Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Старопокровської сільської ради Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [INFO] померла бабуся Позивача [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] стала її донька - [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті своєї матері. [INFO] померла мати Позивача [PERSON]. [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері та звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], але у зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити (а.с. 23). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 24). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез'явившихся учасників за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла бабуся Позивача [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок був побудований за життя [PERSON] ще у 1971 році. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1971 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Отже, оскільки спірний будинок було збудовано у 1971 році, то державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації. У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012р.№6-54цс12). Відповідно до листа КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1267 від 20.06.2017 року право власності на будинок [ADDRESS], не зареєстроване (а.с. 12). Аналогічна інформація міститься у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 98750987 від 28.09.2017 року (а.с. 13). Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Довідкою №508, виданою виконавчим комітетом Старопокровської сільської ради Чугуївського району Харківської області від 12.12.2016 року зазначено, що згідно запису у по господарській книзі №10, особистий рахунок [NUMBER] по [ADDRESS] головою господарства значиться [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 11). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] стала її донька - [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було. Той факт, що [PERSON] була донькою [PERSON] підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017882561 від 06.04.2017 року, згідно якого дошлюбне прізвище моєї матері значиться як «[PERSON]» (а.с. 14). Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], так як на підставі ст. 548 ЦК Української РСР вступила у володіння спадковим майном, адже продовжила проживати у вказаному будинку, здійснювати необхідні ремонтні роботи, сплачувати комунальні платежі, продовжила користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавиці, в тому числі особистими побутовими речами, однак не оформила на своє ім'я спадкове майно. [INFO] померла мати Позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] став її син - [PERSON], на підставі частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає. Той факт, що [PERSON] був сином [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], так як на підставі ст. 548 ЦК Української РСР вступив у володіння спадковим майном, адже продовжив проживати у вказаному будинку, здійснювати необхідні ремонтні роботи, сплачувати комунальні платежі, продовжив користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавиці, в тому числі особистими побутовими речами. Позивач звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], але у зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно (а.с.). У зв'язку з вище наведеним [PERSON] змушений був звернутись до суду, оскільки не міг оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно.

Outcome: approved