Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн., заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і суду, що полягає у незаконному притягненні його до кримінальної відповідності, незаконному обранні щодо нього міри запобіжного заходу, незаконному накладенні арешту на належне йому майно та порушенні судом його права на справедливий судовий розгляд у розумні строки. В судовому засіданні представник позивача доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник Генеральної прокуратури України заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Підтримав раніше подані письмові заперечення, що наявні в матеріалах справи. Зазначив, що рішення суду про звільнення позивача від кримінальної відповідальності через декриміналізацію не є реабілітуючим рішенням, в зв'язку з чим, положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на нього не розповсюджуються. Зазначає, що належним суб'єктом відповідальності є держава, а не конкретний орган прокуратури, в зв'язку з чим, позовні вимоги до Генеральної прокуратури України вважає безпідставними, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Представник Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що закриття провадження у справі в зв'язку з декриміналізацією діяння не є реабілітуючою обставиною, в зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Представник Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.09.2002 року слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової міліції державної податкової інспекції в м. Севастополі Васіним В.І. винесено постанову про порушення кримінальної справи за ознаками ч. 2 ст. 209 КК України за фактом легалізації посадовими особами ВАТ «Севастопольський маяк» незаконно виданого векселю. В подальшому з цієї справі 03.03.2003 року слідчим винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками складів злочинів, передбачених статтями 218, ч. 3 ст. 27 ст. 221 КК України. 15.04.2003 року слідчим винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого та йому пред'явлено обвинувачення в здійсненні злочинів, передбачених ст. 218, ч. 3 ст. 27 ст. 221 КК України. У червні 2003 р. справу направлено до Гагарінського районного суду м. Севастополя для розгляду по суті. Вироком Гагарінського районного суду м. Севастополя від 26.02.2008 року [PERSON] засуджено за ст.218 КК України до 2 років обмеження волі; за ч. 3 ст. 27 ст. 221 КК України - до арешту на 2 роки з позбавлення права займати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно- господарськими функціями строком на 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 10.02.2009 року вищевказаний вирок скасований, кримінальну справу направлена на новий судовий розгляд зі стадії судового розгляду до Гагарінського районного суду м. Севастополя в іншому складі суду. Вироком Гагарінського районного суду м. Севастополя від 02.02.2011 року, [PERSON] виправдано за пред'явленим обвинуваченням - за статтями 218, частини 3 статті 27 статті 221 КК України. Ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя від 20.12.2011 року вищевказаний вирок скасований, кримінальну справу направлена на новий судовий розгляд до Гагарінського районного суду м. Севастополя в іншому складі суду. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення в сфері господарської діяльності» від 15.11.2011 р. внесено зміни до КК України, якими декриміналізовано в тому числі ст. ст. 218, 221 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 р. кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю за відсутністю в діянні складу злочину. Постановою Гагарінського районного суду м. Севастополя від 06.06.2012 кримінальна справа відносно [PERSON], обвинуваченого за ст.ст. 218, 221 КК України закрито на підставі ст. 5 КК України, п. 2 ст. 6 КПК України, в зв'язку з декриміналізацією діяння. Як вбачається з матеріалів справи постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу податкової міліції державної податкової інспекції в м. Севастополі Васіна В.І. від 04.10.2002 року в рамках кримінальної справи № 425048 накладено арешт на цінності та майно, у чому б воно не виражалось та де б воно не знаходилось, належне підозрюваному [PERSON] Дана постанова слідчого скасована Постановою Гагарінського районного суду м. Севастополя від 24.10.2012 р. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 14.10.2002 слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової міліції державної податкової інспекції в м. Севастополі Васіним В.І. в рамках кримінальної справи № 425048 прийнято постанову про затримання підозрюваного [PERSON] Згідно доводів позовної заяви [PERSON] був затриманий на 3 доби, в подальшому йому було обрано міру запобіжного заходу - заставу в сумі 17000 грн., а потім - підписку про невиїзд, яка була чинною до 14.06.2012 р. - дати набрання законної сили постановою Гагарінського районного суду м. Севастополя від 06.06.2012. Таким чином судовим розглядом встановлено, що на протязі більше 9 років позивач піддавався кримінальному переслідуванню. При цьому, строк розгляду кримінальної справи перевищував розумні межі, чим було порушено право позивача на справедливий судовий розгляд у розумний термін. Згідно доводів позивача, які відповідачами у встановленому законом порядку не спростовані, будь-яких перешкод для проведення судового слідства з боку позивача, як обвинуваченого, не здійснювалося, він з'являвся на усі слідчі дії та судові засідання, однак розгляд справи судом затягнувся. Так, перерви між судовими засіданнями призначались до 3 місяців (наприклад, з 27.06.06 по 29.09.06), а строк, який минув з моменту винесення Гагарінським районним судом м. Севастополя виправдувального вироку до скасування його апеляційним судом м. Севастополя - більш ніж 10 місяців. Судові засідання відкладалися судом з причин: неявки свідків - 19 разів; неявки прокурора - 4 рази; знаходження суду у нарадчій кімнати по іншим справам - 3 рази; знаходження судді на лікарняному - 3 рази; знаходження судді у відпустці - 1 раз; допущених прокурором процесуальних порушень КПК України під час подачі апеляційних скарг на вироки та постанови суду по цій справі (порушення вимог статті 350 КПК України) - 3 рази; невиконання органами УМВС України постанов суду про примусовий привід свідків (передбачено статтею 10 Закону України «Про міліцію») - 5 разів. В сукупності час перебування позивача під слідством та судом, з моменту прийняття слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової міліції державної податкової інспекції в м. Севастополі Васіним В.І. постанову про порушення кримінальної справи 17.09.2002 року та до прийняття Гагарінського районного суду м. Севастополя Постановою від 06.06.2012 про закриття кримінальна справа відносно [PERSON], обвинуваченого за ст.ст. 218, 221 КК України, становить 116 місяців 20 днів. Звертаючись до суду з позовними вимогами до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, суду, Позивач посилався на те, що незаконними діями вказаних органів йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що близько 10 років він піддавався незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, і цей термін є нерозумним, несправедливим. Протягом цього строку був порушений сталий уклад життя, були порушені нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження нормального активного громадського життя, порушені стосунки з оточуючими, які через наявність кримінального переслідування почали ставитися до нього негативно, що призвело до обмеження не лише стосунків із оточуючими людьми, а і з можливими контрагентами підприємницької діяльності, він вимушений був звільнитися з роботи, у нього погіршилися сімейні стосунки, що призвели до розпаду сім'ї. Вказує, що він був обмежений у своїх правах, свободі пересування, суттєво обмежено його право власності. Вказаний період він піддавався моральним стражданням, так як я перебував під постійним наглядом з боку правоохоронних органів, що принижувало його честь та гідність, престиж та ділову репутацію. З метою доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину вимушений був користуватися професійними послугами адвоката, та ніс матеріальні збитки з оплати його послуг. Моральну шкоду позивач оцінює в 500 000,00 грн. виходячи з наступного: находження під слідством - 100000 гривень; находження під судом - 100000 гривень; наявність незаконного арешту майна - 50000 гривень; внесення залогу як міра запобіжного заходу - 17000 гривень; наявність необгрунтованої тяганини слідства та суду - 100000 гривен; моральні страждання з розпаду сім'ї позивача - 83000 гривень; находження під підпискою про невиїзд та неможливість вільно пересуватись - 50000 гривень. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Будь-яких застережень щодо закриття кримінального провадження за реабілітуючими, нереабілітуючими обставинами чи з інших підстав вказана норма закону не містить. Враховуючи вищевикладене, доводи представників Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області та Генеральної прокуратури України про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог через закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами, не заслуговують на увагу та відхиляються судом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди. Положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що стягнення відшкодування проводиться за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Одночасно, даним Законом не встановлено, що у випадку, якщо строк перебування під слідством чи судом включає в себе неповний місяць, вказані дні не враховуються при розрахунку відшкодування. З матеріалів справи достовірно встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 17.09.2002 року до 06.06.2012, тобто 116 місяців 20 днів, а в цілому 117 місяців. Згідно пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 01 травня 2016 року становить 1450 грн.. Оскільки Позивач перебував під слідством та судом в цілому 117 місяців, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, становить 169650,00 грн. (1450,00 грн. * 117 місяців). Однак, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З матеріалів справи вбачається, що досудове та судове слідство стосовно позивача тривало 116 місяців 20 днів, позивач був вимушений докладати зусиль для доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, приймати участь в процесуальних діях на стадії досудового розслідування та в судових засіданнях, що призвело до зміни його звичного укладу життя, неможливості нормально працювати через постійну зайнятість, негативно вплинуло на його сімейний стан та сталий уклад життя та свідчить про завдання останньому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Враховуючи тривалість та глибину моральних страждань, суд вважає, що розмір моральної шкоди у майже мінімальному розмірі не є справедливим по відношенню до позивача і вважає необхідним збільшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування за рахунок коштів державної бюджету України, до 250 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості, враховуючи обставини справи, в зв'язку з чим, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial