Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, визнання недійсним рішення відносно надання земельної ділянки у власність та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. В подальшому після неодноразових уточнень остаточно просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності, визнати недійсним договір дарування будинку, визнати недійсним державні акти на землю, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки та визнати права власності в порядку спадкування. В судовому позивач та його представник підтримали позов просили його задовольнити посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу ? частини літньої кухні та ? частини житлового будинку [ADDRESS] області від 22.01.1975 року укладеного між [PERSON] та батьком позивача [PERSON] посвідченого Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області та Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області батько позивача набув права власності на ? частину житлового будинку та ? частину літньої кухні по [ADDRESS]. Даний факт підтверджено мотивувальною частиною рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.10.1983 року та ухвалою Одеського обласного суду від 15 грудня 1983 року. Земельна ділянка розміром 600 кв.м. на якій розташовано будинок передано [PERSON] згідно наказу [ADDRESS]. Відповідно до витягу з рішення Комінтернівської районної ради Народних депутатів від 26.11.1987 р. № 273/1, договору купівлі-продажу від 22.01.1975 року, рішення Комінтернівського районного суду від 15.12.1983 р., ухвали Одеського обласного суду від 15.12.1983 року, довідки № 106 із матеріалів РБТІ, довідки нотаріальної справи № 42 від 16 січня 1975 р., технічних паспортів від 02.02.1994 р. та 11.09.2009 року батько позивача збудував дім на місті літньої кухні у 1980-1982 роках, новозбудованому будинку надано адресу [ADDRESS], а колишньому будинку, що належав [PERSON] надано адресу [ADDRESS]. 18 січня 1987 року батько позивача [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на перебудований з літньої кухні будинок. 05.05.1994 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідач по справі [PERSON] успадкував будинок № 18. 24.01.2005 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно до якого увійшли житловий будинок під літ. «А» та житловий будинок під літ. «К» даним будинок було присвоєно спільну [ADDRESS]. 21.04.2005 року домоволодіння яке складалось з житлових будинків під літ. «А, К» [PERSON] подарував своєму сину [PERSON], разом із будинком була подарована земельна ділянка, на яку обдарований в подальшому отримав державний акт. Вказані дії відповідачів вважали такими, що направленні на приховування факту належності батьку позивача ? частини будинку під літ. «А» буд. [ADDRESS] та в одстоюванні прав позивача. 28.01.1992 року батько позивача помер, в наслідок чого позивач в даний час є власником ? частини будинку [ADDRESS]. Вважає що при приватизації земельної ділянки [PERSON] були порушені його право на користування земельної ділянки у вигляді паркану, оскільки межа земельної ділянки проходить без відставні до сіни будинку, що є порушенням ст. 106, 107, 120 Земельного Кодексу України, п. 3.25 ДБН 360-92**, просили визнати поважними причини пропуску строків позовної давності, оскільки про порушені права дізнався лише 2009 році при розгляді справи за позовом [PERSON] до нього про знесення самочинно забудованого будівництва в якому даний позов був зустрічний. Відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали зважаючи на їх безпідставність, надуманість, необґрунтованість. Пояснили суду, що дійсно в 1975 році між [PERSON] (матір'ю та бабусею відповідачів) та [PERSON] (батьком позивача) було укладено договір купівлі-продажу частини будинку та частини літньої кухні. Фактично між сторонами договору було укладено договір купівлі продажу літньої кухні, яку батько позивача в подальшому переобладнав під житловий будинок, який і успадкував позивач по справі. Вважали, що рішення суду не доводять факту продажу житлового будинку, а доводять факт купівлі літної кухні. Вважали безпідставними вимоги, щодо порушення прав позивача при здійснені приватизації, оскільки земельна ділянка приватизована в межах фактичного користування, без порушення прав позивача, щодо не погодження з позивачем меж, то на час приватизації земельна ділянка позивачеві не належала, а належала Фонтанській сільській раді. Представник відповідача Фонтанської сільської ради Комінтернівського району одеської області в призначені судові засідання не з'являвся, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відділ Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області в призначене судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON] приватний нотаріус Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, Комінтернівська районна державна нотаріальна контора Одеської області, реєстраційна служба Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області в призначене судове засідання не з'явились, будучи повідомленими своєчасно та належним чином причини неявки суду не повідомили. В період розгляду справи дану цивільну справу було об'єднано із справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинного будівництва (а.с.122). 27 серпня 2012 року ухвалою суду справи були роз'єднані, так як їх спільний розгляд ускладнював вирішення справи (а.с.144). Розглянувши поданий позов, вислухавши пояснення сторін, представника, свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено що [PERSON] є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] (а.с.9, 10). На час оформлення права власності спадкове майно складалось з житлового будинку літ. «А», гараж «Б.Г», літня кухня «В», сарай «Д» вбиральня літ. «Е», вимощення - І, огорожа № 1-2, що відповідало технічному зображенню у технічному паспорті Комінтернівського РБТІ виготовленого станом на 02.02.1994 року. Правових підстав володіння (користування) [PERSON] земельною ділянкою судовим розглядом не встановлено. Станом на час розгляду справи [PERSON] є власником сусідньої від позивача земельної ділянки площею 0,092 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №851390 від 24.10.2005 року, виданого на підставі договору дарування земельної ділянки ВСВ № 142076 від 21.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 745 (а.с.18-21). Земельна ділянка встановлена в натурі (а.с.16-17). Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.1994 року, виданого [PERSON] посвідченого державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори суд виходив з того, що судовим розглядом справи не встановлено підстав для його скасування виходячи з наступного. Посилання позивача про те, що йому належить ? частина житлового будинку, що належала [PERSON] не знайшли свого підтвердження судовим розглядом справи та ґрунтуються на вимогах закону. При ухваленні рішення суд приймає до уваги рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.10.1983 р. (т. 2 а.с.25), пояснення свідка [PERSON], щодо яких між сторонами фактично була укладена угода, не купівлі-продажу ? частини житлового будинку та ? частини літньої кухні, а купівлі-продажу літньої кухні. Так як правовідносини, виникли за часу дії Цивільного Кодексу УРСР від 23.11.1966 року, який втратив чинність на підставі Кодексу № 435-ІУ від 16.01.2003 року, суд керується вимогами ст. 58 вказаного Кодексу за якою визначені правові наслідки недійсної угоди. Зокрема з ч. 2 статті вбачається, до угода укладеної з метою приховати іншу угоду (удавана угода) застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, посилання позивача та його представника на те, що покійний батько позивача придбав частину житлового будинку з частиною літної кухні є безпідставними та надуманими. Інші вимоги позивача є похідними від вимог щодо визнання недійсним свідоцтва в зв'язку з чим також не підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині здійснення приватизації земельної ділянки [PERSON] з порушеннями вимог чинного земельного законодавства та Державних будівельних норм суд виходив з того, що дані вимоги є не доведеними. При ухваленні рішення суд критично оцінює свідчення [PERSON] та [PERSON] оскільки [PERSON] є рідним братом позивача та співвласником [ADDRESS], а свідок [PERSON] є близьким другом позивача, що може свідчити про їх зацікавленість у результатах розгляду справи. Крім того, свідок [PERSON] не зміг суду точно зазначити у якому році він бачив паркан, що розділяв межі земельних ділянок. При розгляді справи по суті не доведено, що при здійсненні приватизації земельної ділянки [PERSON] межі земельної ділянки не погоджувались з позивачем [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 58 Цивільного Кодексу УРСР,

Outcome: dismissed