Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 3 793 грн. 36 коп. в відшкодування коштів за невиконаний ремонт та 14 794 грн. 00 коп. пені. Посилається в позові на те, що 28 листопада 2012 року між ним та ТОВ «Страхова компанія «Провіта» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 570-02-2022961 - автомобіля марки «Кіа» моделі «Cerato», д.н. [NUMBER], 2007 року випуску, який належить йому на праві приватної власності. 19 грудня 2012 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень. 04 лютого 2013 року він звернувся до ТОВ «Страхова компанія «Провіта» з заявою про виплату страхового відшкодування та перерахування суми страхового відшкодування на поточний рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] на ремонт автомобіля. Між ним та відповідачем був укладений договір побутового підряду на виконання відновлювального ремонту автомобіля. Листом від 23 квітня 2013 року ТОВ «Страхова компанія «Провіта» зобов'язалося сплатити рахунок-фактуру №PACC067271 від 18 квітня 2013 року на загальну суму відновлювального ремонту 3 793 грн. 36 коп. на рахунок відповідача. Платіжним доручення №2788 від 25 березня 2014 року дана сума та 425 грн. 38 коп. пені були перераховані на поточний рахунок відповідача. 19 липня 2014 року ФОП [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність. 14 серпня 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою в семиденний термін відремонтувати автомобіль або повернути сплачені кошти в розмірі 3 793 грн. 36 коп., але відповідач жодних дій не вчинив, сплачені кошти не повернув. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити його. Уточнив, що Договір добровільного страхування з ТОВ»СК»Провіта», на який він послався в позові, розпочав свою дію з 26 грудня 2012 року. Надав Договір добровільного страхування № 2011799 від 06 грудня 2011 року, чинний на момент дорожньо-траснпортної пригоди 19 грудня 2012 року і який діяв до 25 грудня 2012 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначила, що на момент укладання договору з позивачем відповідач мав статус фізичної особи-підприємця. 18 квітня 2013 року відповідачем був виданий позивачу додатковий рахунок №РАСС067271 на суму 3 793 грн. 36 коп., які останній мав сплатити протягом двох банківських днів. У зв'язку з несплатою рахунку №РАСС067271 від 18 квітня 2013 року в обумовлений договором строк, позивач порушив взяті на себе зобов'язання. Зазначає, що рахунок №РАСС067271 був додатковим до попередньо сплаченого рахунку по страховому акту №02-11697/1. Зазначила також, що належний позивачу автомобіль після дорожньо-транспортної пригоди 19 грудня 2012 року був частково відремонтований СТО ФОП [PERSON], що підтверджено рішенням Вишгородського районного суду Київської обл. від 09 грудня 2014 року. Після 09 грудня 2014 року позивач двічі потрапляв у дорожньо-транспортні пригоди - 26 липня 2013 року та 29 квітня 2013 року, що призводило до пошкодження транспортного засобу. Договірні відносини між сторонами виникли з приводу відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09 грудня 2014 року, і на підставі страхового акту № 02-11697/1. Зазначила також, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували невиконання відповідачем умов укладеного з ним договору. Звернула увагу суду та не, що позивач обгрунтовує свої вимоги Договором добровільного страхування від 28 листопада 2012 року, який починав свою дію з 26 грудня 2012 року, в той час, коли в платіжному дорученні № 2788 від 25 березня 2014 року зазначено інший договір, а саме від 06 грудня 2011 року. Крім того, звернула увагу суду та те, що відповідач з 19 липня 2014 року не здійснює підприємницької діяльності, припинив сіою діяльність як ФОП. Про це було повідомлено у встановленому законом порядку, однак позивач претензій до відповідача, як ФОП, не пред»явив. За таких обставин вважає, що з точки зору ч.1 ст.607 ЦК України, зобов»язання відповідаача, як фізичної особи-підприємця, перед позивачем припинилося. Виходячи з цього, просить у позові відмовити. Після надання пояснень у справі представник відповідача подала суду додаткові заперечення і просить розглядати справу в її відсутності. Представник третьої особи свого представника до суду також не направив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в його вісдутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно зі ст.866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. За змістом ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Продукцією є будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Встановлено, що 06 грудня 2011 року між позивачем та ТОВ «Страхова компанія «Провіта» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №570-02-2022961- автомобіля марки «Кіа» моделі «Cerato», д.н. [NUMBER], 2007 року випуску, який належить позивачу на праві приватної власності. 19 грудня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав механічних ушкоджень. 18 квітня 2013 року ФОП [PERSON] позивачу був виданий рахунок на оплату вартості ремонтних робіт на 3 793, 36 гр. На підставі заяви позивача від 04 лютого 2013 року та рахунку відповідача від 18 квітня 2013 року платіжним дорученням № 2788 від 25 березня 2014 року дана сума та 425, 38 гр. пені були перераховані ТОВ»СК»Провіта» на поточний рахунок відповідача, як ФОП [PERSON] Дана обставина підтверджується також рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення страхового відшкодування. / а. с. 6 - 7; 13 - 14; 17 - 18; 112 - 116/ Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, дана обставина повторному доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.846 ЦК України якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Встановлено, що 19 липня 2014 року ФОП [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність. 14 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою в семиденний термін відремонтувати автомобіль або повернути сплачені кошти в розмірі 3 793 грн. 36 коп. / а. с.19; 56 - 72 / Представник позивача суду пояснив, що роботи, зазначені в рахунку від 18 квітня 2013 року, відповідачем не виконані, кошти не повернуті. Виходячи з цього, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період часу з 22 серпня 2015 року до 29 грудня 2015 року в розмірі 14 794, 00 гр. згідно приведеного ним розрахунку. / а.с. 21 / Суму пені та порядку її розрахунку представник відповідача в судовому засіданні не спростовував і свого розрахунку не навів, обмежившись невизнанням позову взагалі. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача і в цій частині. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбаачається, що підприємницька діяльність відповідача припинена 19 липня 2014 року. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України № 6-125цс13 від 04 грудня 2013 року відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, припинення підприємницької діяльності відповідачем не звільняє його від зобов»язань, як фізичної особи, перед позивачем. Інші заперечення, викладені в заяві до суду від 01 липня 2016 року, також не можуть прийматися до уваги, оскільки спростовуються приведеними вище обставинами. Суд при цьому також зважає на наступне. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Будь-яких доказів в обгрунтування своєї позиції в суді, які б відповідали вимогам ст.ст.57-58 ЦПК України, представник відповідача суду не надала. За таких обставин вони не можуть судом прийматися до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідачача користь позивача підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved