Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В своїй заяві позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями розташований в [ADDRESS] . Він є спадкоємцем за заповітом, проте не має можливості успадкувати зазначений будинок через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку з чим приватний нотаріус Глобинського нотаріального округу Колінько Тетяна Олексіївна відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . У підготовче засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача, треті особи в підготовче засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що заперечень проти позову не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Пустовійтівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 15 лютого 2019 року (а.с. 9). [PERSON] за життя - 21 січня 2014 року склала заповіт, яким, зокрема, належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] , заповідала - [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Пустовійтівської сільської ради Глобинького району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за №2 (а.с. 11). Згідно довідки виконавчого комітету Пустовійтівської сільської ради Глобинського району Полтавської області №476/02-44 від 11 вересня 2019 року померлій [PERSON] згідно із записом №010531-1 в погосподарській книзі №4 належить нерухоме житловий будинок, 1950 року побудови, розташований по [ADDRESS] , на не приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га ( а.с.14). [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Глобинського нотаріального округу Колінько Тетяни Олексіївни із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] . 26 липня 2019 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.26). Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні повідомлення приватного нотаріуса Глобинського нотаріального округу Колінько Тетяни Олексіївни від 19 листопада 2019 року та копій заповітів, після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №31 за 2019 рік. Спадкоємцем за заповітом, посвідченим Пустовійтівською сільською радою Глобинського району полтавської області 21 січня 2014 року за реєстровим №2 на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] . Інші спадкоємці на зазначений житловий будинок, у тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. (а.с.11,24,43). Згідно довідки виконавчого комітету Пустовійтівської сільської ради Глобинського району Полтавської області №475/02-33 від [INFO] померла [PERSON] до дня смерті - [INFO] була зареєстрована та проживала в будинку за адресою: [ADDRESS] , та мала слідуючий склад сім`ї: проживала одна( а.с.10). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 08 жовтня 2018 року та висновку по будівництву №643/02-04 від 17 жовтня 2019 року, житловий будинок літ. «А», загальна площа 31,5 кв .м; житлова площа 11,4 кв. м; літня кухня літ. «Б» площею 13,20 кв. м, сарай літ. «В» площею 5,70 кв. м, вбиральня літ. «Г» площею 01,00 кв. м - збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм та правил ( а.с. 14,16,27). Згідно довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» №4484 від 27 вересня 2019 року, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року право власності на нерухоме майна за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 17). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивач позбавлена можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на ім`я померлої. На час будівлі будинку в якому розташована квартира (у 1950 році) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як вбачається із ч. 2. ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1,2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред`явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем зазначеного будинку за заповітом, посвідченим 21 січня 2014 року, який прийняв спадщину після померлої у встановленому законом порядку. Заповіт, складений пізніше, не суперечить попередньому, спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні, а отже позивач має право на успадкування названого майна. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved