Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Державної Міграційної Служби в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, просить суд визнати [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER] таким, що втратив право користування житловим приміщенням 11/25 частки домоволодіння [ADDRESS], вказуючи на те, що він є власником 11/25 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частки житлового будинку від 27.08.2013 року. Попереднім власником відповідної частки був [PERSON], який при укладанні договору дарування від 27.08.2013 року прийняв на себе безпосереднє зобов'язання про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання. В період з вересня 2013 року та по сьогодняшій день [PERSON] не проживає за місцем реєстрації. Згідно записів домової книги по домоволодінню [ADDRESS] за відповідною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Відповідач не проживає у вказаному житловому приміщені, а відповідний запис щодо його реєстрації позбавляє позивача можливості користуватись його правами, як власника нерухомості, користуватись своїми пільгами, як визначено законом, тому він і звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву, відповідно до якої просить провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та винести законне та обґрунтоване рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення у пресі, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 11/25 часток житлового будинку за [ADDRESS] на підставі договору дарування частки житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27.08.2013 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно./л.с. 6-9/ Згідно копії домової книги, наявної в матеріалах справи /л.с. 10-12/ за адресою домоволодіння [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч. 4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно статті 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Тобто, після укладення договору дарування між [PERSON] та [PERSON] 27.08.2013 року право власності на спірні 11/25 частини житлового будинку за [ADDRESS] перейшло від відчужувача [PERSON] до набувача [PERSON], тобто право власності [PERSON] на 11/25 часток вказаного житлового будинку припинилось. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є членом сім`ї позивача, його право власності на 11/25 спірного житлового будинку припинилося укладенням договору дарування, він не проживає у квартирі з вересня 2013 року, як зазначає позивач у своїй позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що реєстрація відповідача у 11/25 частинах житлового будинку [ADDRESS] порушує право позивача, як власника на користування та розпорядження його майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 11/25 часток житлового будинку за [ADDRESS], ту обставину, що попередній власник 11/25 частин вказаного вище житлового будинку не проживає в ній з вересня 2013 року, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Державної Міграційної Служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved