Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09.10.2007 між Національним банком України та [PERSON] (далі відповідач - 1) був укладений кредитний договір № 67 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі, відповідно до якого, відповідач отримала 100 000 грн., строком на 17 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем - 1 за кредитним договором між Національним банком України та [PERSON] (далі відповідач - 2) було укладеного договір поруки № 68. Позивач свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу грошові кошти, проте відповідач-1, всупереч умовам договору своє зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 13.02.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 27760,47 грн., яка складається з: 19742, 00 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 6396,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 66,60грн. - строкова заборгованість за відсотками; 857,19 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; 615,69 грн. - пеня за простроченим кредитом; 82,99 грн. - пеня за простроченими процентами. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, позивач змушений звернутись з позовом до суду про стягнення боргу в примусовому порядку. В судовому засідання, представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] проти позову в частині вимог, що стосуються відповідача-2 заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 09 жовтня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № 67 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі, відповідно до якого, позивач надав відповідачу - 1 кредитні кошти в розмірі 100 000 грн., строком на сімнадцять років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту /а.с. 10-11/. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом уповноваження Національного банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 492 грн., починаючи з листопада 2007 року, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 124 грн. та суму для оплати за користування кредитом /а.с.10/. Відповідно до п. 3.2 договору, за користування отриманим кредитом на споживчі цілі Позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 3 відсотків річних. Згідно з п. 4.1.2 договору, позичальник взяв на себе зобов'язання до 09 жовтня 2024 року повернути Національному банку отриманий кредит /а.с.10/. Згідно з п. 5.1 договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов'язань з повернення кредиту, оплати за користування ним ( за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити Національному банку. 22.12.2015 року між позивачем та відповідачем - 1 було укладено додатковий договорі №146, відповідно до умов якого було внесено зміни, щодо порядку погашення простроченої заборгованості /а.с 12/. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, та надав відповідачу - 1 кредитні кошти. Проте, всупереч умовам договору відповідач - 1, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 13.02.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 27760,47 грн., яка складається з: 19742, 00 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 6396,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 66,60 грн. - строкова заборгованість за відсотками; 857,19 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; 615,69 грн. - пеня за простроченим кредитом; 82,99 грн. - пеня за простроченими процентами /а.с. 14-30/. Згідно ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З метою забезпечення належного виконання відповідачем - 1 своїх зобов'язань між позивачем та [PERSON] (відповідач - 2) 09.10.2007 року було укладено договорі поруки №68 /а.с.13/. Відповідно до п. 1 договору, поручитель зобов'язується перед банком відповідати в повному обсязі за виконання зобов'язань відповідача - 1щодо своєчасного повернення кредиту, наданого банком позичальнику за кредитним договором № 67 від 09.10.2007 року /а.с.13/. Відповідно до п. 2 договору поруки, поручитель несе перед банком солідарну відповідальність разом з позичальником за виконання зобов'язань за кредитним договором №67 щодо повернення основної суми боргу, оплати відсотків, пені та штрафу, у разі їх нарахування /а.с.13/. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно правового висновку Верховного суду України від 17.09.2014 року викладено в рішенні №6-53цс14, вбачається, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). В своїй правовій позиції Верховний суд України встановив, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині вимог відносно [PERSON], оскільки позивач пропустив встановлений шестимісячний строк пред'явлення позову відносно [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial