Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 01 листопада 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення АТ «УКРСОЦБАНК» від 15 жовтня 2019 року за №5\\2019 щодо припинення Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», де в п..п 1.2 визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «УКРСОЦБАНК», виникає у Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2019 № 161008689, було зареєстровано право власності за АТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», а саме на трикімнатну квартиру, загальною площею 70.2 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, законним власником вищезазначеної квартири є АТ «УКРСОЦБАНК», а з 15 жовтня 2019 року власником майна є АТ «Альфа-Банк». Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, проте, відповідачі, за відсутності правових підстав, продовжують користуватися квартирою, чим порушують права законного власника. Позивач позбавлений можливості вільно, на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 20.03.2020 року позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 08 травня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження Ухвалою від 14.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.4-6). Рішенням АТ «УКРСОЦБАНК» від 15 жовтня 2019 року за №5\\2019 щодо припинення Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», п..п 1.2., вказаного рішення, визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «УКРСОЦБАНК», виникає у Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» з 15 жовтня 2019 року. Згідно відомостями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2019 № 161008689, було зареєстровано право власності за АТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», а саме на трикімнатну квартиру, загальною площею 70.2 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.8). 24 лютого 2020 року АТ «Альфа-Банк» на адресу [ADDRESS] , відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 9-11), яку відповідачами залишено без задоволення. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст.32 1ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому у задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку позивачеві слід відмовити. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачі не є власниками (співвласниками) квартири [ADDRESS] , належного позивачеві на праві власності, суд приходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є достатньою підставою для зняття цих осіб з реєстрації. На підставі ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 4 204 гривень 00 коп. (2 позовні вимоги немайнового характеру (2 102 гривні 00 коп. х 2 = 4204 гривні 00 коп.). Враховуючи, що у задоволенні однієї позовної вимоги немайнового характеру відмовлено, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 102 гривні 00 коп. у рівних частках з кожного по 700 гривень 66 коп. (2 102 гривні 00 коп. / 3 = 700 гривень 66 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial