Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 13 грудня 2015 року позивач позичив відповідачу гроші в сумі 9400 гривень. При цьому відповідачем було написано розписку, в якій він зазначив, що поверне кошти в січні 2016 року. Однак до цього часу гроші відповідач не повернув, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач разом позовні вимоги підтримав в повному обсязі, так як борг в добровільному порядку не повернуто. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, однак пояснив, що на даний час коштів не має, борг поверне частинами, так як захворів та отрмує пенсію. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 526, 530, 1046, 1049 ч.1 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 грудня 2015 року позивач передав під письмову розписку відповідачу [PERSON] 4-х свиней по 100 кг кожен під реалізацію та зобов'язався повернути гроші в сумі 9400,00 гривень. Відповідно до змісту вказаної розписки відповідач зобовязався повернути одержані кошти у січні 2016 року, однак до цього часу гроші не повернув. Розписка про отримання грошей була предметом огляду в судовому засіданні, її оригінал знаходиться в матеріалах справи (а.с. 7). У відповідності з п. 1 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Однак, в порушення вимог ст. 1049 ЦК України, у визначений строк відповідач свої зобов'язання по поверненню грошей не виконав. Відповідача не заперечив, що розписка написана ним власноручно. Наявність оригінала розписки у позивача свідчить про невиконання боржником зазначеного зобов'язання. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Обов'язок доведення тієї обставини, що ця сума не бралася боржником чи є меншою, чи не передавалися лежить на відповідачеві. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобовязань за договором позики судом не встановлено. З урахуванням викладеного, оскільки встановлено, що відповідач не виконав свого зобов'язання по поверненню суми позики, з нього підлягає стягненню борг в розмірі 9400 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування документально підтверджених судових витрат понесених позивачем у сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 2, 3)

Outcome: approved