Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому просить постановити рішення про розірвання шлюбу, який укладено між сторонами, зареєстрований 01 лютого 2013 року Червоногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, про що 01 лютого 2013 року зроблено відповідний актовий запис за №21. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 24 лютого 2016 року, про що Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 43. Спочатку спільне життя склалося добре, проте, протягом останніх років шлюбні відносини погіршилися, у зв`язку із постійними скаргами, відсутністю взаєморозуміння. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а шлюб існує тільки формально. [PERSON] проживає разом із матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Позивач не заперечує щодо подальшого проживання дочки із нею за вищевказаною адресою. На підставі вищевикладеного, просить задоволити позовні вимоги. В судове засідання позивачка не з`явилася, натомість подала через канцелярію суду заяву про слухання справи за її відсутності, просить не надавати строку на примирення. Наголошує, що сторонами вживалися усі можливі заходи щодо примирення, однак такі не дали жодного результату, наполягає на розірванні шлюбу, мотивуючи добровільністю перебування у такому. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Зі слів позивача, сторони з лютого 2018 року подружні відносини не підтримують, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, не спілкуються. Відповідно до ч. 2ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер їх відносин, наполягання на розірванні шлюбу, твердження позивача, що збереження сім`ї неможливо, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved