Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі Бахмутського відділу поліції в Донецькій області про визнання противоправними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він з 15 квітня 2009 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. Під час проходження служби в 2010 році він переніс дві операції на легенях. 11 жовтня 2016 року під час виконання службових обов`язків у нього сталось раптове погіршення стану здоров`я, про що він доповів безпосередньому керівнику та самостійно звернувся за медичною допомогою. Після огляду лікарем його було направлено до протитуберкульозного закладу, де він з 20 жовтня 2016 року по 14 листопада 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні. У зв`язку з тим, що у нього було діагностовано туберкульоз легенів, 21 жовтня 2016 року лікувальний заклад, де він проходив лікування, направив за його місцем роботи, тобто до Бахмутського ВП, листа із вимогою надати письмову інформацію про осіб, які контактували з ним з метою недопущення розповсюдження небезпечної інфекції та для розробки профілактичних заходів. Всупереч Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», Бахмутським ВП не було виконано вимоги лікувального закладу. З 15 листопада 2016 року по 09 травня 2017 року він був переведений на денний стаціонар. Після завершення лікування на денному стаціонарі, він повернувся на роботу і з метою вирішення питання про його придатність до подальшого проходження служби, начальником Бахмутського відділу поліції його було направлено до військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України у Донецькій області». За результатами огляду було складено висновок. , яким було встановлено причинний зв`язок захворювання, а саме було зазначено, що захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 30 червня 2017 року він звернувся із заявою на т.в.о. начальник а Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області, в якій просив за фактом свого захворювання, яке сталося під час проходження служби у період з 10 листопада 2016 року по 11 травня 2017 року в Бахмутському ВП ГУ НП в Донецькій області, провести службову перевірку, з метою встановлення факту заподіяння шкоди його здоров`ю при виконанні службових обов`язків. Після проведення службової перевірки він просив надати на його адресу висновок службової перевірки для його приєднання у подальшому до медичних документів, з метою оформлення пенсії та отриманні відповідної одноразової виплати. Відповідачем не було проведено службову перевірку і тому він подав скаргу до вищого керівництва та до Уповноваженого ВР України з прав людини і за наслідком розгляду його скарг створено комісію з розслідування нещасного випадку (захворювання), що стався з ним. Проте розслідування не проводилось та висновки не складались. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року його позов було задоволено, та було зобов`язано Головне управління національної поліції в Донецькій області скласти відповідний акт розслідування нещасного випадку за результатами захворювання [PERSON] . На виконання рішення суду, відповідачем було проведено розслідування нещасного випадку та складено відповідні акти. 19 березня 2018 року було складено акт № 1 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру та складено акт розслідування нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року, за формою Н-5*. Відповідно до акту № 1 форма НТ* від 19 березня 2018 року причини нещасного випадку встановити неможливо, обставини, що призвели до нещасного випадку встановити неможливо. Відповідно до висновку в акті за формою Н-5* від 19 березня 2018 року, нещасний випадок з позивачем стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Він вважає, що акти складені з порушенням встановленого порядку, висновки в актах є передчасними, винесені без з`ясування всіх обставин справи. Просить суд позов задовольнити. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 13 грудня 2018 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу, яке було відкладено на 27 грудня 2018 року 15-10 годину, оскільки суддя перебувала у відгулах, яке в подальшому за клопотанням представника відповідача також було відкладено на 15 лютого 2019 року 10-00 годину. 14 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю з тих підстав, що наказом ГУНП в Донецькій області від 25 квітня 2016 року № 100 о/с позивача було призначено на посаду слідчого Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. 18 жовтня 2016 року під час медичного обстеження у КЛПУ «МПТД м. Бахмут» позивачу встановлено діагноз: «Рецидив туберкульозу лівої легені». З 20 жовтня 2016 року до 14 листопада 2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній медичній установі. 29 грудня 2016 року наказом ГУНП в Донецькій області № 417 о/с позивача призначено на посаду інспектора слідчого відділу Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. 22 червня 2017 року наказом ГУНП в Донецькій області від 14 червня 2017 року № 270позивача звільнено зі служби в Національній поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) Закон України «Про національну поліцію». 20 вересня 2017 року Бахмутським ВП ГУНП в Донецькій області наказом № 195 створено комісію з розслідування нещасного випадку (захворювання) відносно позивача. За результатами проведеного розслідування, 19 березня 2018 року винесено акт розслідування нещасного випадку форми Н-5* та затверджено Акт № 1 форми НТ*, відповідно до яких нещасний випадок (захворювання) із позивачем стався у період проходження служби і не пов`язаний із виконанням службових обов`язків, є хронічним захворюванням та відноситься до категорії загальних захворювань. Відповідно до матеріалів службового розслідування позивачу вперше встановлено діагноз tbc легенів 17 березня 2010 року під час профогляду, коли були виявлені зміни у верхніх частинах обох легенів. У зв`язку з чим останній проходив відповідне лікування. 12 жовтня 2010 року позивачу було встановлено діагноз невдача лікування, ВДТБ легень інфільтративний, у зв`язку з чим 14 грудня 2010 року було проведено операцію резекція S6 лівої легені. З 25 січня 2011 року по 01 березня 2011 року позивач проходив повторне лікування та йому була проведена операція резекція SL-2 правої легені, проведена хіміотерапія до 01 березня 2011 року. Позивач продовжив лікування до 13 березня 2012 року та останньому був встановлений діагноз: залишкові явища вилікуваного туберкульозу легенів у вигляді пневмофіброзу, щільних вогнищ. 19 жовтня 2016 року позивачу встановлений діагноз рецидив tbc у верхній долоні лівої легені. 11 жовтня 2017 року КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Бахмут» надав довідку про те, що позивачу встановлено діагноз «рецидив туберкульозу лівої легені (інфільтративний) Дестр-, МБТ-, М-, МГ-, К-, Рез0, Гист0, кат.2, ког4 (2016). Стан після рецензії С6 лівої легені і рецензії с1.2 правої легені. А16.0», вказаний діагноз є хронічним захворюванням. Крім того, під час проведення розслідування, позивач надав пояснення, в яких посилаючись на те, що під час безпосереднього виконання службових обов`язків проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням, контактував з особами, хворими на туберкульоз відкритої форми. При цьому, сам позивач звертав увагу на те, що застосовував заходи необхідної особистої гігієни при контактуванні з особами, хворими на туберкульоз. Підготовче засідання, яке було призначено на 15 лютого 2019 року, було відкладено на 26 березня 2019 року 09-00 годину. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі Бахмутського відділу поліції в Донецькій області про визнання противоправними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії, та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 00 хвилин 06 червня 2019 року, яке було відкладено на 14 серпня 2019 року 14-00 годину, яке також було відкладено на 02 жовтня 2019 року 11-30 годину. 04 вересня 2019 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, згідно якої позивач просить визнати протиправним та скасувати акт складений Бахмутським відділом поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області від 19 березня 2018 року за формою Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року з інспектором СВ Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] , за висновком якого нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Визнати протиправним та скасувати акт № 1 складений Бахмутським відділом поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області від 19 березня 2018 року за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року з інспектором СВ Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] . Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області в особі Бахмутського відділу поліції в Донецькій області за фактом нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року з інспектором СВ Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] Олександром [PERSON] , відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стався в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України № 1346 від 27 грудня 2002 року, скласти акти за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов`язаний із виконанням службових обов`язків та взяти зазначений випадок на облік. 25 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги та у їх задоволені просить відмовити. Судове засідання призначене на 02 жовтня 2019 року було відкладено на 21 листопада 2019 року 11-15 годину, яке в подальшому також було відкладено на 15 січня 2020 року 10-30 годину. Також судове засідання призначене на 15 січня 2020 року було відкладено на 29 січня 2020 року 10-00 годину. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволені відмовити, з тих підстав що зазначені у відзиві. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовом підлягає частковому\~задоволенню з огляду на наступне. Вирішуючи питання юрисдикційності спору, суд керується наступними міркуваннями. У статті 124 Конституції України\~закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. За статтею 125 Конституції України\~судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. За вимогами частини першої статті 18\~Закону України\~від 02\~червня 2016 року №\~1402-VIII\~«Про\~судоустрій і\~статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору\~щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа. За змістом\~статті 19\~ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом. За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин. За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4\~КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними нормативно-правовими актами. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначено відповідним Положенням, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114\~(далі - Положення № 114). Згідно з пунктом 3 Положення № 114 на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров`я виконувати покладені на них обов`язки. Відповідно до частини першої\~статті 20 Закону України від\~20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію»\~представник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною. Закон № 580-VIII\~визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Згідно зі\~статтею 1 Закону № 580-VIII\~Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України (стаття 17 Закону\~№ 580-VIII). З копії службової характеристики (т.1 а.с.91) вбачається, що [PERSON] в ОВС з 15 квітня 2009 року, в Національній поліції працює з 07 листопада 2015 року, на посаді інспекторв слідчого відділу Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції з 29 грудня 2016 року, згідно копії витягу з наказу № 270 о/с від 14 червня 2017 року (т.1 а.с.90) відповідно до розділу УІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) лейтенанта поліції [PERSON] , вислуга років на 22 червня 2017 року у календарному обчисленні складає 09 років 03 місяці 05 днів. З викладеного вбачається, що [PERSON] проходив службу спочатку в органах внутрішніх справ, а потім у Національній поліції України, що підтверджується вищевказаними письмовими доказами, тобто перебував на публічній службі. За правилами адміністративного судочинства розглядаються спори, пов`язані з проходженням публічної служби, одним з різновидів якої є служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції України. Позивач заявив вимоги, які стосуються виконання ним службових обов`язків поліцейського із забезпечення публічної безпеки і порядку у Національній поліції України, тобто спірні правовідносини виникли під час проходження позивачем публічної служби. Разом з тим у справі у т.1 на а.с.26-31 знаходяться копії судових рішень, ухвалених у справі № 805/3035/18-а за адміністративним позовом [PERSON] , до Головного управління НП в Донецькій області про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії, а саме ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року, яка залишена без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року, про закриття провадження у справі на підставі 1 частини 1 статті 238 КАС України, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто, наразі вбачається, що [PERSON] звертався у травні 2018 року до суду з адміністративним позовом з тими самими предметом і підставами, що й у справі, яка розглядається. Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Оскільки адміністративний суд закрив провадження в адміністративній справі за позовом, поданим до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, то суд вважає, що з огляду на припис частини п`ятої статті 170 КАС України\~позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на доступ до суду за правилами адміністративного судочинства. Як указує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, пункт 230). Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), у якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників усупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ указав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27, 28, 38-40); рішення від 01 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» (заява № 34036/06), у якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (пункти 13, 14, 23, 25, 26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08), у якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (пункти 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07), у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18-24)). Тому суд вважає, що постановлення окружним адміністративним судом ухвали про закриття провадження у справі поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. З огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис частини п`ятої\~статті 170\~КАС України суд, з урахуванням правової позиції Великої палати Верховного суду, яка викладена у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 711/10371/17, провадження № 14-344цс19, вважає, що ця справа може бути та має бути розглянута за правилами цивільного судочинства. Подібні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила й у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 490/9823/16-ц (провадження № 14-509цс18). З копії акту № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру від 19 березня 2018 року (т.1 а.с.11-13) вбачається, що обставини, що призвели до нещасного випадку з [PERSON] встановити не є можливим. Причини нещасного випадку встановити не є можливим. Наслідки нещасного випадку несмертельні. Висновок комісії порушень вимог нормативно-правових актів з боку посадових осіб Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, що могли б привести до захворювання [PERSON] не встановлено. Відповідно до копії висновку акту розслідування нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року по формі Н-5 (т.1 а.с.21) нещасний випадок з інспектором СВ Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Згідно копії рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року (т.1 а.с.22-25) адміністративний позов [PERSON] до ГУ НП в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволений. Визнано протиправною бездіяльність Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, яка полягає у не складанні відповідних актів розслідування нещасного випадку за результатом розслідування захворювання [PERSON] Зобов`язано ГУ НП в Донецькій області скласти відповідний акт розслідування нещасного випадку за результатом розслідування захворювання [PERSON] . Відповідно до копії виписного епікризу від 17 лютого 2010 року (т.1 а.с.164-167) діагноз у позивача є «внегоспитальная двусторонняя верхнедолевая пневмония кам». З копії свідоцтва про хворобу № 565/СНП від 22 травня 2017 року (т.1 а.с.168-170) вбачається, що у [PERSON] діагноз залишкові явища ВДБТ (17.03.10) верхньої долі правої, S6 лівої легень, рецидиву туберкульозу (20.10.16) Sax правої, S3-4 лівої легень (інфільтративний у вигляді фіброту, цільних вогнищ, Деструкція МБТ-, Мікроскопія-, МГ-, Культура-, Резист0, Тіст 0, Кат 2, Ког 4 (2016). Стан після резекції S6 лівої легені (14.12.10р.) та резекції S1-2 правої легені (27.01.11р.). Захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Тобто, це захворювання, як встановила комісія, прямо пов`язане з проходженням позивачем служби у органах внутрішніх справ. Згідно копії довідки № 165 від 02 вересня 2009 року [PERSON] пройшов медичний огляд в військово-лікарської комісії ГУ МВС України в Донецькій області 23 січня 2009 року та йому було поставлено, що він здоровий та є придатним до служби на посаді інспектора патрульної служби. Тобто на час працевлаштування позивача до відповідача позивач був повністю здоровий та придатний до служби. Наказом МВС України від 27 грудня 2002 року №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 83/7404 від 31 січня 2003 року, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадку, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі Порядок №1346). Вказаний Порядок №1346 підлягав застосуванню під час розслідування нещасного випадку, який стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року із [PERSON] . Відповідно до п.п. 2.1. Порядку № 1346, розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день,а також випадки смерті в підрозділі (далі-нещасні випадки). За результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (п. 2.2. Порядку №1346). Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (п. 2.4. Порядку №1346). Про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги (п.3.1. Порядку №1346). Керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС (п. 3.5. Порядку №1346). Відповідно до п. 3.8. Порядку № 1346, - комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. Отже розслідування нещасного випадку має полягати в активних діях вчинених відповідною комісією. З урахуванням обставин нещасного випадку та доводів потерпілого про те, що в акті про нещасний випадок невиробничого характеру не надано належних обґрунтувань з приводу того, що це захворювання не пов`язано з виконанням прямих обов`язків позивача під час роботи у відповідача. Однак документів, які б підтверджували проведення комісією з розслідування захворювання позивача чи пов`язано воно з виконанням ним його прямих посадових обов`язків чи ні суду не надано. Відсутні посилання на такі документи і в акті розслідування нещасного випадку від 19 березня 2018 року. Надані суду позивачем копії листа в.о. головного лікаря КЛПУ «МПТД м. Бахмут» (т.1 а.с.64-65), пояснення позивача (т.1 а.с.66-68), копії листів з місця роботи позивача (т.1 а.с.69-81) з приводу обставин отримання захворювання позивачем датовані 2015 та 2017 роками, тобто ще до створення 19 березня 2018 року комісії з розслідування нещасного випадку, а крім того особами, які не були членами даної комісії. Таким чином комісією із розслідування нещасного випадку не було проаналізовано письмові докази щодо обставин, які безпосередньо стосуються цієї справи. Відповідно до ч. 3 статті 10, ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За таких обставин суд вважає, що позивачем належним чином доведено, про необхідність визнання протиправним та скасування акту, який складений Бахмутським відділом поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області від 19 березня 2018 року за формою Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року з інспектором СВ Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] , за висновком якого нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; визнання протиправним та скасування акту № 1, який складений Бахмутським відділом поліції Головного Управління національної поліції в Донецькій області від 19 березня 2018 року за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року з інспектором СВ Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] , та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області в особі Бахмутського відділу поліції в Донецькій області за фактом нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року з інспектором СВ Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] , відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стався в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України № 1346 від 27 грудня 2002 року, скласти акти за формою Н-5* та Н-1*, оскільки комісією із розслідування нещасного випадку не було проаналізовано письмові докази, які були надані позивачем, щодо обставин, які безпосередньо стосуються цієї справи, також комісією не спростовано свідоцтво про хворобу № 565/СНП від 22 травня 2017 року (т.1 а.с.168-170) яким чітко встановлено, що захворювання у позивача на пряму пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Тобто комісією не спростований безпосередній причинний зв`язок між тим, що позивач працював у відповідача та внаслідок праці у останнього отримав захворювання, яке в подальшому не дає змоги йому працювати і він підлягає звільненню із-за захворювання, яке отримав внаслідок праці у відповідача, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених вище підстав. Разом із тим на даний час суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області в особі Бахмутського відділу поліції в Донецькій області за фактом нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року з інспектором СВ Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції [PERSON] , відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стався в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України № 1346 від 27 грудня 2002 року, скласти акти за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов`язаний із виконанням службових обов`язків та взяти зазначений випадок на облік. При цьому необхідно врахувати, що суд не є органом, який проводить розслідування нещасного випадку, а відповідною комісією обставини події отримання позивачем захворювання встановлені не в повному обсязі. Результати розслідування мають бути викладені в актах передбачених Порядком №1346 і саме ці акти мають юридичне значення при вирішенні в подальшому питань соціального захисту потерпілого від нещасного випадку. Тому позивач у разі незгоди із актами складеними за результатами повторного розслідування нещасного випадку, що стався у період часу з 25 лютого 2010 року по 11 травня 2016 року, не позбавлений права в судовому порядку заявити вимогу про зобов`язання відповідача скласти, відповідно до Порядку №1346, акти про нещасний випадок (у тому числі поранення) за формою Н-1 та взяти на облік нещасний випадок (у тому числі поранення), який стався із працівником в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Проведення службового розслідування відповідно до Інструкції, затвердженої Наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230, не замінює собою розслідування нещасного випадку згідно Порядку №1346. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно посвідчення серії УБД № 177918 від 05 жовтня 2018 року (т.1 а.с.8) позивач є учасником бойових дій, а тому відповідно до ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору. Суд, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України присуджує з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. На підставі\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 55 Конституції України,\~ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком розслідування та обліку нещасних випадку, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим\~Наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №83/7404 від 31.01.2003 року,

Outcome: partial