума завдатку - 6 000 грн.; та зобов'язувався сплатити решту суми в розмірі 3890 грн., що передбачено п. 2.3 договору. Відповідно до п. 3.2. договору, Виконавець зобов'язався передати у власність Замовника металопластикові конструкції, виготовлені за індивідуальними розмірами протягом 30 робочих днів. Однак, відповідачкою зобов'язання за договором не виконувались, тому позивач в лютому 2015 року звернувся до ФОП [PERSON] про відмову від послуги, розірвання договору та повернення сплаченої суми завдатку. Стаття 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Судом встановлено, що станом на день розгляду справи відповідач свої зобов'язання за договором не виконала: вона не виготовила та не встановила конструкції ПВХ, та не повернула грошові кошти позивачу. Про що свідчить відсутність акту виконаних робіт за даним договором. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно частинами 2 і 5 ст. 653 ЦК у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи ФОП [PERSON] порушила умови договору, має невиконані перед позивачем зобов'язання за договором, металопластикові конструкції не виготовила та не передала позивачу до теперішнього часу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідачки сплачених коштів у сумі 6 000 грн. в якості завдатку підлягають задоволенню. Згідно зі ст.570 ЦК завдатком є сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних із нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, унесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з договору. Оскільки договір між сторонами укладений належним чином, підписаний ними, то, передана [PERSON] відповідачу сума в розмірі 6000 грн. є завдатком, який відповідно до ст.. 571 ЦК України підлягає поверненню позивачу. Відповідно до пояснень відповідача, викладених в клопотанні стосовно того, що договір вчинили інші особи та клопотання відповідача про зупинення провадження по справі, суд зазначає наступне. Згідно вимог ст.. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства. Як вбачається з доданих до клопотання відповідача документів, остання подала заяву про вчинення кримінального правопорушення до Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області, оскільки підприємницької діяльності в Чернігівській області відповідач не здійснювала, а вказані дії могли вчинити невідомі особи, зокрема її син спільно з невідомими особами, про що свідчить копія цієї заяви. Разом з тим, коментована частина цієї статті визначає, що напідставі п. 4 ст. 201 ЦПК суд зупиняє провадження у справі, коли її неможливо розглянути у зв'язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. При цьому сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов'язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства (п. 4 ст. 201 ЦПК), може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства є цивільна, господарська, кримінальна або адміністративна справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Наведене підтверджується ухвалою про відкриття провадження у справі, ухвалою про порушення провадження у справі, з яких вбачається характер спору. Винесення постанови про порушення кримінальної справи органами досудового слідства або подання позовної заяви до суду позивачем не є підставою для зупинення провадження у справі. Як вбачається з поданої заяви до Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області, дійсно в разі встановлення винних осіб після розгляду кримінального провадження обставини встановленні цим кримінальним провадженням матимуть значення для вирішення даного цивільного позову, однак відповідачем не надано доказів, що підтверджували хоча б внесення відомостей про дане правопорушення до ЄРДР, яким зокрема може слугувати витяг з ЄРДР, також відомостей щодо повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення будь-яких осіб. Наявність самої по собі заяви про вчинення кримінального правопорушення навіть без відмітки про її отримання уповноваженими органами не свідчить про наявність справи, яка розглядається в порядку кримінального судочинства, а отже не є підставою в контексті ст.. 201 ЦПК України для зупинення провадження по справі. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст.. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування моральної шкоди, позивач зазначив, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягала в тому, що він відчував моральні страждання, оскільки пережив сильний стрес через додаткові незручності пов'язані з повсякденним побутом, також з'явилися нервові розлади через те, що він вважав себе обманутим, були порушені його нормальні життєві зв'язки. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з тим, що позивачу дійсно спричинено матеріальної шкоди у зв'язку з неналежним виконанням укладеного договору з боку виконавця (відповідача). Тому приймаючи до уваги всі вище перелічені обставини, суд вважає доцільним стягнути з відповідача розмір заявлених позовних вимог 1000,00 грн. на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Оскільки позивач на підставі ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст..88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 243, 60 грн. на користь держави.

Outcome: approved