Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наступними підставами. Відповідно до укладеного договору № б/н від 17.11.2018 року. відповідач отримав кредит у розмірі 31000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.12.2019 року має заборгованість - 65286 гривень 17 копійок, яка складається з наступного: 36173,31 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16058,76 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 9469,04 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 3085,06 гривень - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.11.2018 року у розмірі 65286 гривень 17 копійок, яка складається з наступного: 36173,31 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16058,76 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 9469,04 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 3085,06 гривень - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 2102 гривні 00 копійок судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 16.03.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як зазначає позивач, відповідно до укладеного договору № б/н від 17 листопада 2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 31000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг(а.с.9-29). Як вказує позивач, відповідач станом на 20.12.2019 року має заборгованість - 65286 гривень 17 копійок, яка складається з наступного: 36173,31 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16058,76 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 9469,04 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 3085,06 гривень - штраф (процентна складова). Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 299, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з Анкети-заяви та посилань позивача, кредитний договір з відповідачем було укладено 17.11.2018 року. При цьому, позивачем не надається відомостей про строк дії договору, кінцевий термін погашення кредитної заборгованості, строк дії кредитної картки, наданої відповідачеві. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше - це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення - прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, після спливу строку виконання зобов`зання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом. Згідно до наданих позивачем копій анкет-заяв, кредитний договір між ним та відповідачем укладений 17.11.2018 року на строк 240 місяців. Таким чином, на теперішній час користування відповідачем зазначеними коштами є цілком правомірним, відподвіно, проценти повинні нараховуватися відповідно до вимог статті 1048 ЦК України. Проте, позивачем нараховано відсотки у відповідності до статті 625 ЦК України, однак не зазначено, з якого часу і з яких саме підстав. З огляду на наведене, на думку суду, позивачем не обґрунтовано підстав нарахування процентів за користування кредитом. Крім того, у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Проте, у даному випадку позивачем не було надано відповідних документів на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, отримання відповідачем коштів від банку та внесення ним сум для погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, як вбачається з наданих позивачем розрахунків (7-8), до такого розміру тіло кредиту було збільшено не через отримання відповідачем коштів з кредитної картки, а через погашення банком нарахованих відсотків за рахунок кредиту без погодження з відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному разі необґрунтованим є розмір заборгованості за тілом кредиту, заявлена позивачем. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed