Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить винести рішення, яким змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на його користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини її щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що згідно рішення Чугуївського міського суду від 15.01.2016 року з відповідача стягуються аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2015 року до його повноліття. Враховуючи, що на сьогоднішній день підвищились тарифи на житлово-комунальні послуги, зросли ціни на харчові та промислові товари, збільшився розмір мінімальної заробітної плати, сума стягуваних з відповідача аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, у зв'язку з чим просить змінити розмір стягуваних аліментів. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглядати позов у його відсутності (а.с.31). Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що вона не має змоги платити аліменти в такому розмірі, так як не працює. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 15.05.2009 року між ними розірвано (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5), на утримання якого рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15.01.2016 року стягнуто аліменти з відповідача в розмірі 450 грн. (а.с.8). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що змінилося матеріальне або сімейне становище його або відповідача, погіршився його стан здоров'я або поліпшився стан здоров'я відповідача, в результаті чого необхідно збільшити розмір аліментів. Позивачем не надано суду доказів, що свідчать про поліпшення матеріального стану відповідача. Сама ж відповідач у судовому засіданні зазначила, що вона не працює та на даний час її матеріальний стан не поліпшився. Зазначених в позові обставин щодо збільшення розміру аліментів позивач не довів, чим не виконав вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка вже стягнута з відповідача (а.с.8). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, що не позбавляє сторони можливості в разі неохідності в подальшому звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів.

Outcome: dismissed