Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] посилаючись на те, що вона являється власником зазначеного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.1999 року. З відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.07.1994 року. 23.10.1999 року вона зареєструвала у належному їй будинку відповідача по справі. При реєстрації відповідача, між нею та ним, була домовленість про тимчасову реєстрацію на строк не більше року, з подальшим добровільним, з його боку, зняття з реєстрації та виселення. Цю домовленість відповідач не виконує, без її згоди дозволив проживати третій особі, змінив двірні замки, псує майно та не приймає заходів про його збереження, не приймає участі в утриманні, не сплачує комунальні послуги. Відповідач понад три роки фактично проживає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] Відповідач своїми діями порушує її права, як власника майна. На підставі вищевикладеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинок Позивач в судовому засідання підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснила, що відповідач виніс з будинку обладнання, не сплачує комунальні послуги, 11.11.2017 року їй стало відомо, що відповідач без погодження з нею надав згоду на проживання в спірному будинку особам, які вживають наркотичні засоби, у зв'язку з чим було проведено працівниками поліції обшук будинку. Позивач змінила замки на вхідних дверях будинку, щоб ніхто не потрапив в нього, ключі від будинку відповідачу не надала та не бажає, щоб він користувався будинком. Відповідач та його представник в судовому засідання позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що відповідач протягом року користувався будинком постійно, після перебування у лікарні не зміг потрапити до будинку, позивач перешкоджає відповідачу користуватися будинком, змінила замки на вхідних дверях будинку, ключи йому не надала. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок № 5, розташований по вул. Мічуріна в м. Лозова Харківської області (а.с. 12). Як вбачається з довідки виданої КП «Житлова управляюча компанія» м. Лозова Харківської області від 29.11.2017 року (а.с.13), та домової книги (а.с. 15-19), відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку з 23.10.1999 року. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщення нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України). Частиною 2 ст. 405 ЦК України, на яку послалась позивач, передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, обов'язковою умовою для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України є відсутність поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що відповідач набув право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] з 1999 року, як член сім'ї власника за її згодою. Також судом встановлено, що відсутність відповідача в зазначеному домоволодінні була викликана діями позивача, позивачем не доведено, що відповідач не користувався будинком за власним бажанням понад один рік, а отже суд дійшов висновку, що відповідач був відсутній за місцем проживання та реєстрації з поважних причин. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач без поважних причин відсутній понад один рік у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Також суд роз'яснює, що в разі вчинення наймачем певних дій з використанням будинку не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, а також у разі систематичного не внесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги договір найму може бути розірвано у порядку ст. 168 ЖК України. А тому,

Outcome: dismissed