Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування величини втрати товарної вартості автомобіля, що був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Як на підставу позовних вимог вказав, що 02.09.2020 відповідач керував транспортним засобом KIA RIO з державним номерним знаком [NUMBER] був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою при русі заднім ходом свого автомобіля, не впевнився в безпеці свого руху та допустив зіткнення з автомобілем KIA SPORTAGE з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням позивача, який знаходився поза межами свого автомобіля, внаслідок чого належний йому транспортний засіб KIA SPORTAGE зазнав механічних пошкоджень. Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.10.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Вартість відновлювального ремонту сплатила страхова компанія ПрАТ «СК ВУСО» у сумі 27265,95 грн. Проте, відповідно до висновку незалежної оцінки, проведеної на замовлення позивача йому завдана матеріальна шкода в вигляді величини втрати товарної вартості автомобіля KIA SPORTAGE в результаті його пошкодження, що складає 13139,74 грн. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не відшкодовує майнову шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу та на претензію позивача запропонував йому звернутися до своєї страхової компанії АТ «СК «Інго», [PERSON] просить задовольнити позов, стягнувши з відповідача величину втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 13139,74 грн., 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 840,80 грн. судового збору. [PERSON] надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Зазначив, що оцінка товарної вартості автомобіля визначена у звіті з порушенням Методики її розрахунку. Підписуючи акт виконаних робіт позивач, як замовник робіт підписав його без жодних зауважень, сума страхового відшкодування була визначена у розмірі 27265,95 грн. та сплачена за ремонт автомобіля в повному обсязі. Наголошував, що страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій стороні розмір завданої шкоди, а ліміт виплати за шкоду становить 135000,00 грн. Вказав також, що договором страхування проведено повне відновлення пошкодженого транспортного засобу, а тому вважає, що заявлена сума матеріальної шкоди не підлягає стягненню з нього. У відповіді на відзив позивач, посилаючись на безпідставність доводів відповідача, просив задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. За положеннями статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Із матеріалів справи встановлено, що 02.09.2020 о 18:20 годині відповідач, керуючи транспортним засобом KIA RIO з державним номерним знаком [NUMBER] , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою при русі заднім ходом свого автомобіля, не впевнився в безпеці свого руху та допустив зіткнення з автомобілем KIA SPORTAGE з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням позивача, який знаходився поза межами свого автомобіля, внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб KIA SPORTAGE зазнав механічних пошкоджень. Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.10.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність наземного транспортного засобу - автомобіля KIA RIO, яким керував відповідач, була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № [NUMBER] в Акціонерному товаристві «СК «ІНГО». Страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 130000,00 грн. та передбачена франшиза в розмірі 0,00 грн. (а.с.62). Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля KIA SPORTAGE, позивача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до полісу № 134036255. Страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 130000,00 грн. та передбачена франшиза в розмірі 0,00 грн. (а.с.12). Згідно страхового акту № 2054648-1 від 15.09.2020, складеного ПрАТ «СК «ВУСО» сума страхового відшкодування була визначена у розмірі 27265,95 грн. Позивач не за перечує, що виплату в такому розмірі було здійснено на рахунок СТО ТОВ «АвтоЗАЗ-Сервіс». У частині першій статті 1166\~ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192\~ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У\~статті 3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції України\~та Фонду\~державного майна\~України від\~24.11.2003\~№ 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті\~22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті\~988, статей\~1166,\~1187,\~1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Звернувшись з даним позовом до суду позивач просив стягнути з відповідача як особи, яка завдала шкоду, суму майнової шкоди у вигляді величини втрати товарної вартості в розмірі 13139,74 грн., що підтверджується звітом № 321-20 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, проведену оцінювачем [PERSON] , що має відповідне свідоцтво та сертифікат (а.с.16-22, 34-36). Суд не приймає до уваги доводи відзиву про недоведеність позивачем розміру величини втрати товарної вартості автомобіля з урахуванням застосованого у звіті коефіцієнта фізичного зносу і величини ВТВ, оскільки на спростування розміру матеріальної шкоди інших звітів про оцінку чи експертних досліджень відповідачем суду не надано, хоча згідно вимог частини третьої статті\~12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу відшкодовує особа, яка її завдала, а тому доводи відповідача про те, що ліміт страхової виплати за шкоду становить 135000,00 грн. в саме страхова компанія має сплатити позивачу вказану шкоду є помилковими. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року № 420/998/18. Отже, у цій справі, завдана позивачу майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу підлягає стягненню заме з відповідача як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов піддягає задоволенню з підстав, викладених у рішення суду у зв`язку з його доведеністю по суті, і з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 13139,74 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу. На підтвердження сплати оцінювачу винагороди позивачем надано договір, в якому визначена сума винагороди у 2500,00 грн. та квитанція про сплату ним ФОП [PERSON] 2475,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження (а.с.32,33) Оскільки факт\~завдання позивачу\~матеріальної шкоди\~з вини\~відповідача було\~доведено позивачем\~належними доказами\~та судом задоволено позовні вимоги в цій частині, то стягнення з відповідача на користь позивача 2475,00 грн. за послуги оцінювача з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача, які підтверджені відповідною квитанцією, є законними і обґрунтованим. В іншій частині стягнення витрат, понесених на оплату послуг оцінювача, слід відмовити через недоведеність. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15614,74 грн. (13139,74 + 2475,00). Відповідно до положень статті 141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Враховуючи часткове задоволення позову на користь позивача з відповідача пропорційно задоволеному позову підлягає стягненню витрати зі\~сплати судового\~збору в\~розмірі 839,45\~грн.\~(840,80\~х 99,84%) та витрати на правничу допомогу в сумі 3993,60 грн. (4000,00 х 99,84%), що документально підтверджені позивачем (а.с.1,14,65).

Outcome: partial