Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності від 28.11.2006, видане відділом житлово-комунального господарства, будівництва та комунальної власності Виконавчого комітету Чугуївської міської ради в частині належності позивачу права спільної часткової власності на ј частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (далі Спірна квартира); вважати позивача таким, що не використав права на приватизацію державного житлового фонду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на час здійснення безоплатної приватизації Спірної квартири він був неповнолітньою дитиною, тому від його імені Спірну квартиру приватизував його батько, відповідач [PERSON] , без повідомлення про такі дії позивача та без згоди останнього. Внаслідок таких дій відповідача [PERSON] позивач був позбавлений права вільного вибору способу задоволення своїх житлових потреб при досягненні повноліття. Позивач заперечує проти прийнятого його батьком відповідачем [PERSON] рішення і на підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача адвокат Биченко А. О., який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі його та позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідачі подали до суду заяви, у яких просили проводити всі судові засідання без їхньої участі, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Шепелєва О. М., яка діє на підставі належним чином завіреної довіреності, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши матеріали справи встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 28 листопада 2006 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с. 25), Спірна квартира, загальна площа якої становить 70,1 кв. м., належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачам по ј частини квартири кожному. З копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я позивача вбачається, що останній народився [INFO] , тобто на час проведення приватизації йому виповнилось 13 років. Позивач стверджує в позовній заяві, що відповідно до діючого на час приватизації законодавства відповідачі, виходячи з загальної площі Спірної квартири, мали право приватизувати останню без участі позивача, а тому підстав для його участі у приватизації спірної квартири не було. Відповідно до\~змісту ст.\~3\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» (далі\~ Закон)\~приватизація здійснюється\~шляхом,\~зокрема, безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до п.\~п. 2, 3 ст. 8 Закону передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Стаття 229 ЦК України визначає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки. Так, якщо особа,\~яка вчинила\~правочин,\~помилилася щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення,\~такий правочин\~може бути\~визнаний судом\~недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов язані з\~його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 1статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, позивачем надано докази на підтвердження фактів викладених у позові, у зв`язку з чим та враховуючи заяви відповідачів про задоволення позову, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.\~ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved