Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. Вона з дитинства має 2 групу інвалідності, що підтверджується доданою довідкою. У звязку з цим вона отримує пенсію, яка і є основним джерелом її доходу. Оскільки пенсії для життя часто недостатньо, нею відкритий рахунок у ПАТ КБ „Приватбанк, де вона має кредитну картку для отримання у разі необхідності кредиту за допомогою кредитної картки. До 2013 року вона мешкала разом з матірю. Її мати сильно хворіла. Тому коли у неї виникла можливість поїхати на оздоровлення, кредитну картку вона залишила про всяк випадок матері. Також її мати знала пін-код картки. Поки її не було, відповідач [PERSON] якимось чином, ввійшовши у довіру матері, отримав у неї належну їй картку ПАТ КБ „Приватбанк з кодом та 25.11.2013 року зняв з неї 6 240 грн. Тобто без її згоди відповідач, користуючись станом її матері, незаконно отримав доступ до грошей, які були на її кредитній картці. Коли вона дізналась про цю подію, то попросила відповідача повернути їй гроші, оскільки почали набігати відсотки за користуванням кредитом. Але їй було відмовлено та відповідач написав їй розписку про те, що борг з урахуванням процентів за користуванням кредиту у розмірі 6 640 грн. він зобовязується повернути до 20.12.2013 року. Матері не стало. Проценти за користуванням кредиту зростали. Сплачувати їх на одну отримувану нею пенсію стало вкрай важко. Іншого доходу в неї не було. Вона неодноразово зверталась до відповідача про погашення боргу, однак вислуховувала лише насмішки. Доказом наявності позички є власноруч написана відповідачем розписка. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодав цем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором, тобто до 20.12.2013 року. У зв'язку з викладеним вважає, що з боку відповідача має місце порушення зобов'язань як договірних, так і положень ст.525, 526 ЦК України, згідно з якими зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Вважає за необхідне стягнути з відповідача також борг з урахуванням індексу інфляції, відповідно до ст.625 ЦК України, виходячи з наступного розрахунку: місяць прострочкиІндекси інфляції, які перемножаютьсяітоговий індекс інфляціїрозмір боргусума боргу з урахування індексу інфляціїзбитки від інфляції січень 2014-лютий 2016100,20%x 100,60%x 102,20%x 103,30%x 103,80%x 101,00%x 100,40%x 100,80%x 102,90%x 102,40%x 101,90%x 103,00%x 103,10%x 105,30%x 110,80%x 114,00%x 102,20%x 100,40%x 99,00%x 99,20%x 102,30%x 98,70%x 102,00%x 100,70%x 100,90%x 99,6%x 179.843% 6640.00 11941.55 5301.55 всього 5301,55 грн. Вважає за необхідне також стягнути з відповідача і пеню 3 % річних, згідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, з розрахунку: 818 х 6 640,00 х 3,00 % = 446,43 грн. За таких обставин звернулась до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 6 640 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 446,43 грн. та 5 301,55 грн. - індекс інфляції за час прострочення повернення боргу. Крім того, просить стягнути з відповідача й судові витрати. В судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримала і просила стягнути з відповідача суму боргу, 3 % річних, суму індексу інфляції та судові витрати. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлені належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які отримала уповноважена особа на підприємстві, де працює відповідач. Про причини неявки до суду суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, відповідно до ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка з дитинства має 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою (а.с.5-6). У звязку з цим позивачка отримує пенсію (а.с.7). Крім того, позивачкою відкрито рахунок у ПАТ КБ „Приватбанк, де вона має кредитну картку для отримання у разі необхідності кредиту за допомогою кредитної картки. До 2013 року позивачка мешкала разом зі своєю матірю. На час її відсутності позивачка залишила свою кредитну картку та номер пін-коду своїй матері. Під час її відсутності відповідач [PERSON], ввійшовши у довіру матері позивачки, отримав у неї належну позивачці картку ПАТ КБ „Приватбанк з кодом та 25.11.2013 року зняв з неї 6 240 грн. (а.с.8-17). Тобто, без згоди позивачки відповідач, користуючись станом її матері, незаконно отримав доступ до грошей, які були на кредитній картці позивачки. Дізнавщись про це, позивачка стала вимагати у відповідача повернення грошей, оскільки почали набігати відсотки за користуванням кредитом. Відповідач написав їй розписку про те, що борг з урахуванням процентів за користуванням кредиту у розмірі 6 640 грн. він зобовязується повернути до 20.12.2013 року (а.с.23). Однак, не зробив цього. Проценти за користуванням кредитом зростали. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача про погашення боргу, однак вислуховувала лише насмішки. На теперішній час відповідач гроші позивачу не повернув, в звязку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає правомірними вимоги позивача не лише на стягнення боргу, але й на стягнення 3 % річних за користування грошима та індексу інфляції. З розрахунком. суд також погоджується в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача й судовий збір на користь позивачки в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved