Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди квартири укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON], про виселення відповідачів з [ADDRESS] та про зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою. Посилався на те, що він з лютого 2013р. є власником [ADDRESS] в якій незаконно залишилась проживати бувший власник квартири [PERSON], яка в грудні 2014 р. незаконно уклала з відповідачем [PERSON] договір оренди спірної квартири. Стверджував, що відповідачі відмовляються виселятись з спірної квартири, чим порушують права позивача користуватись, розпоряджатись та володіти цією квартирою. Судом в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог були залучені [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, а відповідач [PERSON] заперечень проти позову не представив і в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково лише в частині недійсності договору оренди, а в частині виселення [PERSON] заперечувала та стверджувала, що відповідач [PERSON] не втратила право користування спірною квартирою, а підстави її виселення які вказані позивачем не відповідають вимогам діючого законодавства. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з рішення, витягу (а.с. 7-10) та пояснень позивача [PERSON], за останньою судом було визнано право власності на [ADDRESS], а в березні 2013р. вказане право власності було зареєстроване в Державному реєстрі. Бувший власник спірної квартири [PERSON] відмовилась добровільно виселятись з квартири, а в період оскарження рішення суду про своє виселення уклала 01.12.2014р. з відповідачем [PERSON] договір оренди спірної квартири (а.с.11-12). З представленого договору вбачається, що власник квартири [PERSON] передала в тимчасове володіння та користування відповідачу [PERSON] спірну квартиру для створення громадської приймальні народного депутата України. Згідно листа, фото (а.с.84,89) та пояснень представника [PERSON], в спірній квартирі дійсно розташована офіційна громадська приймальна народного депутата України [PERSON] Як вбачається з довідки, листів, акту, рахунків (а.с.86-91) та пояснень позивача [PERSON], в спірній квартирі фактично проживає відповідач [PERSON], яка не сплачує за житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а ст. 215 ЦК України визначено, що правочин є недійсним в разі недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно вимог ст. 761 ЦК України право передання майна в найм має власник речі або особа якій належать майнові права. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на час укладання договору оренди не була власником спірної квартири, то оспорюваний договір оренди слід визнати недійсним як такий, що суперечить Закону (ЦК України). Судом встановлено, що після припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру, остання продовжувала проживати в ній, договір житлового найму з позивачем вона не укладала і строк тимчасового проживання з позивачем [PERSON] не обумовлювала. Таким чином, в результаті визнання договору оренди спірної квартири недійсним і втрати відповідачем права власності на спірну квартиру, відповідачі набули статус тимчасових мешканців які, відповідно ч. 2 ст. 818 ЦК України, не мають самостійного права користування житлом. Згідно ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача зобов'язанні негайно звільнити приміщення, а в відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи те, що відповідачі відмовились звільнити спірну квартиру, то вони підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. При цьому, суд не приймає тверджень представника відповідача [PERSON] в тій частині, що остання залишається зареєстрованою в спірній квартирі і не втратила право користування нею, оскільки реєстрація [PERSON] в спірній квартирі в липні 2015р. доказового значення для даного спору не має, а законність цієї реєстрації оспорюється позивачем в порядку адміністративного судочинства. В решті позовних вимог слід відмовити як необґрунтованих, оскільки порушене право позивача захищено шляхом визнання договору оренди недійсним та виселення відповідачів зі спірної квартири. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 243,60 грн.(а.с. 22). На підставі викладеного та

Outcome: partial