Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 06 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений шляхом заповнення [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 6 листопада 2010 року [PERSON] підписав довідку про згоду на умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду». Аналогічну довідку про аналогічні умови кредитування [PERSON] підписав 15 серпня 2011 року. Відповідно до довідки від 19.11.2015 року Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер [PERSON], з 2010 року і по теперішній час перебуває на обліку з приводу психічного захворювання. Зазначає, що укладаючи договір 06 жовтня 2010 року з ПАТ КБ «ПриватБанк», в зв'язку з хворобою не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Тому просить визнати недійсним кредитний договір б/н від 06 жовтня 2010 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений шляхом заповнення [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (плі. 2, 3 ст. 203 ЦК України). Згідно статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Так, відповідно до довідки від 19.11.2015 року Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер [PERSON] з 2010 року і по теперішній час перебуває на обліку з приводу психічного захворювання (а.с. 11). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи (ст. 225 ЦК України). Зі змісту статті 225 ЦК України для визнання правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, і як наслідок, недійсним, необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину: щоб особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Відповідно де п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р., правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 269 від 30.06.2016 року, [PERSON] станом на 06.10.2010 року (на момент укладання кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» виявляв ознаки шизоафективного розладу, маніакальний тип, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до статті 17 закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг. Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; три реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення. Тобто [PERSON] з причин психічного захворювання в 2010 році не міг реалізувати своє право на свободу волевиявлення, оскільки не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За наведених обставин є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved