Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за здану продукцію. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та Приватним підприємцем [PERSON] 14.08.2015 року було укладено договір на купівлю продаж зерна проса в кількості 10 т.340 кг. Даний договір був складено на бланку «Накладна» і підтверджений накладними на яких вказана вага прийнятої продукції. Так відповідно до накладної №1412 від 14.08.2015 року Приватним підприємцем [PERSON] було прийнято 5\~700,00кг проса, згідно накладної №1413 від 14.08.2015 року прийнято 4\~640,0гк.проса. Договір купівлі-продажу зерна на бланку «Накладна» складений саме в такій формі і він не суперечить правилам складання облікових документів для фізичних осіб- підприємців на спрощеній системі оподаткування діючим в 2015 році. В день здачі зерна позивачу кошти не були виплачені і у звязку з цим між ним та Приватним підприємцем [PERSON] було досягнуто згоди на те, що вартість зерна буде оцінена на день продажу ним зерна проса по закупівельним біржовим цінам. Позивач декілька разів звертався до відповідача про повернення йому зерна проса або повернення коштів за зерно із розрахунку його вартості на день виплати грошей, але отримав відмову у поверненні грошей за здане зерно проса. У звязку з цим, 21.02.2017 року звернувся до ПП [PERSON] з письмовою претензією про повернення коштів або зерно проса, але на дану претензію не отримав відповіді. Просить суд стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в сумі 60\~189,82 грн. в тому числі пряму заборгованість в сумі 41\~360,00 грн., 3% річних в сумі 1\~817,71грн., 7\~577,95 грн. відсотків згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, 2\~212,76грн. пені, 7\~220,40грн. інфляційних. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Та зазначили про те, що позивач має земельну ділянку на якій вирощує зерно проса для утримання сімї. У серпня 2015 року позивач здав 5\~700кг зерна проса на зберігання, а 4\~640 кг. зерна проса відповідач купив. Декілька разів позивач звертався до відповідача про повернення зданої продукції, але ні проса на грошей відповідач не повернув. 21.02.2017 року на адресу відповідача була направлена претензія про виплату заборгованості в сумі 41\~360,00 грн., або повернення 10\~340,00грн. зерна проса. На повернення зерна проса яке на сьогоднішній день зберігається у відповідача, не згодні, позивач хоче отримати гроші в розмірі 4 тисячі гривень за 1 тону та відсотки. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали вважають позов передчасний, просять суд в задоволенні позову відмовити. Надали заперечення в яких зазначили, про те що відповідно до наданих накладних позивач дійсно прийняв на відповідальне зберігання від [PERSON] зерно проса в загальній кількості 10340 кг. На цей час зазначене зерно проса перебуває на зберіганні у належному йому складі і він може його повернути позивачу в будь який час. Ніяких повідомлень про необхідність повернення проса він не отримував і до нього позивач з такою вимогою не звертався. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до накладної №1412 від 14.08.2015 року ПП [PERSON] прийняв на зберігання від [PERSON] зерно проса в кількості 5\~700кг. Згідно накладної №1413 від 14.08.2015 року ПП [PERSON] прийняв від [PERSON] зерно проса в кількості 4\~640кг. З пояснень сторін і їх представників вбачається, що передане на зберігання зерно зберігалось у складських приміщеннях відповідача в м. Апостолово Дніпропетровської області вул. Бабаєва, буд. 101 П. 21.02.2017 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] на адресу ПП [PERSON] виставлена претензія про сплату заборгованості, в якій зазначено, що [PERSON] необхідно виплатити заборгованість в сумі 41\~360,00грн. або повернути 10\~340,00кг. зерна проса. Вказану вимогу претензію відповідач не отримав. Передане на зберігання зерно проса відповідач позивачу не повернув, що і не заперечував в судовому засіданні відповідач [PERSON] зіславшись на те, що до нього позивач в приводу повернення зерна яке передане йому на зберігання не звертався, а щодо купівлі даного зерна вони не дійшли обоюдної згодо щодо ціни на дану продукцію. На теперішній час зерно просо знаходиться у нього на зберіганні, та він може його повернути власнику, так як воно знаходиться у тому самому місці де і було йому здано на зберігання. Згідно\~ст. 189 ЦК України, продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Отже, за загальним правилом права та обовязки у сторін за договором зберігання виникають лише після здачі речі поклажодавцем на зберігання саме з цього моменту договір вважатиметься укладеним. Порядок укладення договорів зберігання регламентується\~главою 66 ЦКУ. У\~параграфі 1 глави 66 ЦКУ\~наведено загальні правові норми, що стосуються будь-яких договорів зберігання, а\~параграфами 2,\~3 глави 66 ЦКУ\~регулюється специфіка укладення окремих видів договорів зберігання. Згідно з\~ч. 1 ст. 937 ЦКУ\~договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, установлених\~ст. 208 ЦКУ, а саме, в угодах між: юридичними особами; фізичною і юридичною особою; фізичними особами на суму, що у 20 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Водночас письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ч. 1 ст. 937 ЦКУ). Згідно ч. 1\~ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого в договорі зберігання (ч. 1 ст. 938 ЦКУ). При цьому поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання (ч. 1 ст. 948 ЦКУ). Якщо строк зберігання в договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 2 ст. 938 ЦКУ). Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості\~на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ч. 1 ст. 949,\~ч. 1 ст. 953 ЦКУ). Річ повинна бути повернена поклажодавцю в такому стані, у якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (ч. 2 ст. 949 ЦКУ). Відповідно ч. 1\~ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial