Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2017 року о 12 годині 01 хвилині по вул. Інгульській в м. Дніпрі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] , належний [PERSON] , порушив правила дорожнього руху, в результаті чого відбулося зіткнення з належним [PERSON] транспортним засобом автомобілем марки «Mazda 3», номерний знак [NUMBER] , чим здійснив правопорушення, що передбачене ст.124 КпАП України. На місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані співробітники поліції, які зафіксували дорожньо-транспортну пригоду, склавши схему місця ДТП та протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 233450 від 12.12.2017 року. \~ \~ \~ \~ 31 січня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська винесена постанова, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді накладення штрафу. Згідно з висновком експертного дослідження товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 5266 від 24.01.2018 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mazda 3», номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 45 588, 31 грн. 13 грудня 2017 року на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», де була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , поліс обов`язкового страхування № AM 1596055156 з терміном дії до 14.09.2018 року, направлено повідомлення потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду, але до теперішнього часу вказана сума позивачу не виплачена, так як, страхове товариство «Домінанта», код ЄДРПОУ 35265086. юридична адреса: 03056, м. Київ, Солом`янський район, пров. Індустріальний, 23, визнано банкрутом і 02 липня 2018 року позбавлено членства в Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі МТСБУ) через заборгованість до фондів МТСБУ, тому позивач просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 45 588 (сорок п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 31 копійок. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено судове засідання з викликом сторін. 30 липня 2019 року від представника відповідача Борульника О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав у повному обсязі та зазначив, що на момент ДТП автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] , був забезпечений полісом ОСЦПВВНТЗ АМ/1596055156 (термін дії з 00:00 14.09.2017 року по 14.09.2018 року (включно)), страховик Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», який перебуває в статусі як «дійсний». Оскільки транспортний засіб автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] був забезпечений полісом ОСЦПВВНТЗ АМ/1596055156, у МТСБУ не виникло жодних обов`язків відшкодовувати заподіяні збитки позивачу. У зв`язку з цим представник відповідача зазначає про те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не є належним відповідачем по справі. Також, представника відповідача зазначає, що 07 червня 2018 року Національна комісія з державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг анулювала всі ліцензії, видані ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». 02.07.2019 року ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», втратило статус асоційованого члена МТСБУ, яке набуло його в МТСБУ 26.12.2011 року. Припинення такого членства страховика в МТСБУ стала заборгованість по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ понад два місяці. Разом з тим, припинення асоційованого членства даного страховика в МТСБУ, анулювання ліцензій в страховика, не звільняє його від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами ОСЦПВВНТЗ, в тому числі і за договором ОСЦПВВНТЗ АМ/ [NUMBER] . Представник відповідача стверджує, що на момент розгляду справи у МТСБУ відсутні жодні правові підстави для проведення виплат за невиконаними зобов`язаннями щодо договору ОСЦПВВНТЗ АМ/1596055156, тому позовні вимоги є належним чином не доведеними. У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив при розгляді справи врахувати позицію МТСБУ, викладену у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки судові не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Враховуючи обґрунтування сторін, викладені у позові та відзиві на позов, дослідивши надані до суду докази та документи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2017 року о 12 годині 01 хвилині по вул. Інгульській в м. Дніпрі, біля е/о № 15722, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль «Mazda 3», номерний знак [NUMBER] , який був припаркований на узбіччі водієм Пенею В [PERSON] , та в дерево. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2018 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, факт завдання матеріальної шкоди позивачу [PERSON] , як потерпілому в ДТП з вини [PERSON] , який визнаний винуватим під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає. Відповідно до висновку № 5266 експертного авто-товарознавчого дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного 21.01.2018 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Mazda 3, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП становить 45588,31 грн. \~ \~ \~ \~ На момент скоєння ДТП цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» на підставі договору ОСЦПВВНТЗ АМ/1596055156. Доводи представника відповідача щодо необхідності покладення відшкодування шкоди позивачу на страховика, заслуговують на увагу та приймаються судом, з огляду на наступне. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи наведене, на ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» як страховика третьої особи покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування виплатити позивачу страхове відшкодування. Суд позбавлений процесуальної можливості самостійно вирішувати питання про залучення в якості співвідповідача особи, яка не була залучена в цьому статусі без клопотання позивача. Тому позивач не позбавлений можливості заявити окремо вимоги до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» в іншому провадженні. Посилання позивача та його представника на те, що членство ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» в МТСБУ було припинено, а ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» визнано банкрутом, у зв`язку з чим зазначена страхова компанія не здійснює свою діяльність щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок настання страхового випадку, є необґрунтованими та такими, що суперечать положенням ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки, навіть з припиненням ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» членства у МТСБУ, дана страхова компанія позбавляється права укладати будь-які нові договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак зобов`язана виконувати свої зобов`язання за вже укладеними нею договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 52.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до ч. 4 ст. 205 ГК України, у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом. Умови, порядок та наслідки оголошення суб`єктів господарювання банкрутами встановлюються цим Кодексом та іншими законами. Ліквідація суб`єкта господарювання - банкрута є підставою припинення зобов`язань за його участі. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності. Відповідно до ч. 1 ст. 37 зазначеного закону, у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підтримців та громадських формувань, ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» не є банкрутом, а перебуває в стані припинення. У зв`язку з чим, суд вважає, що відповідач МТСБУ є неналежним відповідачем, позивачі мають право звернутись з аналогічною позовною заявою до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зіст.80ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. З огляду на викладене, враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed