Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до позивачів. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 13 березня 2008 року договору № CL22929 між позивачам і відповідачем [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 60900 доларів США з терміном погашення до 25 лютого 2016 року шляхом внесення щомісячних платежів. [PERSON] зобовязався сплачувати відсотки річні у розмірі 12,75 % на суму залишку заборгованості. На забезпечення виконання даного зобовязання 13 березня 2008 року укладено договір поруки між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] [PERSON] скористався кредитними коштами, проте зобовязання за договором належним чином не виконує. Станом на 05 червня 2015 року має заборгованість у загальній сумі 16091,56 доларів США, що становить у еквіваленті 350292,34 грн. та складається із заборгованості по кредиту 6128,12 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту 8647,48 доларів США, заборгованості по процентах 789,50 доларів США, заборгованості по підвищеним процентам 526,46 доларів США. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом у вищевказаному розмірі та понесені судові витрати у сумі 2064,40 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що відповідачем здійснювались сплати по кредитному договору в період з 25 березня 2008 року по січень 2015 року. Фактично заборгованість [PERSON] утворилася у 2015 році. Відповідачі до суду не прибули. Судові повістки, які були направлені на їх адресу, отримані 26 листопада 2015 року, що підтверджується підписом [PERSON] на поштовому повідомленні про отримання повісток про виклик до суду на 07 грудня 2015 року (а.с.93). Таким чином в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України, повістка на імя [PERSON] вважається врученою йому, оскільки отримана повнолітнім членом його сімї [PERSON] У зв'язку з тим, що відповідачі, які відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, та не зявилися в судове засідання, суд вважає за можливе провадити розгляд справи без їх участі. До суду надійшло заперечення відповідача [PERSON] (а.с.96), в якому останній зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Позивачем не додані до позову у якості доказів первинний розрахунковий документ, який би свідчив про фактичне перерахування грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] та валюту такого перерахування, розпоряджень про перерахування коштів та їх виконання банком. Відповідач вважає, що він отримав, проте не розпорядився грошовими коштами, оскільки такі були перераховані на рахунки ТОВ «РІК-Автоцентр» та ТДВ «Альянс Україна» згідно з цільовим призначенням кредиту. Крім того, позивач вважає кредитний договір удаваним, оскільки такий наданий у іноземній валюті доларі США, що протирічить вимогам законодавства України. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29 лютого 2008 року [PERSON] звернувся до ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач (а.с.12), з анкетою-заявою для отримання кредиту у сумі 61000 дол. США для купівлі транспортного засобу, надавши банку особисті дані (а.с.13-14). 13 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № СL22929 (а.с.15-22), згідно з умовами якого клієнту наданий кредит у сумі 60900 дол. США строком до 25 лютого 2016 року з обовязком здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіка (а.с.23-24), сплачувати проценти річні у розмірі 12,75 % (у випадку порушення умов договору підвищені проценти 38,25 %). Кредит наданий відповідачеві для купівлі транспортного засобу за договором з ТОВ «РІК-АВТОЦЕНТР», сплати страхової премії за договором страхування з ТДВ «Альянс Україна» та для сплати винагороди за ініціювання кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язання [PERSON]. за кредитним договором, в цей же день, 13 березня 2008 року, між банком та [PERSON] укладений договір поруки № СL22929, згідно з яким поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх його зобовязань перед банком, що виникають з вищевказаного кредитного договору (а.с.25-27). Відповідно до п. 3.1.2 кредитного договору (а.с.16) кредитор надає кредит шляхом банківського переказу коштів на поточний рахунок позичальника у валюті кредиту (дол. США). При цьому позичальнику відкривається поточний рахунок у гривні та на всю суму отриманого кредиту останній зобовязується здійснити купівлю у кредитора національної валюти (гривні) та зарахувати її у повному обсязі на свій поточний рахунок. Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» умови кредитного договору виконало, 13 березня 2008 року на рахунок [PERSON] зарахована сума 60900,00 дол. США, еквівалент у гривні 307545,01 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 0810012USD000045 (а.с.36). Згідно з випискою з особового рахунку [PERSON] сума кредиту переведена на поточний рахунок у гривні на суму 307545,01 грн. (а.с.37). Разом з тим, [PERSON] зобовязання за договором виконує не у повному обсязі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.5-9) станом на 05 червня 2015 року заборгованість відповідача за тілом кредиту склала 6128,12 дол. США, сума дострокового стягнення кредиту 8647,48 дол. США, відсотки 789,50 дол. США, підвищені відсотки 526,46 дол. США, всього 16091,56 дол. США. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За п. 6.6 кредитного договору, кредитор має право вимагати від позичальника дострокове погашення кредиту до настання строку його погашення, у разі, зокрема, якщо сума заборгованості за кредитом перевищує суму непогашеного кредиту більш ніж на 10 % тощо (а.с.18). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. При цьому суд виходить з того, що стягнення сум (відсотків) за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відтак, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір та банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобовязання за договором належним чином та у повному обсязі не виконує. Загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 05 червня 2015 року склала у загальній сумі 16091,56 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-35цс15. Дані висновки є обовязковими є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). За змістом договору поруки (п. 1.4) поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники (а.с.25). Доводи відповідача [PERSON] щодо удаваності правочину, а також того, що відповідач фактично був позбавлений можливості розпорядження кредитними коштами, не приймаються судом з огляду на наступне. Ознаки удаваності кредитного договору між позивачем та [PERSON] відсутні, оскільки, такий самостійно створює правові наслідки, укладений сторонами у відповідності до вимог закону з метою надання та отримання банківських послуг кредитування, а не з метою приховати інший реальний правочин. Порядок розпорядження кредитними коштами відповідача [PERSON] визначений сторонами у кредитному договорі, дана умова договору не суперечить чинному законодавству. Тому, виконання сторонами обовязків, передбачених п. 3.1.2 договору: зарахування кредитних коштів на поточний рахунок боржника, купівля національної валюти на всю суму кредиту, свідчить про фактичне розпорядження кредитними коштами та спрямування їх на цілі кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Кошти - це гроші у національній або іноземній валюті (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Аналіз положень ст.ст. 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дозволяє стверджувати, що при укладенні кредитного договору в доларах США чи іншій валюті, а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, такий правочин не суперечить чинному законодавству. Тому, судом не приймаються посилання відповідача [PERSON] щодо неправомірності дій позивача стосовно надання кредиту в іноземній валюті. З урахуванням викладеного,суд приходить до висновку про задоволення позову. З відповідачів на користь банку слід солідарно стягнути суму боргу за кредитним договором. Крім того, підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах суми сплаченого ПАТ «Універсал Банк» судового збору, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved