Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом із врахуванням заяви про зміну предмету позову про визнання за ним права власності на 41/50 ідеальних частин нежитлової будівлі (позначена на плані літ. «Д-2», площею 1152,2 кв.м.) загальною площею 1406,0 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 5918292, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Почаєвичі, вул. І.Білозіра, 24, шляхом передання відступного відповідачем в рахунок припинення зобовязання, що випливає з Договору позики №1 від 08.09.2016 року в розмірі 1808483,92 (Один мільйон вісімсот вісім тисяч чотириста вісімдесят три грн. 92 коп.) гривень. Свої вимоги обґрунтовує з посиланням на ст.ст. 526, 554, 600, 625 та 1050 ЦК України, а зокрема, фактом повного визнання відповідачем та третьою особою боргового зобовязання, яке виникло із Договору позики №1 від 08.09.2016 року та Договору поруки від 08.09.2016 року, а також повідомленням відповідача про можливість передачі в рахунок боргу нерухомого майна як відступного. Однак, такі дії неможливо вчинити в досудовому добровільному шляхом укладення відповідного правочину в органах нотаріату у звязку із наявністю арештів на частину нерухомого майна, яке належить іншому співвласнику, що зокрема підтверджується Інформаційною довідкою з Державних реєстрів за №116394071 від 06.03.2018 року, а також розясненнями нотаріусів Дрогобицького районного нотаріального округу з посиланням на положення ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а отже необхідність звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо їх задоволення. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, а також третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Як вбачається і з матеріалів справи, а саме копії Договору позики №1 від 08.09.2016 року, третя особа [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в сумі 1309280,00 гривень, що було еквівалентно на момент укладення договору по офіційному курсу НБУ 49000,00 доларам США, з терміном погашення не пізніше 08.10.2016 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою Розпискою третьої особи [PERSON] від 08.09.2016 року, яка була складена у присутності третіх осіб [PERSON] та [PERSON] Також як вбачається із копії Договору поруки від 08.09.2016 року, який було укладено між позивачем та відповідачем, відповідно до умов останнього відповідач як поручитель зобовязалась відповідати перед позивачем за зобовязаннями третьої особи [PERSON], які випливають з умов Договору позики №1 від 08.09.2016 року. Згідно до п. 5.4.1. Договору поруки від 08.09.2016 року, у разі невиконання третьою особою [PERSON] своїх зобовязань за Договором позики до 03.04.2017 року, позивач набув право в десятиденний строк звернутись до відповідача з вимогою про виконання зобовязань по поверненню заборгованості. Відповідно до Повідомлення на вимогу про оплату боргу від 05.04.2017 року, відповідач визнала заборгованість перед позивачем по Договору позики №1 від 08.09.2016 року та повідомила про намір щодо погашення заборгованості шляхом укладення договору щодо передачі у власність позивача нерухомого майна. Пунктом 5.4.2. Договору поруки від 08.09.2016 року визначається право позивача вимагати виконання невиконаного зобовязання третьої особи [PERSON] за Договором позики, у тому числі шляхом зобовязання вчинити дії щодо передачі на його користь нерухомого майна, яке перебуває у власності відповідача, та знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с.Почаєвичі, вул. І.Білозіра, 24. Також відповідно до п. 6.2. Договору поруки від 08.09.2016 року встановлювалось, що відповідач несе відповідальність перед позивачем за зобовязаннями третьої особи своїм майном, зокрема, нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Почаєвичі, вул. І.Білозіра, 24, у межах суми позики, зазначеної у п. 2.1. Договору позики та п. 4.1 Договору поруки з урахуванням неустойки та інфляційних витрат. Як вбачається із копії Дублікату Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, виданого 07.05.2004 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний номер 1343, відповідач являється власником 49/100 ідеальних частин нежитлової будівлі загальної площею 1406,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с.Почаєвичі, вул. І.Білозіра, 24. Право власності відповідача зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно із Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №3646780, виданого 21.05.2004 року Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державних реєстрів за №116394071 від 06.03.2018 року. Судом встановлено, що відповідно до Повідомлення на вимогу про оплату боргу від 05.04.2017 року, відповідач зазначила про повне визнання боргового зобовязання, яке виникло з умов Договору поруки від 08.09.2016 року та Договору позики №1 від 08.09.2016 року, а також свій намір в добровільному порядку провести погашення заборгованості шляхом укладення правочину, наприклад, Договору про припинення зобовязання переданням відступного (ст. 600 Цивільного кодексу України) або іншого договору для передачі у власність позивача майна з метою погашення заборгованості. Також у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено про неможливість укладення відповідного правочину щодо передання майна в рахунок боргу через незалежні від неї причини, а саме через наявність арештів на частину нерухомого майна, яке належить іншому співвласнику, що фактично унеможливлює укладення правочину в органах нотаріату з посиланням на положення ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У відповідності до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Стаття 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором позики №1 від 08.09.2016 року станом на 02.04.2018 року заборгованість становить 1309280,00 гривень основного боргу, 299825,12 гривень інфляційних донарахувань, 57974,40 гривень трьох процентів річних та 141404,40 гривень пені, а всього разом 1808483,92 (Один мільйон вісімсот вісім тисяч чотириста вісімдесят три грн. 92 коп.) гривень. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В нашому випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржникові позивачем, та які становлять його зміст, поручитель виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Аналізуючи положення вищезгаданої статті, об'єктом відступного може бути нерухоме майно (розмір вартості встановлюється сторонами), переданням відступного можуть припинятися договірні зобов'язання, обов'язковість досягнення згоди на припинення зобов'язань відступним повинно бути належним чином зафіксоване. Домовленість щодо передачі відступного замість виконання зобов'язання може бути досягнута як до, так і після порушення такого зобов'язання. Розмір відступного відповідно до положень статті, встановлюється сторонами. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Однак, неможливість укладення договору про передання відступного між позивачем і відповідачем, а також реєстрація речових прав на нерухоме майно на даний час неможливе виходячи із положеннями ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна, що унеможливлює посвідчення будь-якого правочину в органах нотаріату через існуванням обтяжень (арештів) на 9/50 ідеальних части нежитлової будівлі площею 253,8 кв.м., яка належить іншій особі [PERSON], що зокрема підтверджується Інформаційною довідкою з Державних реєстрів за №116394071 від 06.03.2018 року. Також неможливість реєстрацію речових прав на нерухоме майно неможливе виходячи з положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктом 6 частини 1 ст. 24 якого визначається, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Натомість, відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини 1 цієї статті, не застосовується у разі, зокрема, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України визначають, що cпособами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Відповідно до Висновку про вартість майна, складеного 12.03.2018 року субєктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат СОД №990/15 від 21.12.2015 року) вартість 49/100 ідеальних частин нежитлової будівлі площею 1152,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Почаєвичі, вул. І.Білозіра, 24, становить 1739200,00 гривень. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про існування обєктивних причин, які унеможливлюють добровільне досудове врегулювання даного спору, а тому враховуючи добровільну згоду відповідача на передачу майна в рахунок боргу із погодженням істотних умов щодо розміру боргу та вартості майна, суд приходить до висновок про задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на майно в рахунок погашення перед ним боргового зобовязання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень, а також 8105,20 гривень судового збору в користь держави. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved