Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, в обґрунтування якого вказав, що на початку липня 2019 року йому стало відомо, що постановою старшого державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби у Полтавській області Шапрана О.М. від 20 жовтня 2010 року ВП № 16717947 накладено арешт на усе належне позивачу майно та оголошено заборони на його відчуження. Пирятинським РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області 17 лютого 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого провадження відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», положенням даної статті не передбачає зняття рашету з майна. На даний час [PERSON] не значиться у відділі державної виконавчої служби як боржник. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд зняти арешт з належного йому майна. Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Додатково вказав, що борг ним сплачено у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні цивільної справи покладається на розсуд суду. Представник заінтересовано особи у судове засідання не з`явтвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав лист про розгляд справи у його відсутність, претензій до позивача [PERSON] не має, оскільки останній сплатив борг у повному обсязі. Не заперечує щодо зняття арешту. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 175573545 від 30.07.2019 постановою старшого державного виконавя ВДВС Пирятинського РУЮ від 20.10.2010 у виконавчому провадженні № 16717947 винесено постанову про арешт майна (не визначене майно, все нерухоме майно) боржника [PERSON] , та оголошено заборони на його відчуження (а.с. 11). Відповідно до листа Пирятинського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області № 15.21-38/4571 від 17.07.2019 згідно даних АСВП у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 16717947 де боржником є [PERSON] , [INFO] . 18.01.2010 державним виконацем було винесено постанову про відкриття виконачого провадження. 20.10.2010 винесено постанову про арешт майна боржника. 17.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», положення даної статті не передбачає зняття арешту з майна боржника. На даний час [PERSON] не значиться у відділі державної виконачої служби як боржник (а.с. 5), крім того, до суду було надано копію квитанції про сплату боргу за закритим виконавчим провадженням. Претензій правонаступник ЗАТ «Український мобільний зв`язок» - ПАТ «ВФ УКРАЇНА» не має, вказуючи про те, що борг погашено (а.с. 33-34). З наявних у матеріалах справи доказів убачається, що арешт з майна [PERSON] , накладений в рамках виконавчого провадження № 16717947, не знятий. На сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися належним йому майном, через наявність арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із положеннями частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом установлено, що права позивача порушуються, оскільки необхідність у застосуванні арешту майна відпала, [PERSON] не може розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно за відсутності підстав для арешту, а тому його права підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з указаних вище підстав, оскільки ґрунтуються на законі та підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved