Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь 6836,40 грн. у якості винагороди за договором про надання послуг. Позов мотивовано тим, що 27.12.2013 року між сторонами було укладено договір про надання послуг, за яким [PERSON] доручила ПП «Контактика» бути її представником з метою пошуку покупця на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], та зобов'язалась сплатити винагороду за надані послуги. 14.02.2014 року відповідач надіслала позивачу лист про розірвання договору в односторонньому порядку. Позивач вважає, що у такому випадку [PERSON] зобов'язана сплатити йому винагороду на підставі пунктів 4.6. та 5.3.1. вказаного вище договору, яка на його думку, становить 6836,40 грн. Представники позивача в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що [PERSON] відмовилась в односторонньому порядку від виконання договору про надання послуг, укладеного з позивачем, через неналежне виконання останнім його умов і вважає, що ПП «Контактика» не має підстав для отримання винагороди, передбаченої пунктом 4.6. договору, оскільки не відбувся факт продажу нерухомості. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2013 року між ПП «Контактика» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг, за яким остання доручила позивачу бути її представником з метою пошуку покупця на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], та зобов'язалась сплатити винагороду за надані послуги. Зі змісту цього договору вбачається, що його метою є доручення замовником виконавцю ведення переговорів щодо продажу вищевказаної квартири. Проте, судом з'ясовано, що [PERSON], яка є стороною вищевказаного договору, не є одноосібним власником [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.12.2003 року виконавчим комітетом Деснянської районної ради у м. Чернігові, ця квартира була передана у власність батькам відповідача - [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. У подальшому відповідач успадкувала 1/2 частину згаданої квартири після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Першою чернігівською державною нотаріальною конторою 30.01.2009 року, р. № 2-519. За таких умов, фактичне повне виконання умов договору про надання послуг від 27.12.2013 року є неможливим без згоди співвласника об'єкту нерухомості [PERSON] 14.02.2014 року відповідач направила позивачу заяву про розірвання вищевказаного договору. Факт отримання такої заяви представниками ПП «Контактика» в судовому засіданні було визнано. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Стаття 907 ЦК України регламентує, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Пунктом 4.3. договору про надання послуг, укладеного сторонами 27.12.2013 року передбачено, що замовник має право достроково, в односторонньому порядку, відмовитись від виконання даного договору, письмово повідомити про це виконавця, при умові виконання обов'язків вказаних в п. 5.1., 5.3. даного договору. Судом встановлено, що вимога договору з приводу письмового повідомлення виконавця відповідачем виконана, про що свідчить лист від 14.02.2014 року. Згідно з пунктом 5.3.1. договору у випадку дострокової односторонньої відмови замовника від виконання даного договору він зобов'язаний сплатити винагороду виконавцю, передбаченну п. 4.6. даного договору. Пункт 4.6. договору визначає, що винагорода виконавцю, за згодою сторін встановлюється у розмірі трьох відсотків від вартості об'єкту від кінцевої суми продажу об'єкту нерухомості замовника. Оскільки продаж об'єкта нерухомості не відбувся, відповідний договір не укладався, то суд вважає, що визначити суму винагороди, передбачену пунктом 4.6. договору про надання послуг неможливо. Так як, відповідно до пункту 5.3.1. договору виконавець повинен сплатити не штраф (неустойку, тощо), а саме винагороду, то слід враховувати, що право виконавця на на її отримання виникає в повному об'ємі з моменту підписання попереднього договору по об'єкту нерухомості замовника, про що сторони підписують акт виконаних робіт. Судом встановлено, що такі документи сторонами не складались та не підписувались. З вищевказаного можна зробити висновок, що в договорі про надання послуг від 27.12.2013 року неналежним чином та недосконало прописано відповідальність замовника у випадку дострокової односторонньої відмови від його виконання (до продажу об'єкта нерухомості), що у спірному випадку унеможливлює отримання виконавцем будь-яких грошових санкцій. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Outcome: dismissed