Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 04.02.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 12700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач належним чином не виконав зобовязання по зазначеному договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 25517,28 грн., яку й просив стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не зявився, про причини неявки не повідомив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, попередньо надавши заперечення на позов. Проти позову заперечував з тих підстав, що кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, порушені умови підвищення процентної ставки, а також посилався на неправомірне списання коштів із зарплатної картки в рахунок погашення заборгованості, та просив застосувати позовну давність. Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідно до ст.130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Встановлено, що 04.02.2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 12700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, витягом з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-33). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком. Право позивача на списання коштів з інших рахунків відповідача відкритих у цьому банку у погашення заборгованості за договором передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Зокрема, згідно з пунктом 2.1.1.3.5 вище зазначених умов та правил клієнт надає банку право на списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у банку у валюті кредитного ліміту в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору при настанні строків платежів. Відповідно на підставі вище зазначеного пункту здійснювалося автоматичне списання коштів з інших рахунків відповідача в рахунок погашення заборгованості. Останнє автоматичне списання, в межах заявлених позовних вимог, здійснено 29.08.2016 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим склалася заборгованість, яка згідно розрахунку станом на 27.10.2016 року складає 25517,28 грн., з яких 12740,00 грн. заборгованість за кредитом; 10885,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. штрафу (фіксована частина); 1191,30 грн. штрафу (процентна складова). Крім того, суд звертає увагу, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що умовами договору передбачено одночасне стягнення декількох видів неустойки - штрафів та пені за порушення кредитних зобовязань, суми штрафів до стягнення з відповідача не підлягають. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15 . Суд вважає, що пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника, оскільки обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобовязання та за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання своїх зобовязань. Таким чином у стягненні з відповідача штрафів у розмірі: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1191,30 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити, а отже загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача складає 23825,98 грн. (25517,28 500,00 1191,30 = 23825,98). Щодо заяви відповідача про пропущення строків позовної давності, вказані ним обставини не знайшли свого підтвердження у суді, оскільки встановлено, що останній платіж відповідачем було здійснено 29.08.2016 року, а з позовом позивач звернувся до суду 07.11.2016 року, тобто у межах строку позовної давності. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial