Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 9100,00 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 травня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 4100 доларів США, які за досягнутою домовленістю зобов`язався повернути до 05 червня 2019 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку та отримав гроші. У зазначений строк відповідач кошти не повернув, натомість попросив у борг ще 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 08 червня 2019 року одночасно з попереднім боргом, про що також склав розписку. Однак відповідач свої зобов`язання вказані в боргових розписках строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, однак останній гроші не повертає, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позов. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 березня 2020 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді від 30 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали за обставин викладених у ньому. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи відзиву на позовну заяву до суду не подав. Суд, заслухавши представників позивача, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. Згідно із розпискою від 21 травня 2019 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] кошти в сумі 4100 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 05 червня 2019 року (а.с.12). Із розписки від 07 червня 2019 року вбачається, що [PERSON] отримав у позику від [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 21.00 год. 08 червня 2019 року (а.с.11). Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналізуючи зазначені норми суд дійшов висновку про укладення договорів позики, адже за своєю суттю розписки [PERSON] від 21 травня 2019 року та 07 червня 2019 року про отримання в борг грошових коштів є документами, що підтверджують як укладення договорів так і засвідчує отримання відповідачем від позивача грошових сум. Судом встановлено, що відповідач своїх зобов`язань за договорами позики від 21 травня 2019 року та 07 червня 2019 року у строк, що визначений цими договорами 05 червня 2019 року та 08 червня 2019 року, не виконав. Заявляючи вимоги, позивач просив стягнути позику в розмірі 9100 доларів США. З аналізу статті 192 ЦК України статті 193, частини четвертої статті 524, 533 ЦК України, Закону України від 16 квітня 1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закону України від 23 вересня 1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З огляду на вищенаведене, а також те, що договорами позики від 21 травня 2019 року та 07 червня 2019 року не встановлено іншого порядку повернення боргу аніж у доларах США та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики в загальній сумі 9100 доларів США. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2381,47 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved