Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів - ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» та [PERSON], з вимогами про:- - визнання незаконними та скасування рішення, протоколу комісії по соціальному страхуванню ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» від 04.07.2013 року про ненарахування та несплату допомоги за 17.06.2013 року та 18.06.2013 року за листом непрацездатності АГБ № 784139 на ім'я [PERSON] та стягнення на користь [PERSON] грошової суми в рахунок несплаченої допомоги за листком непрацездатності за два дні - 17.06 2013 року та 18.06.2013 року; · визнання недостовірною негативну усну та письмову інформацію про те, що позивач є «порушником лікарняного режиму», розповсюджену [PERSON] на засіданні комісії по соціальному страхуванню 04.07.2013 року та в службовій записці на ім'я генерального директора ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» вих.№ 22-85 від 21.06.2013 року; актах перевірок лікарняного режиму на дому [PERSON], від 17.06.2013 року, від 18.06.2013 року, від 19.06.2013 року; доповідній записці [PERSON] на ім'я генерального директора ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» від 19.06.2013 року; · стягнення з [PERSON] 5000 грн. компенсації моральної шкоди, спричиненої приниженням честі та гідності; · стягнення з ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» 5000 грн. компенсації моральної шкоди, спричиненої приниженням честі та гідності; · визнання незаконними дій [PERSON] по збору, зберіганню, використанню та розповсюдженню конфединційної інформації щодо позивача та членів його сім»ї без його згоди; · стягнення з [PERSON] 5000 грн. компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконними збором, зберіганням, використанням та розповсюдженням конфединційної інформації щодо позивача та членів його сім»ї без його згоди; · стягнення з ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» 5000 грн. компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконними збором, зберіганням, використанням та розповсюдженням конфединційної інформації щодо позивача та членів його сім»ї без його згоди; · зобов'язання ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» вилучити та знищити конфединційну інформацію щодо позивача та членів його сім»ї, зібрану, збережену, використану та розповсюджену [PERSON], саме: службову записку на ім'я генерального директора ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» вих.№ 22-85 від 21.06.2013 року; акти перевірок лікарняного режиму на дому [PERSON], від 17.06.2013 року, від 18.06.2013 року, від 19.06.2013 року; доповідну записку [PERSON] на ім'я генерального директора ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» від 19.06.2013 року, запит на ім'я головного лікаря амбулаторії № 4 м. Часів-Яр Котова А.В. щодо діагнозу, часу лікування, відповідь головного лікаря амбулаторії № 4 м. Часів-Яр Котова А.В.; · зобов'язання [PERSON] спростувати розповсюджену недостовірну інформацію в той саме спосіб, яким вона була розповсюджена. · В обґрунтування своїх вимог вказував, що він працював начальником охорони сторожової відділу економічної безпеки на ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» з вересня 2005 року. З 12.06.2013 року до 19.06.2013 року знаходився на лікарняному. Після того, як лікарняний було закрито, він передав його на підпис начальнику відділу економічної безпеки [PERSON] для передачі в бухгалтерію підприємства. Однак [PERSON] не підписав лікарняний та не передав його до бухгалтерії для оплати. 04.07.2013 року комісія по соціальним питанням ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» прийняла рішення не сплачувати йому виплати за листком непрацездатності, у зв»язку з порушенням ним лікарняного режиму. Своє рішення комісія прийняла на підставі службової записки начальника відділу економічної безпеки [PERSON], актів перевірок лікарняного режиму на дому, складених за вказівкою [PERSON], доповідної записки [PERSON] на ім.»я директора підприємства. Вважав, що [PERSON], не будучи членом комісії по соціальному страховані самовільно, за власною ініціативою направив до нього додому комісію, яка стала опитувати його рідних, сусідів та цікавитися де він та члени його сім»ї знаходяться. За кожним фактом відвідування складався акт та збиралася письмова інформація, яка передавалася [PERSON] Крім того, направлялися запроси в амбулаторію м.Часів Яр з приводу того у якого лікаря він знаходиться на лікарняному, з якого часу та з яким діагнозом, а також [PERSON] направляв до лікаря членів вищевказаної комісії та цікавився коли він відвідував лікаря. Вважав, що лікарняний режим він не порушував, а дії [PERSON] та працівників ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» по збору, зберіганню, використанню та розповсюдженню конфединційної інформації щодо нього та членів його сім»ї без його згоди є незаконними. · В судовому засіданні позивач наполягав на заявлених вимогах та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» в судове засідання не з»явився, причини неявки суд не повідомив. Раніше надав суду заяву, в який вказував, що позовні вимоги не визнав, вважає їх незаконними та безпідставними, оскільки судовими рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.04.2014р. та апеляційного суду Донецької області від 19.06.2014р. встановлено факт порушення позивачем лікарняного режиму по лікарняному листу № 784239 17.06.2013 р. та 18.06.2013 р.; і також зауважив, що оскільки відповідачі не розповсюджували негативну інформацію про позивача, не здійснювали незаконних дій, вимоги про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню як необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, підтримав заперечення ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат». Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині визнання незаконними та скасування рішення, протоколу комісії по соціальному страхуванню ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» від 04.07.2013 року про не нарахування та несплату допомоги за 17.06.2013 року та 18.06.2013 року за листом непрацездатності АГБ № 784139 на ім'я [PERSON] та стягнення на користь [PERSON] грошової суми в рахунок несплаченої допомоги за листком непрацездатності за два дні - 17.06 2013 року та 18.06.2013 року підлягаю залишення без розгляду, в іншій частині - задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», [PERSON] про визнання незаконним та відміну рішення комісії по соціальним питанням ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 04.07.2013 року, стягнення допомоги за листком непрацездатності та частково задоволено зустрічні позовні вимоги. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19.06.2014р. рішення суду першої інстанції від 07.04.2014р. було скасовано в частині стягнення з позивача судового збору в сумі 229,40 грн., в решті рішення залишено без змін. На даний час вказані рішення набули законної сили, скасовані та змінені не були. Вказаними судоми рішеннями встановлено наступні обставини. Позивач - [PERSON], знаходився в трудових відносинах з відповідачем, працював з 01.09.2005 р. начальником охорони сторожової, відповідно до наказу № 290 - ок від 01.09.2005 року. З 12.06.2013 року по 19.06.2013 року позивач знаходився на лікарняному згідно до листка непрацездатності серії АГБ № 784139, виданого «Часівоярською міською лікарнею № 3» з амбулаторним режимом лікування, причина непрацездатності - загальне захворювання. Відповідно до актів перевірки дотримання лікарняного режиму від 17.06.2013 року, від 18.06.2013 року, від 19.06.2013 р. проведеною ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на час перевірки позивач був відсутнім за місцем свого проживання за адресою [ADDRESS] Встановлено що позивач з 13.06.2013 року по 19.06.2013 року знаходився за кордоном (Анталія Турречина), що підтверджується витягом бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» Головного центру обробки соціальної інформації державної прикордонної служби України,відповідно до якого [PERSON] перетнув державний кордон України 13.06.2013 р. о 02 год. 45 хв. (Донецьк - Анталія) та повернувся 19.06.2013 р. об 11 год. 20 хв. (Анталія -Донецьк). Доказів проходження амбулаторного лікування, призначеного лікарем поза межами держави позивачем не надано. Відповідно до протоколу № 14 засідання комісії з соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 04.07.2013 р. було постановлено, що згідно п. 2 ст. 36 ЗУ № 2240 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами обумовленими похованням» від 18.01.2001 р. [PERSON] порушив лікарняний режим по лікарняному листу № 784239 17.06.2013 р. та 18.06.2013 р., та не оплати цих днів. Встановлено, що відповідачем позивачу було сплачено по лікарняному за 3 дні в розмірі 569,76грн із розрахунку середньочасової заробітної плати 23,74 грн , нараховано за 3 дні - 24 години (а.с.103), які обґрунтовано стягнуті з відповідача на користь позивача по зустрічному позову. За вказаних обставин суди дійшли висновку щодо порушення позивачем режиму лікування. Згідно ч. 2 ст. 35 Закону України № 2240 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, обумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 р. № 439 затверджено Порядок оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації. Згідно ч.2 ст. 36 Закону України № 2240 застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не з'являються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарську-консультативну комісію чи медико-соціальну експертну комісію, втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності. Згідно ч. 3 ст. 50 Закону України № 2240 визначено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймаються комісією (уповноважений) із соціального страхування, що створюється (обирається на підприємстві),установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб )виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представництва) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, яке затверджується правлінням Фонду. Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23 червня 2008 року № 25 затверджено Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. Відповідно до п.1.1 Положення № 25 комісія (уповноважений) підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, створюється (обирається) та діє на підприємстві, в установі, організації, що використовує найману працю, незалежно від форм власності і господарювання. Згідно з п. 2.1 Положення № 25 комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства має право, зокрема: - звертатися за необхідності до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам підприємства; - перевіряти дотримання застрахованими особами режиму, визначеного лікарем на період тимчасової непрацездатності. При проведенні таких перевірок рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення за рахунок коштів фонду за дні допущеного порушення приймається комісією із соціального страхування, враховуючи акти перевірки дотримання режиму. Комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства зобов'язана, зокрема: - приймати рішення про призначення матеріального забезпечення на надання соціальних послуг; - приймати рішення про відмову в призначенні матеріального забезпечення, про припинення виплати його (повністю або частково), розглядати підставу і правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] працював на ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» з 01.09.2005 р. (а.с.19) на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки. З 12.06.2014 року до 19.06.2013 року позивач знаходився на лікарняному(а.с.25). 04.07.2013 року комісія по соціальним питанням ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» прийняла рішення не сплачувати [PERSON] виплати за листком непрацездатності, у зв»язку з порушенням ним лікарняного режиму. Своє рішення комісія прийняла на підставі службової записки начальника відділу економічної безпеки [PERSON], актів перевірок лікарняного режиму на дому, доповідної записки [PERSON] на ім.»я директора підприємства.(а.с.24) Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», [PERSON] про визнання незаконним та відміну рішення комісії по соціальним питанням ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 04.07.2013 року, стягнення допомоги за листком непрацездатності та частково задоволено зустрічні позовні вимоги. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19.06.2014р. рішення суду першої інстанції від 07.04.2014р. було скасовано в частині стягнення з позивача судового збору в сумі 229,40 грн., в решті рішення залишено без змін. На даний час вказані рішення набули законної сили, скасовані та змінені не були. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог провадження у справі закрити, відповідно до вимог ст..205 ч.1 п.2 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Щодо інших позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №7 від 28.09.1990р. «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», при розгляді цивільних справ, порушених у порядку ст.7 Цивільного кодексу України, суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширенням відомостей також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою ганьблять честь, гідність або ділову репутацію громадянина або організації. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з Постановою Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до частини третьої статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Так як Відповідач не розповсюджував негативну інформацію про Позивача, вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Згідно зі ст.5 ЗУ «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про інформацію» до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами прийнято вважати будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги чи, навпаки, заперечення сторін та інші обставини, що можуть мати певне значення для правильного та справедливого вирішення справи. Під терміном «фактичні дані» необхідно розуміти інформацію, достовірність якої підтверджується реальними об'єктивними та незалежними обставинами. Ці фактичні дані необхідно одержати з певних джерел, які Цивільний процесуальний закон називає засобами доказування. Відповідно до ст. 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. Таке зобов'язання виникає в тому випадку, коли заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин. У п. 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що усна та письмова інформація про те, що позивач є «порушником лікарняного режиму» є недостовірною та негативною; [PERSON] вчиняв дії по збору, зберіганню, використанню та розповсюдженню конфединційної інформації щодо позивача та членів його сім»ї без його згоди;та що його честь та гідність була принижена розповсюдженням та збором вищевказаної інформації та позивачу діями відповідачів було спричинено моральну шкоду, а томі в цій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed