Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що 29 лютого 2016 року помер його дід [PERSON], а 21 квітня 2016 року померла його бабуся [PERSON]. Дід та баба залишили заповіти, яким заповіли йому все належне їм на день смерті майно. Він прийняв спадщину за ними подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк. Спадковим майном, що залишилося після смерті діда та баби є будинок № 13 по вул. Садовій в м. Перечин з належними до нього будовами та спорудами, який побудовано дідом у 1962 році, прийнято в експлуатацію у 1971 році та належав йому на праві призваної власності. Після смерті діда спадщину за ним прийняла його дружина (бабуся), яка мала право на обовязкову частку у спадщині, так як на момент смерті свого чоловіка була непрацездатна та постійно проживала разом з ним. Інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині за померлим дідусем, немає. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок він звернувся до нотаріуса, однак такий повідомив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, так як до будинку проводилися добудови та були побудовані нові господарські споруди літня кухня та господарська, гараж з майстернею, сараї щодо яких немає належних документів, які б посвідчували право власності, обсяг та склад будинку та належних до нього споруд, які є на даний час, не відповідають таким документам, що посвідчують право власності діда на домоволодіння. Право власності на вказаний будинок не зареєстроване, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру, а тому просить задовольнити позов та визнати за ним право власності на вказаний будинок з господарськими будовами та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Позивач у судове засідання не зявився, однак його представник подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. У судове засідання представник відповідача також не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, визнав позовні вимоги та не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 29 лютого 2016 року помер дід позивача [PERSON], а 21 квітня 2016 року померла бабуся позивача [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про смерть серії І-ФМ № 200799 та серії І-ФМ № 206697, виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 28 лютого та 22 квітня 2016 року відповідно. Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] залишили заповіти, якими все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, що буде належати їм на день смерті і на що за законом будуть мати право заповіли своєму онуку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних заповітів, посвідчених приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] 02 серпня 2013 року та зареєстрованих в реєстрі за № № 882 та 883. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 12/2016 та 13/2016, позивач 26 серпня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. У судовому засіданні встановлено, що згідно архівних відомостей інвентаризаційної справи БТІ, домогосподарство № 13 по вул. Садовій в м. Перечин належить [PERSON] в цілому на праві особистої власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 24 липня 1960 року, посвідченого Великоберезнянською державною нотаріальною конторою 03 серпня 1960 року під реєстровим № 893 та акту прийому в експлуатацію індивідуального будинковолодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Перечинської селищної ради № 36 від 15 травня 1971 року. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] від 15 листопада 2017 року вих. № 93/02-14, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки немає належних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на будинок № 13 по вул. Садовій в м. Перечин, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у розмірах та обсязі, що є на даний час. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом прийняв спадщину за дідом [PERSON] та бабусею [PERSON] подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк з дня їх смерті, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved