Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11 706,01 гривень, який обґрунтував наступним чином. 17 серпня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 326-Ф/06, відповідно до пункту 1.1. якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 78312,00 (сімдесят вісім тисяч триста дванадцять) грн. на строк з 17 серпня 2006 р. по 16 серпня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом 17,9 % річних. 7 квітня 2010 року Староміський районний суд м. Вінниці ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 28.12.2009 року. Рішення суду набрало законної сили 20.04.2010 р. Таким чином обставини щодо видачі кредиту, розміру заборгованості станом на 28.12.2009 року встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 3.1.6. Кредитного договору, проценти нараховуються Банком за користування кредитом Позичальником за період від дня одержання окремих сум за кредитом до дня його погашення. Проценти нараховуються на залишок заборгованості за кредитом. Банк нараховує проценти за фактичну кількість днів користування кредитом на суму фактичного залишку на позичковому рахунку (п. 3.1.3. Кредитного договору). Станом на 28.12.2009 року та до 08.10.2012 року кредит позичальником не погашений, тому Банк нараховував проценти за фактичну кількість днів користування кредитом з 29.12.2009 по 07.10.2012 року на суму фактичного залишку на позичковому рахунку. Розмір процентів становить 11706,01 грн. Ураховуючи те, що [PERSON] добровільно не погашає заборгованість за Кредитним договором, тому Банк просив суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 706,01 (одинадцять тисяч сімсот шість) грн. 01 коп., зокрема: проценти за період з 29.12.2009 по 07.10.2012 року, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача Михайлишина Л.Л. позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити у повному обсязі, вказавши, що у добровільному порядку відповідач заборгованість, яка утворилась перед Банком за неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань не погашає. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про застосування до вимог позивача в частині стягнення процентів за період з 29.12.2009 року по 10.02.2011 року в розмірі 7071,90 гривень строків позовної давності. Зазначивши, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами, позивач нарахував за період з 29.12.2009 року по 07.10.2012 року відповідно до поданого ним розрахунку заборгованості. У той же час згідно умов Кредитного договору, ними, як сторонами у п.3.3.2 Договору було узгоджено обов'язок позичальника щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, тобто строк позовної давності щодо стягнення процентів за період з 29.12.2009 року по 10.02.2011 року в розмірі 7071,90 сплив 10.02.2011 року. Решту позовних вимог в частині стягнення з нього процентів у розмірі 4 634,11 гривень за період з 11.02.2011 року по 07.10.2012 року визнав та не заперечував щодо задоволення позову в цій частині. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновків про таке. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.08.2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», що підтверджується Статутом та [PERSON] був укладений кредитний договір №326-Ф/06. Предметом якого згідно пункту 1.1. Договору є кредитні кошти в розмірі 78 312,00 гривень, які Банк надав Позичальнику на строк з 17 серпня 2006 року по 16 серпня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,9% річних на придбання автомобіля марки CHEVROLET LACETTI NF 196, 2006 року випуску. Згідно п.3.3.1, Позичальник зобов'язався використати кредит за призначенням та сплачувати заборгованість за кредитом у визначені графіком терміни, тобто щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом рівними частинами але не менше 1088 гривень. Відповідно до п.3.3.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно не пізніше 10 числа наступного за місяцем користування кредитом та в день закінчення строку, на який надано кредит сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п.1.1. договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи із процентної ставки встановленої у п. 3.1.8 цього договору - 18,9 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Вказані обставини були встановлені рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 07 квітня 2010 року, відповідно до якого з [PERSON] було присуджено на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 28.12.2009 року в розмірі 57 562,43 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 20.04.2010 р. За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на наведене, обставини щодо видачі кредиту, розміру заборгованості за основним кредитом та процентами станом на 28.12.2009 року не підлягають доказуванню. В позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення із відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором за період з 29.12.2009 року по 07.10.2012 року в розмірі 11 706,01 гривень в підтвердження чого надає суду розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 17.08.2006 року станом на 07.10.2012 року, який розрахований відповідно до норм чинного законодавства, а відтак суд із ним погоджується. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив суд про застосування строків позовної давності частково до пред'явлених до нього вимог про стягнення процентів за кредитним договором від 17.08.2006 року, вказавши, що проценти за договором нараховані йому за період з 29.12.2009 року по 07.10.2012 року, внесення щомісячного чергового платежу сторонами договору було узгоджено до 10 числа кожного місяця. У той же час Банк звернувся до суду із позовом 12.02.2014 року із вказаними вище позовними вимогами, тому до стягнення підлягають вимоги в межах трьохрічного строку позовної давності, тобто з 11.02.2011 року по 07.10.2012 року, які відповідно до наведеного розрахунку позивача складають 4 634,11 грн., які він, [PERSON], визнав, в решті вимог просив суд відмовити. Судом з'ясовано, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, тобто термін закінчення дії договору до 16 серпня 2012 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до 10 - го числа кожного місяця. Таким чином, відповідно до умов Кредитного договору сторони узгодили погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що до зобов'язань за кредитним договором застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з умовами кредитного договору, що укладений між сторонами спору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені у п.3.3.1 Договору. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору укладеного між сторонами спору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу та зверненням до суду в межах строку позовної давності. Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення із відповідача заборгованості за кредитом за період з 29.12.2009 року по 07.10.2012 року, пред'явивши позов до суду 12.02.2014 року, тому сплив строку позовної давності за період з 29.12.2009 року по 10.02.2011 року є очевидним. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача у позовній заяві не вказує на поважність причин пропуску строку позовної давності за наведений вище період. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості за період з 29.12.2009 року по 10.02.2011 року слід відмовити, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив відповідач, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності представником позивача не наведено. Що ж стосується позовних вимог за період з 11.02.2011 року по 07.10.2012 року то варто вказати на таке. Відповідно до Загальних положень про зобов'язання, а саме ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та ЦК України та у встановлений у зобов'язанні строк. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із здобутих у справі доказів та пояснень сторін судом було з'ясовано, що свої зобов'язання за договором кредиту Позичальник - [PERSON] виконував не належним чином, допустивши порушення сплати чергових платежів та утворення заборгованості, що він визнав в судовому засіданні. Зі змісту ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання. За таких обставин, оцінюючи в сукупності всі досліджені по справі докази у контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, виходячи з умов кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості за період з 11.02.2011 року по 07.10.2012 року є обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення у цій частині, а позов загалом до часткового задоволення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат входить судовий збір. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної та відхиленої суми позовних вимог.

Outcome: partial