Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], із зняттям з реєстраційного обліку з вказаної квартири. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вказана квартира належить йому на праві приватної власності на підставі укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Істейт» договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Зважаючи на те, що відповідач втратив право власності, а тому і члени його сім'ї втратили право користування квартирою, а наявність зареєстрованих в квартирі осіб перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на квартиру, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], із зняттям відповідачів з реєстраційного обліку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, повідомив суду, що проживає за адресою [ADDRESS] Відповідач [PERSON], яка також є законним представником [PERSON], та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним договір від 17.03.2015 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Істейт», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., посилаючись на те, що докази розрахунку за квартиру, як було передбачено договором, відсутні, отже розрахунок не відбувся ні в 2015 році, ні в 2017 році, а сам договір купівлі-продажу квартири та договір про внесення до нього змін не були спрямовані на настання реальних наслідків, а мали на меті створення штучної оболонки правомірності, щоб ускладнити витребування квартири з незаконного володіння ТОВ «Кей-Колект». Представник Центру надання адміністративних послуг Оболонської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду пояснення, в яких просив позовні вимоги ТОВ «Сол-Істейт» задовольнити частково: визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, проте відмовити у задоволенні вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що до компетенції суду не відноситься питання зняття з місця реєстрації, оскільки це є дискреційними повноваженнями Оболонської РДА в м. Києві. Представник Органу опіки та піклування Оболонської РДА в м. Києві в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити, в подальшому в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Представник Служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Представник ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2015 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Істейт», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №18374 (а.с.9), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №84710052 від 10.04.2017 року (а.с.6). Як убачається із довідки ОСББ «Оазис 4» від 06.04.2017 року, у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідачі не є членами сім'ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідачів у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідачів у його квартирі. Разом з тим вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, не підлягають задоволенню з огляду на те, що в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач [PERSON] не має права користування спірною квартирою, оскільки у нього відсутнє право власності на неї, у спірній квартирі він не зареєстрований та проживає за іншою адресою. Позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у квартирі також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Щодо вимог зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2015 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Істейт», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №18374, ТОВ «Кей-колект» передає у власність ТОВ «Сол-Істейт» квартиру [ADDRESS], а ТОВ «Сол-Істейт» приймає вказану квартиру у власність та сплачує за неї певну грошову суму, визначену цим договором. Відповідно до п.4 вказаного договору за домовленістю сторін ціна продажу квартири за цим договором становить 2870000 грн., які сплачуються покупцем продавцю наступним чином: 500000 грн. сплачуються покупцем продавцю не пізніше 18.03.2015 року, а залишок у розмірі 2370000 грн. сплачується покупцем продавцю не пізніше 17.05.2015 року. Згідно договору від 14.07.2016 року про внесення змін до договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., сторонами викладено п.4 договору наступним чином: за домовленістю сторін ціна продажу квартири за цим договором становить 2870000 грн., а саме 500000 грн. сплачуються не пізніше 18.03.2017 року, 2370000 грн. сплачується не пізніше 17.05.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Сол-Істейт» сплатило ТОВ «Кей-Колект» вартість квартири згідно укладеного 17.03.2015 року договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується платіжними дорученнями №5 від 18.03.2015 року на суму 500000 грн. та №8 від 08.06.2015 року на суму 2370000 грн. Таким чином, твердження позивача за зустрічним позовом щодо недійсності договору купівлі-продажу квартири спростовуються матеріалами справи, тому зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору від 17.03.2015 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Істейт», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., задоволенню не підлягають, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що спірний договір купівлі-продажу суперечить вимогам цивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Наявні в матеріалах справи докази, висновки суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: partial