Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу та відсотків. В обґрунтування позову посилався на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 28.08.2015 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав [PERSON] у борг 1000,00 євро (еквівалент на той час 29666,12 грн.), про що відповідач надав власноруч написану розписку. Відповідно до умов договору строк повернення отриманих у борг коштів визначався до 16.09.2015 року. По закінченню зазначеного строку відповідач суму боргу не повернув, від виконання своїх зобов'язань ухиляється з невідомих позивачу причин. Позивач зазначив, що відповідач добровільно позичену суму грошей не повернув, уникає зустрічей та вимкнув мобільний телефон, у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів та органів прокуратури з повідомленням про скоєння злочину відповідачем, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно з ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.04.2016 року, винесеної в результаті розгляду скарги позивача на бездіяльність органу досудового розслідування Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, заяву позивача про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України було зареєстровано у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань та проведені слідчі дії. Зокрема, відповідач у письмовому вигляді надав пояснення слідчому про умови позики та строки її повернення, визнавши, що кошти були ним отримані, розписку про строки повернення коштів було написано ним особисто та добровільно. Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу зобовязання за договором позики не виконав, борг не повернув та ухиляється від його сплати, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу 29 666 гривень 12 копійок, три відсотки річних у сумі - 889 гривень 98 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору 551 гривню 20 копійок. Позивач у судовому засіданні позові вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що сторони по справі вели разом підприємницьку діяльність, у звязку з чим відповідач отримав суму позики у позивача. Від спільної підприємницької діяльності сторони отримували прибуток, з якого 20\~000 гривень відповідачем було повернуто позивачу в рахунок боргу. Оскільки позивач вважає, що кошти в сумі 1000 євро він надав відповідачу особисто, незважаючи на сумісну підприємницьку діяльність, тому представник відповідача [PERSON] вважає помилковим вимоги позивача про повернення боргу одноособово відповідачем у повному обсязі 1000,00 євро. Також просила суд прийняти до уваги факт відмови позивача про отримання боргу частками, що створювало перешкоди відповідачу у поверненні боргу. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав [PERSON] у борг 1000,00 євро, про що відповідач надав власноруч написану розписку. Відповідно до умов договору строк повернення отриманих у борг коштів визначався до 16.09.2015 року. По закінченню зазначеного строку відповідач суму боргу не повернув. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх боргових зобов'язань позивач звертався до правоохоронних органів та органів прокуратури з повідомленням про скоєння злочину відповідачем, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В ході судового розгляду повністю знайшов своє підтвердження факт боргових зобовязань між сторонами та невиконання відповідачем їх умов, тому, враховуючи, що до теперішнього часу відповідач добровільно грошові кошти не повернув, суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 29 666 гривень 12 копійок заборгованості за договором позики, 889 гривень 98 копійок - три проценти річних від простроченої суми, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, а також 551 гривню 20 копійок судових витрат. До посилань представника відповідача стосовно відсутності у нього боргових зобов'язань перед позивачем на суму 1000,00 євро та написання ним даної розписки виключно через здійснення спільної підприємницької діяльності, з прибутку якої було повернуто частину боргу у сумі 20000,00 грн., суд ставиться критично, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Outcome: approved