Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що ними за спільні сімейні кошти під час шлюбу було придбано за договором купівлі-продажу від 29 травня 1997 року домоволодіння, яке розташоване по вул. Хотинська (колишня Котовського), № 82 в м. Новоселиця Чернівецької області, яке було оформлено за відповідачкою. На даний час виник спір щодо даного майна, а тому просив визнати частково недійсним в 1/2 частці реєстрацію права власності на дане домоволодіння та визнати за ним право власності на 1/2 частку домоволодіння як на спільне сумісне майно придбане під час шлюбу. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи. Суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що сторони у даній справі уклали шлюб 14 грудня 1989 року. Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 29 травня 1997 року сторонами за спільні кошти було придбано домоволодіння, яке розташоване по вул. Хотинська (колишня Котовського), № 82 в м. Новоселиця Чернівецької області, яке було оформлено за відповідачкою. У силу статті 16 Закону України Про власність та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. Враховуючи ту обставину, що нерухоме майно, яке розташовано по вул. Хотинська (колишня Котовського), № 82 в м. Новоселиця Чернівецької області було придбано сторонами під час шлюбу за спільні кошти, то кожен з них має право на 1/2 частку даного домоволодіння, у звязку із чим, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду за захистом свого невизначеного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, В той же час, з технічного паспорту спірного домоволодіння вбачається, що зазначені у договорі купівлі продажу від 29 травня 1997 року вбиральня літера «Г» та огорожа літера № 1-5 станом на 2017 рік знесені (переобладнані), а тому у задоволенні вимог про визнання права власності на них слід відмовити за безпідставністю. Виходячи з змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 22, 28 КпШС, суд

Outcome: partial