Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики в сумі 220 000 грн. (двісті двадцять тисяч гривень) та 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США. Позивач посилається на те, що 11 січня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. За умовами договору [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 220 000 грн. (двісті двадцять тисяч гривень) та 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США та зобов'язувався повернути вказані суми не пізніше, ніж через місяць після її звернення до нього. На підтвердження укладення договору та фактичного отримання даних грошових сум, [PERSON] власноручно була написана розписка. Позивачем 15.03.2018 року на адресу відповідача була направлена письмова вимога про повернення грошових коштів. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення дану вимогу отримав відповідач 24 березня 2018 року, проте жодних дій не вчинив, зобов'язання своє не виконав, гроші позивачу не повернув. На день подачі заяви до суду відповідач свої зобов'язання щодо повернення суми боргу не виконав, що змусило позивача звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року відкрито провадження в справі, призначено до підготовчого судового засідання. В судове засідання позивач не з'явилася про місце, день та час слухання справи повідомлена вчасно. Звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений вчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення. Враховуючи вимоги частини 11 статті 128 ЦПК України «з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Однак, відзиву та інших заяв до суду від [PERSON] не надходило. Згідно листа Заруддянської сільської ради Іванківського району Київської області №02-18/350 від 05.06.2018 року, [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований в [ADDRESS], але фактично за даною адресою не проживає. Місце його перебування в сільській раді не відоме. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Враховуючи вимог частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що 11 січня 2017 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів. За умовами договору [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 220 000 грн. (двісті двадцять тисяч гривень) та 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США та зобов'язувався повернути вказані суми не пізніше, ніж через місяць після її звернення до нього. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору та фактичного отримання даних грошових сум [PERSON] власноручно була написана розписка (а.с.5). Позивачем 15.03.2018 року на адресу відповідача була направлена письмова вимога про повернення грошових коштів (а.с.4). Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення дану вимогу отримав відповідач 24 березня 2018 року (а.с.6). У вказаний строк відповідач борг не повернув. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу. У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 220 000 грн. (двісті двадцять тисяч гривень) та 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 5084,20 грн. (п'ять тисяч вісімдесят чотири гривні двадцять копійок). Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 5084,20 грн. (п'ять тисяч вісімдесят чотири гривні двадцять копійок). На підставі викладеного і

Outcome: approved