Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк», в подальшому уточнивши його, про стягнення грошових коштів, який обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 09 липня 2013 року був укладений договір №1840036836 банківського вкладу в дол. США, згідно якого він вніс на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 25\~000, 00 дол. США строком до 09 січня 2014 року зі сплатою 9 % річних на вказану суму, а відповідач зобовязався після закінчення строку повернути суми вкладу та нараховані відсотки. Позивач 01 жовтня 2014 року звернувся до Банку з заявою про стягнення депозитного вкладу. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення вкладу не виконав, суму вкладу та нарахованих відсотків не повернув, безпідставно продовжує до цього часу користуватись його коштами. Тому позивач просить стягнути на його користь суму депозитного вкладу у розмірі 25\~000, 00 дол. США, суму нарахованих відсотків, пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором банківського вкладу № [NUMBER] від 09 липня 2013 року за період з 01 жовтня 2014 року по 03 квітня 2015 року у розмірі 4\~600, 00 дол. США, а також втрати на правову допомогу у розмірі 10\~000, 00 грн. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ «Імексбанк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення представнику Банку судової повістки. До суду надійшли заперечення представника Банку на позовну заяву [PERSON], в яких зазначено, що 26 січня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк», за яким Банк віднесений до категорії неплатоспроможних банків згідно постанови Правління НБУ від 26 січня 2015 року. Тому, як зазначає представник відповідача, під час тимчасової адміністрації не здійснювалось задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку згідно вимог п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 09 липня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] був укладений договір №1840036836 банківського вкладу в дол. США, згідно якого позивач вніс на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 25\~000, 00 дол. США строком до 09 січня 2014 року зі сплатою 9 % річних на вказану суму, а відповідач зобовязався після закінчення строку повернути суми вкладу та нараховані відсотки. Відповідно до п. 2.4.4 договору банківського вкладу банк зобовязується повернути вкладнику суму депозиту з нарахованими відсотками після закінчення терміну дії договору, на першу вимогу вкладника, готівкою або в безготівковій формі за заявою вкладника, шляхом перерахування на поточний рахунок або інший депозитний рахунок, вказаний вкладником. Також встановлено, що [PERSON] 01 жовтня 2014 року звернувся до Банку з заявою про стягнення депозитного вкладу за вищевказаним договором у розмірі 25\~000, 00 дол. США з нарахованими відсотками. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення вкладу не виконав, суму вкладу та нарахованих відсотків не повернув, безпідставно продовжує до цього часу користуватись його коштами. Згідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 р. № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Враховуючи вищевикладені норми, та зважаючи на те, що внесок, який перебуває на вищезазначеному рахунку у відповідача, належить [PERSON] на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 1060 ЦК України. Постановою Правління НБУ від 26 січня 2015 року №50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийнято рішення №16 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк». Як вбачається з відповідних квитанцій від 09 липня 2013 року та 08 січня 2014 року, на особовому рахунку позивача розміщені грошові кошти у розмірі 25\~000, 00 дол. США. Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Імексбанк» на користь позивача грошові кошти у вищевказаному розмірі. В той же час, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача в частині стягнення з Банку суми пені за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 01 жовтня 2014 року по 03 квітня 2015 року у розмірі 4\~600, 00 дол. США, виходячи з того, що відповідач зобовязаний сплатити 0, 1 % за кожен день прострочення від загальної суми заборгованості по вкладу, оскільки згідно п. 6.1 договору за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Імексбанк» на користь [PERSON] три проценти річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2014 року по 03 квітня 2015 року у розмірі 377, 05 дол. США (25\~000, 00 дол. США * 3% : 366 * 184 дні). Також суд вважає, що позивачем не доведений факт понесення витрат на правову допомогу розмірі 10 000, 00 грн., оскільки представник позивача в судове засідання не зявлявся, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Тому, враховуючи ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У звязку з несплатою позивачем судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3\~654, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачки, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial