Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №53» Дніпропетровської міської ради, [PERSON] міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку з невиконанням рішення судута відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вказав, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.12.2014 року його поновлено на посаді бухгалтера 1 категорії в [PERSON] підприємстві «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте рішення в частині поновлення його на роботі відповідачем, [PERSON] підприємством «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, до цього часу не виконано. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано. Він неодноразово сам звертався до КП ЖЕП №53 ДМР та його засновника [PERSON] міської ради, з проханням виконати рішення суду. У звязку з невиконанням рішення суду він 14.05.2015 року звернувся до прокуратури з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була внесена до ЄРДР і на даний час ведеться досудове розслідування. У звязку з не поновленням його на роботі, рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.07.2016 року на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31104 гривні та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 липня 2016 року по 28 лютого 2017 року у розмірі 31044 гривні. Враховуючи, що він, позивач, досі не працює, знаходиться у вимушеному прогулі, просив суд стягнути з [PERSON] підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» [PERSON] міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2017 року по 04.09.2017 року у розмірі 24447,78 гривень. В результаті порушення його трудових прав з боку відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в стражданнях, переживаннях за те, що він тривалий час не поновлюється на роботі, несвоєчасно та не в повній мірі отримує заробітну плату, втрачає кваліфікацію; погіршився стан його здоровя. Заподіяну моральну шкоду він оцінює в 10\~000 гривень та просить стягнути з цього ж відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] міської ради просив суд ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Зазначив, що КП ЖЕП №53 [PERSON] міської ради не ліквідовано. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи 202/6384/14-ц, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.12.2014 року [PERSON] поновлено на посаді бухгалтера 1 категорії в [PERSON] підприємстві «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодовано моральну шкоду ( а.с. 5-9). Рішення набрало чинності. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.07.2016 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2016 року по 13.07.2016 року в розмірі 33104 грн. 50 коп., оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28.02.2017 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2016 року по 28.02.2017 року в розмірі 31044,80 грн., оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано ( а. с. 10,11). Судом встановлено, що на час розгляду цієї справи [PERSON] не поновлено на роботі. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковими до виконання. У пункті 9 частини статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ч. 5\~ст. 235 КЗпП України\~рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню Відповідно до\~ст. 236 КЗпП України\~у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Однак [PERSON] не поновлений на роботі, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законними, обґрунтованими, та вважає за можливе стягнути з [PERSON] підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2017 року по 04.09.2017 року, день ухвалення рішення, у розмірі 24447,78 гривень, який розрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, з урахуванням того, що середньоденний заробіток позивача становить 194,03 грн., а кількість робочих днів, які підлягають оплаті за цей період становить - 126 ( 194,03 х 126= 24447,78). За встановлених в судовому засіданні обставин, здійснений позивачем на підставі закону розрахунок є вірним та був перевірний судом в судовому засіданні під час розгляду й вирішення справи. Згідно з п.п. 14.1180 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради є податковим агентом, який зобовязаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПКУ. Тож, при виплаті заробітної плати на користь позивача, із заробітної плати [PERSON] відповідачеві слід нарахувати та утримати і сплатити від імені [PERSON] до державного бюджету всі обовязкові податки, збори та платежі. Щодо заявлених позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. У пп. 3, 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~\~\~\~\~Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя,\~обов'язок\~\~по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника\~або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже вказана норма пов'язує відшкодування моральної шкоди з порушенням трудових прав працівника у зв'язку з розглядом певного трудового спору. В даному випадку трудовий спір між сторонами вирішений Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 08 грудня 2014 року, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 гривень. \~\~

Outcome: partial