Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КС «Злагода» про стягнення коштів, мотивуючи тим, що 08.11.2014 року між сторонами було укладено Договір № 8209д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Позивач вніс кошти (внесок) члена кредитної спілки на депозитний рахунок відповідача в розмірі 50000,00 грн. на строк до 08.05.2015 року із встановленням процентної ставки в розмірі 28,36% річних. Додатковою угодою від 23.02.2015 року, сторони домовились внести зміни до п. 2.2.1 Договору, відповідно до якої, процентна ставка за внеском на період з 01.02.2015 року до 30.04.2015 року включно встановлюється у розмірі 2,5% річних, з 01.05.2015 року до закінчення строку його дії встановлюється у розмірі 21 % річних. Відповідно до акта звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів станом на 16.06.2015 року основна сума та відсотки згідно депозитних договорів становить за договором № 8209д від 08.11.2014 року, основна сума 50000,00 грн., відсотки 2725,81 грн. Загальна сума вкладу за договором становить 52725,81 грн. Позивач звертався до КС «Злагода» з вимогою повернути суму вкладу за договором та сплатою нарахованих відсотків, однак зобовязання відповідач не виконав. У звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно виплатити кошти, ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на обстави викладені в позовній заяві, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 08.11.2014 року між сторонами було укладено Договір № 8209д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Позивач вніс кошти (внесок) члена кредитної спілки на депозитний рахунок відповідача в розмірі 50000,00 грн. на строк до 08.05.2015 року із встановленням процентної ставки в розмірі 28,36% річних (а.с. 5-6). Додатковою угодою від 23.02.2015 року, сторони домовились внести зміни до п. 2.2.1 Договору, відповідно до якої, процентна ставка за внеском на період з 01.02.2015 року до 30.04.2015 року включно встановлюється у розмірі 2,5% річних, з 01.05.2015 року до закінчення строку його дії встановлюється у розмірі 21 % річних (а.с. 8). Відповідно до акта звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів станом на 16.06.2015 року основна сума та відсотки згідно депозитних договорів становить за договором № 8209д від 08.11.2014 року, основна сума 50000,00 грн., відсотки 2725,81 грн. Загальна сума вкладу за договором становить 52725,81 грн. (а.с. 9). Відповідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно із ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розяснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача коштів за договором на загальну суму 52725,81 грн. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved