Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його дід [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину отримав її чоловік [PERSON] , оскільки на день смерті проживав разом із спадкодавцем, але не встиг оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини. Позивач є єдиними спадкоємцем після смерті [PERSON] . Державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на квартиру. Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом на квартиру [ADDRESS] . Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти позовних вимог. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 травня 2019 року відкрито провадження по справі, зобов`язано Авдіївську державну нотаріальну контору надати копії спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24 червня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 травня 1949 року, що підтверджує свідоцтво про шлюб видане 30 травня 1949 року серії [NUMBER] . [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, сформованого 13 вересня 2016 року. [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ясинуватського районного управління юстиції Донецької області. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 вересня 2016 року. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 січня 2012 року. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 травня 2016 року. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , що підтверджує свідоцтво про право власності на житло, видане 18 квітня 1997 року Житлово-комунальним господарством ВАТ «Авдіївський коксохімзавод». Свідоцтво про право власності на житло видане на підставі рішення від 17 квітня 1997 року за №57, зареєстрований у БТІ за№5043 від 23 квітня 1997 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входила 1/2 частина квартири [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] . за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований її чоловік [PERSON] , що підтверджується довідкою №06-30д/906, виданою Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради. Відповідно ст. 1268ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був зареєстрований на день смерті із [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . З огляду на викладене [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України, інших спадкоємців після її смерті немає. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що за життя [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини та володів спадковим майном, а саме квартирою [ADDRESS] , але не отримав свідоцтво про право на спадщину. Позивач звернувся до державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори та ним заведено спадкову справу, але позивач позбавлений можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність даних про державну реєстрацію нерухомого майна за померлим [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. [PERSON] , як спадкоємець за законом п`ятої черги, звернувся до державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на квартиру за померлим [PERSON] , про що видано постанову від 03 квітня 2019 року. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про права на спадщину та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність даних про державну реєстрацію нерухомого майна. Зазначене вище свідчить про порушення законного права позивача на реалізацію своїх майнових прав, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст. З ЦПК України, та у спосіб передбачений ст. ст. 4 та 16 ЦПК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя належала 1/2 частини квартира [ADDRESS] , та 1/2 частини він отримав у спадщину після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] відповідно до ст.1268 ЦК України. Після смерті [PERSON] право на спадкове майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю - [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, в той же час обставин, які б вказували, що на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved