Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, посилаючись на те, що позивач надала відповідачу у борг грошові кошти, які відповідач мав повернути частинами. Відповідач частково виконав зобов'язання, першу частину позики повернув, проте друга частина позики у строк передбачений договором не повернута, у зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом та просить стягнути з відповідача частину заборгованості та санкцію у вигляді трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням збільшення розміру останніх /а.с. 51-53/, просив задовольнити. Відповідач та представник останнього позовні вимоги не визнали та пояснили, що дійсно відповідач має перед позивачем заборгованість, яка виникла у зв'язку з тим, що відповідач купував у відповідача та її родичів земельну ділянку та житловий будинок розташований на ній, проте у відповідача була тільки частина коштів. За таких обставин сторони домовились, що на іншу частину грошових коштів за придбане майно, яку відповідач мав віддати пізніше, вони укладуть договір позики, в якому передбачать строк до якого відповідач має здійснити остаточний розрахунок. В подальшому у відповідача змінились життєві обставини і розрахуватися за придбане у позивача майно, він не зміг і не може по теперішній час через скрутне матеріальне становище. Відповідач не відмовляється від того, що не здійснив остаточний розрахунок з позивачем за придбане майно, у зв'язку з чим заборгував 59000 доларів США, проте саме у борг ці кошти він не отримував. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.12.2006 року сторони уклали договір позики відповідно до якого позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 90000 доларів США, 30000 доларів США відповідач мав повернути до 01.03.2007 року, а 60000 доларів США до 22.12.2012 року /а.с.5/. 22.12.2006 року між відповідачем, позивачем та родичами останньої були укладені договори купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку, які належали їм в рівних частинах /а.с. 6 ,7/. Суд вважає, що доводи відповідача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні виходячи з наступного. Так, продаж нерухомого майна мала місце у день укладення договору позики. Крім того, є цілком нелогічним та обставина, що договір позики був укладений позивачем з метою надання відповідачу коштів, для придбання у неї ж майна та сплати їй тих же коштів які вона і позичила відповідачу. Отже, в разі якщо б така позика мала б місце, то позивач позичивши відповідачу кошти для придбання у неї майна, тут же би отримала їх назаді відповідач придбав би це майно і не був за нього нічого винний. Однак, в судовому засіданні обставина того що відповідач винен кошти саме у зв'язку з недоплатою за придбане майно у позивача, тобто не здійснив за нього остаточний розрахунок, представником останньої не спростовувалась. Також, суд вважає, що виходячи із суми позики та вартості майна за яке придбавалося майно 129000 доларів США та 20508 грн., доводи відповідача є спроможними, про те, що частину коштів останній сплатив за придбане майно, а частину сплатив пізніше в розмірі 30000 доларів США, а решта залишилась не виплаченою, оскільки позивач пред'являє вимоги виключно на залишок суми 60000 доларів США. Такі висновки суду підтверджують пояснення відповідача надані в судовому засіданні, а також під час проведення досудового розслідування за заявою представника позивача до правоохоронних органів /а.с. 63-65/. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідач визнав ту обставину, що в свою чергу визнано і не заперечувалось й іншими учасниками процесу, що винен позивачу грошові кошти в сумі 59000 доларів США, що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. Крім того, вказана сума підтверджується тим, що відповідач виплатив одному із співвласників придбаного ним майна не 30000 доларів США, як стверджує позивач, а 31000 доларів США /а.с. 66/, що не спростовувалось представником позивача в судовому засіданні. Крім того, даних про отримання відповідачем позики в сумі 31000 доларів США у [PERSON] суду не надано. Разом з тим, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що борг виник не у зв'язку із отримання відповідачем у борг грошових коштів. Суд вважає, що така заборгованість виникла у зв'язку з тим, що відповідач не розрахувався у повному обсязі за придбане майно. Враховуючи те, що оскільки грошові кошти фактично не були передані договір позики не можна вважати укладеним, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed