Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 3022.Від зазначеного шлюбу у позивача та відповідачки народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]За час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем та відповідачкою було придбано земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вартість якої згідно договору складала 842,00 грн., а також побудовано будинок на даній земельній ділянці, загальною площею 214,5 м.кв., зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2008 року, відновлювальна вартість якого, згідно технічного паспорта, становить 302 872,00 грн.Слід зазначити, що дане нерухоме майно було придбано за кошти [PERSON], які він акумулював на депозитних рахунках у ПАТ «Укрексімбанк» з 2002 року, оскільки з 2001 року він працював у компанії «Петро Газ ФЗЕ» (Туркменістан).Згідно довідки № 357 від 20.05.2016 року, виданої філією компанії «Петро Газ ФЗЕ», у період з 2006 року по 2016 рік [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 161 904 245,00 манат, що еквівалентно в гривнях по курсу НБУ 2 303 582,20 грн. (станом на момент звернення з позовною заявою до суду 100,00 туркменістанських манатів дорівнюють 714,34 грн.).У той же час, [PERSON] за час шлюбу працювала на посаді молодшого наукового співробітника у ДНДКІ ветеринарних препаратів у місті Львові.Позивач просить суд врахувати ту обставину, що на його утриманні знаходяться їхні спільні діти, а саме - донька [PERSON], яка хоча й повнолітня, однак продовжує навчання у Республіці Польща, а також малолітній [PERSON], який проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні, оскільки з 2016 року позивач з дружиною спільно не проживають і її місцезнаходження на даний час йому невідоме.Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України.Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. У зв»язку із чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя та просить визнати земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], будинок загальною площею 214,5 м.кв., розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2008 року - спільним майном подружжя, визнати за [PERSON] право приватної власності на 2/3 ідеальні частини земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої по [ADDRESS], визнати за [PERSON] право приватної власності на 2/3 ідеальні частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої по [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка жодного разу в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причини неявки і від неї не надходило клопотань про відкладення розгляду справи. Відповідно до довідки, виданої АДР ГУДМСУ в Львівській області про реєстрацію місця проживання відповідачки від 29.06.2016 року вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки, виданої Малехівською сільською радою про реєстрацію місця проживання відповідачки від 07.07.2016 року № 451-І/02-13/21 вбачається, що відповідачка [PERSON], [INFO], паспорт серія та номер [NUMBER], виданий Шевченківським РВУ МВСУ у Львівській області 28.09.2000 року, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідачці, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за вище вказаною адресою, надсилалась судова повістка, однак, така повернута до суду без вручення адресату. Відповідно до довідки Укрпошти, причиною повернення вказано закінчення терміну зберігання. Відповідно ст. 74 ч. 5 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі. Від так, 05.07.2016 року Жовківський районний суд Львівської області розмістив в редакції газети «Високий Замок» оголошення про виклик [PERSON], [INFO], в судове засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, що стверджується газетою «Високий Замок» від 22-24 липня 2016 року № 82 (5482). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в розуміння ст. 74 ч. 5 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності: майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто та ін. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.11.1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 3022, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.11.1995 року. З копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] є батьком дитини, а відповідачка [PERSON] - її матір»ю. З копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] є батьком дитини, а відповідачка [PERSON] - її матір»ю. Судом встановлено, що відповідачкою, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, було придбано земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вартість якої згідно договору складала 842 гривні 06 копійок, що стверджуєтьсякопією договору купівлі продажу земельної ділянки АЕР № 708928 від 23.04.2002 року. Із копії державного акту на право приватної власності на землю, виданого гр. України [PERSON] вбачається, що на підставі договору-купівлі продажу земельної ділянки від 23.04.2002 року серія АЕР № 708928, реєстр № 1028 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS]. Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17709869 від 12.02.2008 року вбачається, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.2008 року, виданого виконкомом Малехівської сільської ради на підставі рішення № 1 від 26.12.2007 року. Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2008 року, виданого виконкомом Малехівської сільської ради на підставі рішення № 1 від 26.12.2007 року, вбачається, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 214, 5 кв. м.; житлова площа 83, 2 кв. м. Із копії справки № 356 від 19.05.2016 року вбачається, що громадянин України [PERSON], [INFO], дійсно працював і працює на даний час в Туркменістані в компанії «Петро Газ ФЗЕ». Згідно довідки № 357 від 20.05.2016 року, виданої філією компанії «Петро Газ ФЗЕ », у період з 2006 року по 2016 рік [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 161 904 245,00 манат, що еквівалентно в гривнях по курсу НБУ 2 303 582,20 грн. (станом на момент звернення з позовною заявою до суду 100,00 туркменістанських манатів дорівнюють 714,34 грн.). Кошти [PERSON] акумулював на депозитних рахунках Укрексімбанку, що стверджується копією рахунку № [NUMBER] з 01.03.2002 року по 15.08.2002 року, копією рахунку № [NUMBER] з 01.01.2003 року по 05.09.2003 року, копією рахунку № [NUMBER] з 01.01.2003 року по 21.04.2004 року, копією рахунку № [NUMBER] за 22.04.2004 року, копією квитанції № 3309 від 20 вересня 2005 року, копією квитанції № 3589 від 20 вересня 2005 року. Із копії довідки Малехівської сільської ради № 553 від 13 травня 2016 року вбачається, що [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS]. Загальна площа будинку 214, 50 кв. м., житлова площа 83,20 кв.м., кількість кімнат 5. На цій площі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. А від так, суд прийшов до переконання, що земельна ділянка площею 0,10 га, розташована по [ADDRESS], придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], будинок загальною площею 214,5 м.кв., розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2008 року є спільним майном подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Частина 3 зазначеної статті вказує на те, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Оскільки місцезнаходження позивачки відповідачеві не відоме і вони не проживають спільно із 2016 року, то на утриманні позивача знаходяться діти, а саме: повнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка навчається у Колумбійському коледжі в Республіці Польща на платній формі навчання, курс з 12.09.2016 року по 11.09.2018 року, що стверджується довідкою та листом з Колумбійського коледжу від 25.08.2016 року, а також неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. Тобто, діти знаходяться на повному матеріальному утриманні батька. За принциповими положеннями ст.ст. 10,11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову [PERSON].

Outcome: approved