Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері Ринків фінансових послуг про захист прав споживача в якому просить визнати недійсним договір факторингу№ 15 від 28.11.2012р., укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ « ФК « Вектор Плюс» в частині передачі споживчого кредитного договору № 2615/0908/71-085 , підписаного [PERSON] і відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» ( правонаступником , як публічне акціонерне товариство « Сведбанк» та наступний правонаступник - публічне акціонерне товариство « Омега Банк») від 30.09.2008 року та визнати недійсними договір факторингу від 28.11.2012р.,укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі споживчого кредитного договору № 2615/0908/71-085 , підписаного [PERSON] і відкритим акціонерним товариством «Сведбанк»(правонаступником , якого є публічне акціонерне товариство « Сведбанк» та наступний правонаступник - публічне акціонерне товариство « Омега Банк») від 30.09.2008 року, посилаючись на те, що Договір від 28.11.2012р. про відступлення прав за іпотечними договором укладений між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Договір про передачу прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р.. укладений між ТОВ « ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» суперечить положенням ст. 1078 ЦК Україї відповідно до ст. 228 ЦК України він є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» наддав письмові заперечення. Представники відповідачів в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи повідомлені. Представник Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази, приходить до слідуючого. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.ст.58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та ПАТ «Сведбанк» був укладений кредитним договір № 2615/0908/71-085 від 30.09.2008 року на суму 170000 дол.США. Встановлено , що між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «ФК «Вектор Плюс», укладений Договір факторингу № 15 від 28.11.2012р. та укладений договір факторингу від 28.11.2012р., між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно яких відступлено право вимоги заборгованості в частині передачі споживчого кредитного договору № 2615/0908/71-085 , підписаного [PERSON] і відкритим акціонерним товариством «Сведбанк»(правонаступником , якого є публічне акціонерне товариство « Сведбанк» та наступний правонаступник - публічне акціонерне товариство « Омега Банк») від 30.09.2008 року Предметом спору у даній справі є дійсність договорів про відступлення права вимоги (факторингу). Визнання правочину недійсним у судовому порядку можливо з підстав недодержання стороною (сторонами) в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3, 6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього кодексу), зокрема, зміст правочину має відповідати вимогам ЦК України. Відповідно до ст.1081 ЦК України за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, перед фактором відповідає клієнт; грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. За своєю правовою природою договір факторингу є договором між фактором і клієнтом, який ніяким чином не впливає, не змінює і не припиняє прав та обов'язків боржника щодо повернення грошових коштів, а тому законом не передбачено запитування згоди боржника на укладення договору факторингу. У разі наявності грошової заборгованості боржника кредиторові належить право грошової вимоги - право вимагати повернення боргу. Як встановлено судом і не заперечується позивачем, внаслідок неналежного виконання ним своїх обов'язків за договором кредиту, укладеного 30.09.2008 між ним і ПАТ «Сведбанк», станом на 1.03.2013 виникла заборгованість, Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27.11.2013р. звернуто стягнення на предмет іпотеки та Рішенням Дарницького райсуду м. Києва від 30.06.2015р. за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором . З огляду на викладене ПАТ «Сведбанк» мало право грошової вимоги до позивача за вказаним кредитним договором, така грошова вимога за наявності боргу є дійсною і передбачених ст.1081 ЦК України підстав вважати, що банк не мав права відступити право грошової вимоги, немає. Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Системний аналіз норм зобов'язального права дає підстави зробити висновок про те, що заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва і можливе на будь-якій стадії процесу - як до ухвалення судового рішення у спірних правовідносинах, так і після набрання ним законної сили. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи предмет договору факторингу, до фактора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи умови щодо валюти кредитування. З матеріалів справи вбачається, що оскаржені договори факторингу є укладені у відповідності до вимог закону, при його укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини. Таким чином, відповідно до чинного цивільного законодавства суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 514, 516, 627, 638, 1054, 1077-1079, 1081 ЦК України;

Outcome: dismissed