Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання розпорядження органу виконавчої влади та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним. Підставами своїх вимог позивачка вважає те, що в 1994 році вона та її чоловік [PERSON] прибули на постійне місце проживання в с.Дібрівка Монастирищенського району, з 06.07.1994 були прийняті в члени КСП «Маяк» с.Дібрівка та працевлаштовані у цьому КСП. В 1995 році для ведення особистого селянського господарства правління КСП «Маяк» за рахунок земель, які перебували у користуванні КСП, за межами села Дібрівка на ім`я її чоловіка [PERSON] виділило земельну ділянку площею 0,30 га, про що зроблені відповідні записи в Земельній шнуровій книзі сільської ради с.Дібрівка. В зв`язку з їхньою працею та членством в КСП «Маяк» їм у 1995 році було надано в користування житловий будинок з присадибною земельною ділянкою 0,20 га по [ADDRESS] , в зв`язку з чим за обліком Земельної шнурової книги за [PERSON] було обліковано 0,50 га. Земельна ділянка площею 0,30 га, яка була передана в користування їхній сім`ї, межувала з однієї сторони із земельною ділянкою площею 0,1437 га, яка були надана в користування [PERSON] , з іншої сторони із земельною ділянкою площею 0,20 га, яка була надана в користування [PERSON] . Дані земельні ділянки вони - землекористувачі, відгородили по периметру дерев`яним тином, який збережений до цього часу. Земельні ділянки до цього часу використовуються землекористувачами за цільовим призначенням. Більш того, [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0,1437 га, 24.12.2002 отримав Державний акт на право приватної власності на землю. Вона та чоловік [PERSON] сплачували податок за земельну ділянку площею 0,30 га. [INFO] [PERSON] помер, а вона до цього часу продовжує користуватись земельною ділянкою площею 0,30 га. Бажаючи приватизувати 0,30 га, вона після смерті чоловіка звернулась із заявою до Дібрівської сільської ради. Рішенням сесії Дібрівської сільської ради від 29.11.2011 № 10-2/УІ їй рекомендовано звернутись з приводу приватизації 0,30 га до Монастирищенської райдержадміністрації, оскільки земельна ділянка знаходиться за межами с.Дібрівка. З даного питання вона звернулася в Монастирищенську райдержадміністрацію. ЇЇ заява була предметом розгляду 02.12.2013 комісією з розгляду матеріалів по наданню у користування та передачу у оренду земельних ділянок Монастирищенської райдержадміністраці, яка на засіданні вирішила задовільнити її заяву та зобов`язала її в десятиденний термін з`явитись у відділ Держкомзему для приведення документів у відповідність. На виконання такого рішення комісії у десятиденний термін вона звернулась в Монастирищенський відділ Держкомзему, до начальника відділу [PERSON]., який прийняв від неї відповідну заяву на приватизацію земельної ділянки 0,30 га, запевнив, що їхнє с.Дібрівка підлягає першочерговому обслуговуванню в питанні безкоштовної приватизації землі, тому вона мала чекати вирішення питання підмідомчим йому відділом. Наступні роки вона неодноразово зверталась до керівника відділу [PERSON]., на його вимогу надавала довідки Дібрівської сільської ради від 31.10.2011, від 20.10.2015 вих.№ 294, що за нею рахується 0,50 га, які не приватизовані. Восени 2015 року на сходці села Дібрівка [PERSON] запевнив, що документація на безкоштовну приватизацію землі, безкоштовно виготовляється підвідомчою йому установою, що треба зачекати завершення технічних робіт. В 2017 році [PERSON] разом з своїм батьком, колишнім сільським головою, [PERSON] висунули вимогу, щоб вона звільнила 0,30 га від використання під городину, намагались з застосуванням фізичної сили позбавити її та суміжних землекористувачів права користування земельними ділянками, посилаючись на те, що на ці ділянки є державний акт на право власності на ім`я [PERSON] . Для захисту своїх прав та оспорення права [PERSON] у 2017-2018 роках вона неодноразово зверталась в Монастирищенську райдержадмінісстрацію, у Монастирищенське відділення управління Держгеокадастру у Черкаській області, вимагаючи надання копії державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , оскільки він на її вимогу такого документа для ознайомлення не надавав. Однак, їй відмовляли в наданні відомостей та копії державного акта. Лише на адвокатський запит від 17.10.2018 було отримано документальне підтвердження, що на ім`я [PERSON] є розпорядження Монастирищенської райдержадміністрації від 28.12.2006 року № 331 про передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дібрівської сільської ради голові ФГ «Фертрі-2005» [PERSON] 3,9904 га ріллі та державний акт на право власності на земельну ділянку 3,9904 га, який виданий Монастирищенським районним відділом земельних ресурсів 08.02.2007. Позивач таке розпорядження голови Монастирищенської райдержадміністрації та державний акт на право власності на земельну ділянку вважає незаконними. Розпорядження голови адміністрації постановлено у відсутність заяви про передачу землі у приватну власність голови ФГ [PERSON]., питання про передачу у власність землі навіть не порушувалось. Є заява [PERSON] про передачу земельної ділянки в оренду. В розпорядженні зазначено, що правовою підставою надання землі [PERSON] є ст. 124 ЗК України, яка регулює порядок передачу землі у оренду на підставі договорів оренди. В розпорядженні є посилання на ст.32 ЗК України, однак, згідно змісту цієї статті розмір земельних ділянок членів ФГ не повинен перевищувати розміру паїв /земельних часток/ членів КСП на території відповідної ради. Розмір земельних паїв членів КСП «Маяк» с.Дібрівка - 3,3 га, [PERSON] виділено 3,9904 га, [PERSON] - 4,19 га, [PERSON] - 4,4888 га, [PERSON] - 3,8992 га. [PERSON] працював головою села Дібрівка, тому не міг бути членом ФГ, а мати [PERSON] - [PERSON] , працювала державним службовцем в Монастирищенській райдержадміністрації і також не могла бути членом ФГ. В розпорядженні зазначено, що надати земельні ділянки у власність із земель, які перебувають в оренді ФГ «Фертрі-2005», однак в оренді ФГ станом на 28.12.2006 земля не перебувала. Пунктом першим розпорядження визначено: «Затвердити проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок членам ФГ «Фертрі-2005». Однак, проект землеустрою не оформлявся (не розроблявся). Отже, очевидно, що розпорядження ухвалено помилково, або умисно корупційно та є незаконним. У цьому зв`язку є незаконним і Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] . В Державний акт на ім`я [PERSON] включені земельні ділянки (її, [PERSON] , [PERSON] ), які правомірно використовувались ними, як фізичними особами. Більш того, включена навіть земельна ділянка площею 0,1437 га, яка приватизована [PERSON] на підставі державного акту від 24.12.2002. В Державному акті на ім`я [PERSON] не наведений належним чином опис меж. Земельна ділянка під № [NUMBER] площею 2,9320 га, яка охоплює земельну ділянку, що перебуває в її користуванні, пересікається дорогою та греблею. Однак, ні дорога, ні гребля в акті не вказані. Земельна ділянка під [NUMBER] площею 2,9320 га з однієї сторони межує з проїзною дорогою, яка не зазначена в акті, а з протилежної сторони - по всій довжині ділянки з струмком, який сполучує два ставки, з включенням в площу 2,9320 га усієї прибережної захисної смуги. Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини уздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України, у даному випадку 25 м. Системний аналіз цих норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі без урахування обмежень, зазначених у ст.59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 ЗК України.

Outcome: approved