Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. Позовні вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідач є сином позивача, зареєстрований у квартирі позивача, однак більше ніж рік, з травня 2019 у квартирі не проживає, нею не користуються у зв`язку із виїздом до іншої країни, при цьому, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує права останнього у користуванні, розпорядженні та володінні власністю. Позивач надав до суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, правом надання відзиву проти позову, пред`явленням зустрічного позову не скористався, тому суд за згодою позивача ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 281, 282 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Такі обставини підтверджено копіями Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, інформації з Реєстру територіальної громади м. Харкова про осіб місце проживання яких зареєстровано (а.с.12-14). Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою з травня 2019 підтверджено копіями довідок ОСББ «Дунай» № 31 від 06.05.2019, № 41 від 11.10.2019, № 02 від 07.05.2020, акту о не проживанні за місцем реєстрації від 07.05.2020 (а.с.15-18). Отже, з наведеного вище вбачається, що відповідач фактично не проживає у спірній квартирі з травня 2019, з реєстраційного обліку не знятий. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням у вказаній вище квартирі. Далі, позивач просить зняти відповідача з реєстрації місця проживання по вказаній адреси. Між тим, суд відмовляє позивачу у задоволенні такої позовної вимоги, оскільки відповідно до ст.. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а тому позивач не позбавлений права звернутися із рішенням суду до відповідного компетентного органу з виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір суд покладає на відповідача.

Outcome: partial