Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права користування квартирою, поновлення житлових прав та вселення, а саме у квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач у позовній заяві вказав та у судовому засіданні разом із своїм представником пояснив наступне, що він фактично постійно проживав у вказаній квартирі з 2002 року по 30.04.2014 року, разом з батьком, матір'ю та бабою. 30.04.2014 року ввечері по приїзду з навчання він не зміг відкрити двері у квартиру, оскільки замки були змінені. З цього моменту і до наступного часу він не може користуватися квартирою, бо відповідачка [PERSON] перешкоджає йому в цьому. В квартирі залишилися його речі та одяг, де які меблі, комп'ютер, підручники й документи. Його батько - [PERSON], як відповідач не заперечує щоб він проживав у квартирі, але після перенесеного інсульту не може впливати на свою матір. Аналогічний випадок вже був у листопаді 2013 року і тоді він тільки за втручанням працівників міліції потрапив до квартири. Його батько і мати знаходяться у зареєстрованому шлюбі, але із-за стосунків, що склалися між ними, з 2013 року проживають окремо один від одного, але за період спільного проживання в квартирі за свої кошти зробили ремонт, вставили пластикові вікна, установили кондиціонер, газову колонку, замінили радіатори опалення, труби водопостачання. При отриманні паспорту у шістнадцятирічному віці, він був вимушений зареєструватися за місцем реєстрації матері, оскільки його баба - [PERSON], не дала згоду на його реєстрацію у спірній квартирі, але проживав він фактично у цьому житлі разом з батьком та матір'ю в одній кімнаті. Його звернення із скаргами до міліції та міської ради на неправомірну поведінку відповідачів, результатів не дали. Посилаючись на норми Житлового Кодексу Україні, щодо рівності права членів сім'ї наймача на користування житлом, просить суд визнати за ним право користування квартирою, поновити його житлові права шляхом вселення. Відповідач [PERSON] і її представник, заперечуючи проти позовних вимог навели наступне. Позивач проживаючи у квартирі своєю поведінкою створював умови неможливого спільного проживання, так у будь-який час приводив друзів та подруг у квартиру, залишав їх на ніч. Будив її та свого батька у нічний час шумом та галасом, а оскільки квартира двокімнатна, то вони не мали покою останній рік. Батько позивача після перенесеного інсульту потребує покою та відповідного догляду, але позивач навмисно робив усе щоб його постійно турбувати. На зауваження реагує лайкою та погрозами фізичної розправи, нецензурними образами. Неодноразові звернення до міліції із скаргами результатів на дали. Тому вона була вимушена змінити замки, щоб він надав їм спокою. Вважає позов безпідставний, оскільки позивач зареєстрований за іншою адресою у своєї матері, де і проживає. Він фактично забрав усі свої речі, в квартирі немає ні якого майна, щоб належало йому. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON], який за станом здоров'я не зміг приймати участь у судовому розгляді особисто, після інсульту погано розмовляє і пересувається, але надав суду письмову заяву за якою позов визнав та не заперечує проти спільного проживання з сином в однієї квартирі. Представник виконкому Чугуївської міської ради не заперечуючи проти позову, просив суд розглянути позов у відповідності до діючого законодавства. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Як вбачається із обставин справи, спір між сторонами виник на підґрунті спільного проживання однією сім'єю в квартирі [ADDRESS]. Квартира на праві комунальної власності належить Чугуївській міській раді. Відповідач [PERSON] є рідною бабою, а відповідач [PERSON] - рідним батьком позивача. Тобто спір є між членами сім'ї наймача квартири. При вирішенні спорів, пов'язаних із користуванням жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 2 розділу ІІІ ЖК України Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. За правилами ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача жилого приміщення, які проживають разом з ним, користуються з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо вищезазначені особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймачі члени його сім'ї. Їх право користування жилим приміщенням урегульоване житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). У відповідності до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення Як роз'яснив у Постанові №2 від 12.04.1985 року (із наступними доповненнями та змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум Верховного Суду України, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, слід виходити з того, що при тривалій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Спір між сторонами з приводу порядку користування та проживання у квартирі виник у 2013 року і ці обставини сторони не заперечували. Між [PERSON] та її онуком [PERSON] склалися неприязні стосунки у зв'язку з певними її вимогами щодо правил спільного проживання та користування квартирою. Протягом 2013 - 2014 років кожен з них неодноразово звертався із скаргами один на одного до Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області, з приводу звинувачень у порушенні громадського порядку, висловлюванні образ у непристойній формі, погроз та інше. За неодноразовими перевірками цих скарг працівниками міліції, будь-яких порушень громадського порядку чи скоєння протиправних дій з боку обох сторін не встановлено. До прокуратури або суду, сторони з цього приводу до наступного часу не зверталися. Будь-яких заходів громадського впливу до позивача не застосовувалося. Судом встановлено, що спірна квартира має дві фактично ізольовані кімнати і може використатися сторонами спільно. Будь-якої тривалої антигромадської поведінки, яка систематично порушує правила співжиття і робить неможливим спільне проживання в одному житловому приміщенні, з боку позивача не встановлено. За правилами ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселяти в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди непотрібно. Як вбачається із встановлених у судовому засіданні обставин справи, позивач був вселений до спірної квартири як неповнолітня дитина до своїх батьків ще у 2002 році, і цей факт відповідачі не оспорюють. Він фактично проживав в квартирі до 30.04.2014 року, хоча і зареєстрований за іншою адресою, доки відповідач [PERSON] самочинно без будь-якого попередження не змінила дверні замки і перестала пускати його у квартиру. До наступного часу в квартирі знаходяться його речі та меблі, його рідний батько, визнаючи по суті позов, не заперечує проти його проживання у квартирі. За таких обставин, дії відповідача [PERSON] щодо перешкоджання позивачу в користуванні квартирою, є по суті неправомірними і такими що порушують його охоронюване законом право на житло. На підставі викладеного суд доходить до висновку, що позов у частині визнання права позивача на користування квартирою, поновленні його житлових прав шляхом вселення підлягає задоволенню. З відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок, який він сплатив за подачу позову до суду. Вимоги щодо стягнення витрат на юридичну допомогу підлягають залишенню без розгляду, оскільки позивачем не надані належним чином оформленні та завірені оригінали документів про їх оплату. Ксерокопії товарних чеків без номеру викликають сумніви щодо їх правомірності на наявності оподаткування.

Outcome: approved