Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту №218/9-23,290 від 06 травня 2011 року у розмірі 75320,13 гривень та судових витрат у розмірі 1378,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного вищевказаного договору [PERSON] 06 травня 2011 року отримала кредит на поточні потреби (ремонтні роботи та придбання сантехніки) одним траншем у сумі 80000,00 зі сплатою 18,90 відсотків річних на перший річний період користування кредитом строком до 01 травня 2012 року. Також 06 травня 2011 року в забезпечення виконання зобов'язань позичальниці за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №218/9-23,292, за умовами якого останній зобов'язався у повному обсязі солідарно відповідати з приводу повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, а також можливих штрафних санкцій. Зобов'язання позивача були виконані належним чином та в повному обсязі, в той час, як відповідачі взяті на себе грошові зобов'язання належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 18 листопада 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 75321,13 гривень, з них: сума заборгованості за кредитом - 46044,85 гривень, сума заборгованості за відсотками - 13906,25 гривень; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення кредиту - 5824,42 гривень.; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків - 3203,34 гривень; інфляційні витрати за кредитом - 4076,53 гривень; інфляційні витрати за відсотками - 2264,74 гривень. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, одночасно в заяві міститься прохання про ухвалення заочного рішення у зв'язку з повторною неявкою відповідачів. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута за відсутністю відповідачів. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1049, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06 травня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Ювілейного відділення №218 Групи відділень №7 (м.Бердянськ) Департаменту роздрібних продаж Донецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір №218/9-23,290, відповідно до якого останній було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п.1.1. договору надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 80000,00 зі сплатою 18,90 відсотків річних на перший річний період користування кредитом строком до 01 травня 2012 року. На кожний наступний річний період відсоткова ставка за Кредитом встановлювалася в порядку визначеному в п.2.7. Кредитного договору. Відповідно до п.1.2. договору кредиту, кредит надавався на поточні потреби (ремонтні роботи та придбання сантехніки). Положеннями п. 4.1. договору кредиту було встановлено, що у разі прострочення [PERSON] строків сплати відсотків у визначеному порядку та в розмірі, комісій, передбачених умовами кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник має сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Також, відповідно до п. 3.2.3. договору кредиту, Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісій та можливих штрафних санкцій у разі, затримання Позичальником сплати Кредиту (частини Кредиту) та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Окрім того, для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за його користування , а також можливої пені та штрафних санкцій, що витікають за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №218/9-23,292 від 06 травня 2011 року, на підставі якого останній зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором. Свої зобов'язання позивач відповідно до умов кредитного договору виконав. В свою чергу, відповідачі в порушення умов кредитного договору не своєчасно та не в повному обсязі здійснювали щомісячні платежі по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18 листопада 2015 року становить 75321,13 гривень, з них: сума заборгованості за кредитом - 46044,85 гривень, сума заборгованості за відсотками - 13906,25 гривень; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення кредиту - 5824,42 гривень.; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків - 3203,34 гривень; інфляційні витрати за кредитом - 4076,53 гривень; інфляційні витрати за відсотками - 2264,74 гривень. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не виконали взяті на себе грошові зобов'язання, що порушує право позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Відповідно до ст.525, ст.526, ст.549, ст.625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак, згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем до позову, сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків розрахована за період з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача пені за несвоєчасне повернення кредиту на суму 5824,42 гривень, а також пені, передбаченої за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 3203,34 гривень. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення солідарно з відповідачів суми заборгованості на загальну суму 55589,46 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 46044,85 гривень, заборгованості за відсотками на суму 13906,25 гривень, а також інфляційних витрат за кредитом у розмірі 4076,53 гривень та інфляційних витрат за відсотками на суму 2264,74 гривень. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1378,00 гривень, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути у дольовому порядку судові витрати за сплату судового збору, пропорційні до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 55589,46 гривень х 100% / гривень ціни позову = 74%), тобто 74% від ціни позову (74% х 1378,00 гривень / 100% = 1019,72 гривень), тобто у розмірі 1019,72 гривень, по 509,86 гривень з кожного.

Outcome: partial