Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 28.08.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького МУЮ Луганської області, актовий запис №333. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 28.08.2004 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку відсутністю взаєморозуміння. Мотивом для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та неможливість продовжувати спільне життя. Шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2015 року, з цих пір вони проживають окремо. Вони не можуть вирішувати найважливіші питання сім?ї, зобовязання щодо спільної побудови сімейних відносин між ними не виконуються, спільне господарство не ведеться. Спору про місце проживання дитини не має, дитина буде проживати з відповідачем. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом публікації оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий курєр», причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 28.08.2004 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ТП № 110443, виданим 28.08.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, про що складено відповідний актовий запис за №333. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 274303, виданим 13.09.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області. Згідно позовної заяви, неповнолітній син сторін після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні відносини між сторонами припинені, подружжя з грудня 2015 року сумісно не проживає, спільне господарство не веде, тобто шлюб існує формально, зважаючи, що позивач наполягав на розірванні шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, а також зважаючи на те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved