Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів в сумі 914,41 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.11.2016р. відповідач звернувся до позивача з метою пошуку роботи, внаслідок чого отримав статус безробітного. Перебуваючи на обліку відповідач отримував в центрі зайнятості матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю та соціальні послуги, зокрема, у період з 22.02.2017р. по 03.10.2017р., відповідно до договору від 21.02.2017р., на підставі укладеного між сторонами договору, був направлений на професійне навчання-перепідготовку у Львівський центр професійно-технічної Державної служби зайнятості за професією, спеціальністю електрогазозварник. Всупереч умовам договору відповідач без поважних причин не відвідував заняття у звязку з чим 12.04.2017р. був відрахований з 06.04.2017р. з навчального закладу. В такому випадку відповідач зобовязувався відшкодувати кошти, витрачені на його професійне навчання за період з 22.02.2017р. по 05.04.2017р. Розмір такого відшкодування становить 914,41 грн. Оскільки відповідний лист про добровільне повернення коштів відповідач проігнорував, дану суму просить стягнути в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.11.2016р. відповідач надав позивачу заяву про надання йому статусу безробітного (а.с.3). Згідно витягу з наказів про прийнятті рішення відносно відповідача (а.с.4), наказом № НТ 16111 від 11.11.2016р. останньому надано статус безробітного, а наказом № НТ 161114 від 14.11.20165р. призначено допомогу по безробіттю. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення», у сфері зайнятості держава гарантує особі професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці. Згідно ст. 8 цього Закону, кожен має право на професійне навчання, яке реалізується шляхом первинної професійної підготовки, перепідготовки, спеціалізації і підвищення кваліфікації, стажування у професійно-технічних, вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти, безпосередньо на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг з метою здобуття особою відповідної кваліфікації або приведення її рівня у відповідність із вимогами сучасного виробництва та сфери послуг. Професійне навчання зареєстрованих безробітних, згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про зайнятість населення», організовується територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на замовлення роботодавця або для самозайнятості, провадження підприємницької діяльності з урахуванням побажань безробітних і здійснюється у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання. На підставі договору № 135017022100019 від 21.02.2017р., укладеного між Львівським міським центром зайнятості та [PERSON] (а.с.6-8), останнього направлено в Львівський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості на професійне навчання за професією електрогазозварник, для проходження повного курсу підготовки під конкретне замовлення роботодавця відповідно до робочого навчального плану та робочих навчальних програм зі строком навчання з 22.02.2017р. по 03.10.2017р. Про направлення на навчання відповідач також подав відповідну заяву від 21.02.2017р. (а.с.5). Згідно п. 3.1.1 договору, у разі припинення професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) безробітній відшкодовує Територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Такий самий обовязок відповідача закріплено також в п. 2.10 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, який затверджено наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України № 318/655 від 31.05.2013р. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Відповідно до наказу директора Львівського центру професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості № 79 (В-СНН) від 12.04.2017р., відповідача як слухача групи № 15-17 відраховано з навчального закладу з 06.04.2017р. у звязку з невідвідуванням ним занять. Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення коштів судом визнаються обґрунтованими. Згідно відповіді Львівського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості від 16.05.2017р. (а.с.2), вартість навчання відповідача станом на 05.04.2017р. становить 914,41 грн. Вимогою від 30.05.2017р. № 10/2461 (а.с.9) позивач повідомив відповідача про необхідність повернення зазначеної вище суми коштів. Оскільки судом не здобуто доказів виконання відповідачем зазначеної вимоги, такі кошти підлягають стягненню в примусовому порядку, а позов відповідно, задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору, такий в розмірі 1600 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved