Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

П озивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітніми дітьми, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 2006 року. Під час шлюбу у них народилася донька Поліна, 15.01.2008 року та син [PERSON], 12.12.2010 року. В подальшому шлюбні відносини припинилися і за рішенням суду 27.05.2015 року шлюб розірвано. Діти залишилися проживати з матірю. Позивач намагався допомогати дітям матеріально. Відповідачка розпочала чинити перешкоди у побаченні з дітьми, що призвело до звернення до служби у справах дітей та сімї Фастівської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради 01.12.2015 року було визначено систематичні побачення позивача з дітьми. Однак, відповідачка належним чином на вказане рішення не відрегаувала та продовжує чинити перешкоди у зустрічі з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Позивач має стабільну заробітну плату, характеризується з позитивної сторони, має житло і турбується про долю своїх дітей. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з врахуванням днів побачення з дітьми, а саме днів приїзду та відїзду дітей з місця їх проживання до місця проживання позивача. Відповідач в судове засідання надала заяву про слухання справи у її відсутність проти позову заперечила та повідомила, що не чинить перешкод в побачені позивача з дітьми, а навпаки пропонувала приймати активну участь у вихованні з дітьми але [PERSON], не виявляв бажання зустрічатися з дітьми. На даний час вона вийшла повторно заміж, народила дитину і переїхала проживати за межі Київської області, а тому фізично не може забезпечити можливість зустрічатися з дітьми. Позивачу було відомо про зміну мого місця проживання. Просить суд відмовити в позові так, як немає предмету спору. Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей та сімї виконавчого комітету Фастівської міської ради послався на розсуд суду та пояснив, що виконавчий комітет приймав рішення про визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. На даний час будь-якої інформації про невиконання зі сторони відповідача вказаного рішення йому не відомо, письмових заяв від позивача в службу не надходило і дане питання на засіданні органу не слухалося. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до Принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Встановлено, що 09 вересня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Фастівського міськрайонного суду від 27 травня 2015 року було розірвано (а.с.7). В період шлюбу у них народилася донька Поліна, 15.01.2008 року та син [PERSON], 12.12.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про їх народження (а.с.5,6). Факт баттьківства сторонами не оскаржується. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матірю [PERSON] Місце проживання дітей батьком [PERSON] не заперечувалося. Згідно вимог статті 15 Закону України Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю. 01 грудня 2015 року рішенням №389 виконавчий комітет Фастівської міської ради визначив систематичні побачення [PERSON] з малолітніми дітьми Поліною та [PERSON], які проживають з матірю [PERSON], а саме з 14.00 год. Першої та третьої суботи по 17.00 год. Першої та третьої неділі кожного місяця, в канікулярний період: осінній та весняний по три дні, в зимовий один тиждень та в літній один місяць (липень), заздалегідь домовившись з матірю дітей. Форми та методи спілкування визначаються заявником. Відповідно до ч.2 ст.158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В липня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом де посилається на те, що відповідачкою не виконується рішення органу опіки та чинить перешкоди в побаченні позивача з дітьми. Свої позовні вимоги підтверджує особистими поясненнями та поясненням свідків, до показань яких суд критично відноситься так, як свідок [PERSON], є дівчиною позивача, свідок [PERSON], та [PERSON], показали, що відповідач не надавала побачитись позивача з дітьми але дані факти відбувалися в період до прийняття рішення виконавчим комітетом. Як вбачається з свідоцтва про одруження відповідач 15.08.2015 року уклала шлюб з іншим чоловіком та 18.05.2016 року народила дитину (а.с.45,42). Згідно довідки адресного-довідкового підрозділу ТО ДМС України зареєстрована в [INFO]. Однак виходячі з поданої до суду заяви відповідач переїхала проживати в інше місце, а саме смт.Великий Бичків Закарпатська область. Відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Можливість вирішення судом питання про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини стаття 159 Сімейного кодексу України пов'язує з встановленням факту, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування. За позовною заявою позивача та поданих доказів вбачається, що вона не містить жодного документального підтвердження щодо фіксації порушення відповідачем ухилення від виконання рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №389 від 01.12.2015 року фактів створення перешкод у спілкуванні та побаченні позивача з дітьми і в ході розгляду справи такі документальні підтвердження не здобуто. [PERSON] звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод Відповідачем у спілкуванні з дітьми не надав жодного доказу, який би підтверджував наявність таких перешкод та наявність факту ухилення [PERSON] від виконання рішення органу опіки та піклування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити за недоведенністю позовних вимог.

Outcome: dismissed