Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з них заборгованість за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Л-1922, згідно якого позивач передав, а відповідачі прийняли в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,60 кв.м, із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні. Ухвалою судді від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] визнав позов частково, просив стягнути заборгованість з відповідачів у рівних частках, як передбачено договором оренди. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у зазначений строк в ухвалі від 02 вересня 2019 року не надав суду відзив на позовну заяву. Заслухавши сторони, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, що 31.12.2003 року між Управлінням ресурсів Львівської міської ради (орендодавець) та творчими працівниками [PERSON] Миколайовичем, [PERSON] (орендарі) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-1922, згідно якого позивач передав, а відповідачі прийняли в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,60 кв.м, із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні. За даним договором розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на момент його укладення Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 98 від 31 жовтня 2002 року, і складає розмір експлуатаційних витрат, перераховується орендарями в рівних частках балансоутримувачу не пізніше 10 числа за попередній місяць на рахунок ЛКП «№ 500» з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Термін дії договору оренди визначений з 31 грудня 2003 року до 31 грудня 2005 року. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20 липня 2018 року у цивільній справі між цими ж сторонами № 463/2354/17, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, ухвалено виселити відповідачів із згаданих нежитлових приміщень та стягнуто з них солідарно на користь позивача заборгованість за договором оренди у сумі 3337,22 грн станом на лютий 2017 року включно. Даним рішенням встановлено пролонгацію договору оренди до 31 грудня 2017 року. За вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Наведене рішення суду в частині виселення відповідачів фактично виконано 20 лютого 2019 року (підтверджено постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження). Розглядаючи заявлені вимоги, суд враховує наступні вимоги закону. Згідно з ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі (ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»). У п.10.1 договору оренди визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України. Водночас за приписами ч.2 ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Відповідно до довідки позивача від 24 червня 2019 року за № 4-2302-1396 у відповідачів наявна заборгованість у сумі 4374,16 грн, що складається з орендної плати за період з 01 березня 2017 по 31 грудня 2017 року (на час дії договору) та неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням з 01 січня 2018 року по 20 лютого 2019 року після закінчення договору і до виселення відповідачів). Вказаний розрахунок боргу здійснено відповідно до умов договору, відповідає чинному законодавству, представником відповідача [PERSON] визнано, а відповідачем [PERSON] на нього заперечення не подано, а відтак приймається судом до уваги. Натомість не ґрунтується на встановлених обставинах справи доводи представника позивача про солідарне стягнення заборгованості із відповідачів, оскільки умовами договору оренди орендна плата здійснювалась в рівних частках. Як наслідок право вимоги сплати неустойки із відповідачів можливе також в рівних частках, що узгоджуватиметься із положеннями ст.ст.540, 541 ЦК України. В цій частині суд погоджується із доводами представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні. З урахуванням взятих на себе відповідачами зобов`язань за договором оренди, які ними не виконувалися належним чином, обов`язковість договору для сторін, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає до сплати в рівних частках по 2187,08 грн боргу та неустойки з кожного. Позов в цій частині підлягає задоволенню. Вимога про солідарне стягнення є безпідставною та в цій частині позову слід відмовити. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 1921 грн, в рівних частинах з кожного - по 960,50 грн.

Outcome: partial