Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики, вказавши у позовній заяві, що 28.05.2012 року він уклав договір позики, згідно з яким передав йому у тимчасове користування грошові кошти у сумі 7245 доларів США, з умовою їх повернення до 25.11.2012 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. Відповідач власноручно склав розписку, в якій зазначено кредитора і боржника, розмір боргу та кінцевий строк повернення грошових коштів, та підписав її. Розписка була складена в одному примірнику, оригінал якої знаходиться у позивача. По закінченню зазначеного у розписці строку, відповідач борг не повернув. Після 20.11.2012 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, взяті в борг, проте відповідач їх не повертав, період прострочення з 26.11.2012 року по 18.06.2013 року - 205 днів. Сума процентів за користування чужими коштами складає 58140,92Х205/366=976,96 грн. В зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача борг, проценти від простроченої суми та сплачені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що відповідач розписку не підписував та кошти ніякі не отримував, заперечує проти його задоволення. Рішення прийнято у відсутності представника позивача та представника відповідача, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, згідно розписки від 28.05.2012 року [PERSON] зобов'язався повернути борг [PERSON] в розмірі 7245 доларів США до 25.11.2012 року (а.с.6). Згідно з інформацією з офіційного сайту Національного банку України - офіційний курс гривні до долару США станом на 18.06.2013 року становить 799,30 грн. за 100 доларів США. Як встановлено в судовому засіданні, прийняте зобов'язання відповідач не виконав. Судом за клопотанням представника відповідача було призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, яка була повернута без виконання в зв'язку з не оплатою її позивачем. Так, відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні, встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. У відповідності до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За положенням ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, стаття 1051 ЦК України обумовлює оспорювання безгрошовості договору позики у випадку, коли позичальник стверджує, що грошові кошти або речі не були одержані ним від позикодавця або одержані ним в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що виникли з цивільно - правового зобов'язання повернення грошових коштів за договором позики. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума процентів за користування чужими коштами [PERSON] складає 58140,92Х205/366=976,96 грн. Відповідачем допущено порушення майнових прав позивача, тому звернення до суду позивачем є обґрунтованим та позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 588 грн. на користь позивачки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved