Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності за спадщиною. З уточненої позовної заяви, вбачається, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 15.07.1967 року. . Належним чином право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок не реєстрував. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась, оскільки з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Після смерті [PERSON] належне йому майно позивач прийняла у спадщину як спадкоємець першої черги, але належним чином право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] через вищевказане оформити не може. Відповідно до повідомлення нотаріуса через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в нотаріальному порядку оформити спадщину не має можливості, тому позивачу рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх інтересів. Жодного спору у позивача з будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має. Як спадкоємець за законом першої черги позивач має право на оформлення спадщини відповідно до 1261 ЦК України. В зв`язку з зазначеним, позивач просив суд: - встановити факт належності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з: літ. А - житловий будинок (загальна площа 62,4 кв. метра, житлова площа 30,5 кв. метра), літ. Б - літня кухня, літ. В - баня, літ. Г -літня кухня, літ. Д - гараж, літ. Е - сарай, літ. Ж - сарай, літ. З - сарай, № 1-4 - надвірні споруди в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачем було надано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу без його участі та позов підтримує повністю. Представник відповідача Кілійської міської ради Кілійського району Одеської областіповідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 492, [PERSON] , помер [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] , померла [INFO] . Шлюб між рос. «[PERSON] » та рос. « [PERSON] » був укладений 07.12.1965 року Кілійським рай бюро ЗАГС Одеської області, що підтверджується виданим свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 07.12.1965 року, актовий запис № 217. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого в м. Кілія р/в ЗАГС Кілійського району Одеської області, запис акта про народження № 74 - рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » є батьками: рос. « [PERSON] », [INFO] . Шлюб між рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » був укладений 31.07.1993 року Кілійським райвідділом ЗАГС Одеської області, що підтверджується виданим свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 31.07.1993 року, актовий запис № 96. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно довідки виконавчого комітету Кілійської міської ради № 294 від 15.03.2019 р., померлий [INFO] р. [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27.03.1974 р. по момент смерті [INFO] . На день його смерті разом із ним постійно проживала та була зареєстрована: [PERSON] , [INFO] - донька. Згідно КП КРР «РБТІ» № 115 від 19.02.2019 р. станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. З архівного витягу № К -86 виданого Кілійською РДА від 31.05.2018 р. вбачається, що рішенням № 394 [PERSON] передано земельну ділянку у приватну власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційного листа від 20.03.2019 р. № 96/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачова Н.М. на підставі звернення [PERSON] щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] роз`яснила, що за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, це питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП КРР «РБТІ» 23.11.2018 р., житловий будинок по [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок (загальна площа 62,4 кв. метра, житлова площа 30,5 кв. метра), літ. Б - літня кухня, літ. В - баня, літ. Г - літня кухня, літ. Д - гараж, літ. Е - сарай, літ. Ж - сарай, літ. З - сарай, № 1-4 - надвірні споруди. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності [PERSON] житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved