Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.01.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики №1 відповідно до якого позивач надав [PERSON] позику в сумі 8400 доларів США. В подальшому до вказаного договору позики неодноразово вносились зміни та доповнення, згідно яких остаточна сума позики становить 9450 доларів США, строк повернення встановлений 15.04.2018 року. Крім цього, між [PERSON] та [PERSON] 26.02.2019 року був укладений ще один договір позики, відповідно до якого позивач надав позику відповідачу на суму 4140 доларів США зі строком повернення до 15.03.2019 року. Також, відповідно до розписки від 17.08.2018 року позивач надав позику відповідачу в сумі 3630,00 доларів США зі строком повернення до 17.11.2018 року. Однак, відповідач суму боргу у визначений договорами строк не повернув, чим порушив прийняті на себе зобов`язання. На підставі викладеного, вказані суми підлягають стягненню з відповідача. Крім того вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь пеню у розмірі 2% у відповідності до п. 9 договорів від 15.01.2018 року та 26.02.2019 року за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Також, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню 3% річних та індекс інфляції. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції становить 3339627,95 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.10.2019 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.12.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 15.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №1, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 8400 доларів США, що еквівалентно станом на 15.01.2018 року 238980,00 грн. Позичальник зобов`язався повернути отриману ним позику до 15.02.2018 року. 25.01.2018 року до вказаного договору були внесені зміни та доповнення, відповідно до яких сума позики склала 9450,00 доларів США, що еквівалентно 272632,50 грн. 20.02.2018 року до вказаного договору були внесені зміни та доповнення, відповідно до яких термін повернення суми позики визначений 15.03.2018 року. 22.03.2018 року до вказаного договору були внесені зміни та доповнення, відповідно до яких термін повернення суми позики визначений 15.04.2018 року. 17.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений другий договір позики відповідно до якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 3630 доларів США зі строком повернення до 17.11.2018 року. 26.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений ще один договір позики №2 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 4140,00 доларів США, що еквівалентно 112194,00 грн., зі строком повернення до 15.03.2019 року. Встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договорами позики не виконано, суми позики у строк встановлений договорами позики від 15.01.2018 року (зі змінами та доповненнями), від 17.08.2018 року та від 26.02.2019 року не повернув, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 15.01.2018 року, 17.08.2018 року та 26.02.2019 року між [PERSON] до [PERSON] були укладені договори позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даних договорів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики №1 від 15.01.2018 року в сумі 9450,00 доларів США, за договором позики від 17.08.2018 року в сумі 3630,00 доларів США та за договором позики №2 від 26.02.2019 року в сумі 4140,00 доларів США. При цьому, суд вважає, що сума позики підлягає стягненню саме в доларах США, оскільки на даний час курс валют в Україні мінливий. Крім того, позики надавались саме у доларах США. Позивач також просив стягнути 2% пені від простроченої суми заборгованості за кожен день прострочення, на що слід зазначити наступне. Відповідно до п. 9 договору позики №1 від 15.01.2018 року та договору позики №2 від 26.02.2019 року за прострочення виконання зобов`язань за цим договором (в тому числі, при застосуванні п. 8 цього договору, позичальник виплачує пеню в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення. Встановлено, що за договором позики №1 від 15.01.2018 року (зі змінами та доповненнями) сума боргу складає 9450 доларів США, строк повернення до 15.04.2018 року включно, а отже з 16.04.2018 року підлягає нарахуванню пеня встановлена п. 9 цього договору. За договором позики №2 від 26.02.2019 року сума боргу складає 4140 доларів США, строк повернення до 15.03.2019 року включно, а отже з 16.04.2019 року підлягає нарахуванню пеня встановлена п. 9 цього договору. Процентна ставка пені: розмір пені у відсотках на день розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Вказаний відсоток: 2% на день. Згідно розрахунку проведеного судом, пеня за договором позики №1 від 15.01.2018 року (зі змінами та доповненнями) за період з 16.04.2018 року по 31.07.2019 року (період за який просив нарахувати позивач) становить 2388633,41 грн. Згідно розрахунку проведеного судом, пеня за договором позики №2 від 26.02.2019 року за період з 16.04.2019 року по 31.07.2019 року (період за який просив нарахувати позивач) становить 305953,29 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за договором позики №1 від 15.01.2018 року в сумі 2388633,41 грн. та за договором №2 від 26.02.2019 року в сумі 305953,29 грн. При цьому, розрахунок наданий позивачем є невірним, а тому не приймається судом до уваги. Позивач також просив стягнути 3% річних та індекс інфляції за договорами позики від 15.01.2018 року, 17.08.2018 року та 26.02.2019 року, на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних за договором позики №1 від 15.01.2018 року за період з 16.04.2018 року по 31.07.2019 року становить 10554,00 грн.; за договором позики від 17.11.2018 року за період з 18.11.2018 по 31.07.2019 року становить 2113,00 грн.; за договором позики №2 від 26.02.2019 року за період з 16.03.2019 року по 31.07.2019 року становить 977,00 грн. Однак, вказаний розрахунок є невірним. Згідно розрахунку проведеного судом 3% річних за договором позики №1 від 15.01.2018 року за період з 16.04.2018 року по 31.07.2019 року становить 9816,30 грн.; за договором позики від 17.11.2018 року за період з 18.11.2018 по 31.07.2019 року становить 2045,13 грн.; за договором позики №2 від 26.02.2019 року за період з 16.03.2019 року по 31.07.2019 року становить 977,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк свої обов`язки по поверненню суми позики за вищевказаними договорами, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] 3% річних за договором позики №1 від 15.01.2018 року за період з 16.04.2018 року по 31.07.2019 року становить 9816,30 грн.; за договором позики від 17.11.2018 року за період з 18.11.2018 по 31.07.2019 року становить 2045,13 грн.; за договором позики №2 від 26.02.2019 року за період з 16.03.2019 року по 31.07.2019 року становить 977,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення індексу інфляції внаслідок порушення виконання відповідачем своїх зобов`язань, то в них слід відмовити, з огляду на наступне. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договорами позики достовірно встановлений судом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору 9605,00 грн.

Outcome: partial