Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області , 10014 м. Житомир площа Корольова , 2 , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові і просить їх задовольнити у повному обсязі , а саме : - скасувати наказ № 486-к від 29.12.2017 року про звільнення [PERSON] з займаної посади головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму страхового експерта з охорони праці Ємільчинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області ; - поновити на роботі в Ємільчинському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області на посаді головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму страхового експерта з охорони праці; - стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.01.2018 року по дату постановлення рішення суду ; - допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі і стягнення заробітної плати , але не більше чим за один місяць ; - звільнити від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір » . При цьому в обґрунтування позовних вимог пояснив , що з 01.02.2001 року працював на посаді головного спеціаліста по відшкодуванню шкоди потерпілим , Олевського відділенні управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області . У зв`язку з злиттям двох фондів 01.08.2017 року його було переведено на посаду головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму страхового експерта з охорони праці. 22.01.2018 року його було звільнено з роботи у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України , відповідно до наказу № 486-к від 29.12.2017 року . З звільненням не згодний , оскільки йому не було запропоновано іншої роботи у відділенні фонду , не попереджався у законний спосіб адміністрацією про звільнення , не було взято до уваги його переважне право на залишення на роботі , оскільки він бездоганно довгий час пропрацювала у фонді , має на утриманні двох неповнолітніх дітей , після звільнення був вимушений ставати на облік у центр зайнятості і отримувати допомогу по безробіттю , також відповідачем було звільнено з таких же підстав і його дружину , яка працювала бухгалтером у відділенні фонду і внаслідок чого в сім`ї всі стали безробітними . Крім того пояснив , що факт порушення роботодавцем порядку звільнення працівників встановлено інспекцією держпраці 19.01.2018 року і на відповідача було накладено штраф . Представник відповідача заперечив стосовно задоволення позовних вимог , вважає їх безпідставними і просить суд відмовити у задоволенні позову , надав пояснення , які викладені у відзиві на позов. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала суду показання , які аналогічні поясненням позивача і показала , що її та позивача ( чоловіка ) було звільнено з посади з порушення трудового законодавства , що знайшло своє підтвердження в постанові про накладення штрафу на керівника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області від 19.01.2018 року . Внаслідок незаконного звільнення він та їхня сім`я опинилися у скрутному матеріальному становищі. Відповідач їм іншої роботи не пропонував вважає , що вона та позивач мали переважне право для залишення на роботі . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав , що працює на посаді керівника Ємільчинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області. З позитивної сторони охаректиризував позивача , вважає , що останній був звільнений з посади на законних підставах , оскільки відмовився від пропонованої посади головного спеціаліста . Суд не бере до уваги показання свідка ,оскільки позивачу було запропоновано роботу після його звільнення . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала , що працює на посаді начальника відділу управління персоналом , позивача повідомив про майбутнє звільнення начальник відділу [PERSON] питання звільнення працівників вирішує комісія , але комісія не засідала і протоколів не складала . Судом встановлено , що 19.12.2017 року позивачу було напрвлено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення , але у даному листі відсутні відомості , що позивач був повідомлений про звільнення належним чином ( а.с.15 ). Відповідно до наказу № 404-к в якому не зазначено дату прийнято рішення , що посада, яку займає позивач , скорочується та вакантні посади відповідно до її фаху відсутні , а тому у зв`язку з цим, вона підлягає звільненню відповідно до п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~29.12.2017 року позивачка не ознайомлювалася , про що свідчать відсутності відомостей про ознайомлення з наказом позивачко. ( а.с.16 ). Відповідно до наказу № 486-к від 29.12.2017 року перенесено дату звільнення позивача , що є не припустимим ( а.с.17 ) . Позивач вважає , що його звільнення відбулось з порушенням п.3, п. 10 ч. 2 ст.\~42,\~43 КЗпП України, оскільки, за весь період роботи він допускав порушення трудової дисципліни , має відповідну освіту та фах , крім набутого стажу періодично підвищував свою кваліфікацію. Зазначені факти дають підстави оцінювати його рівень кваліфікації з позитивної сторони , відповідач повинен був врахувати його при визначенні кандидатур на звільнення при скороченні штату працівників. Якщо ж відповідач дійшов висновку про рівність результатів роботи позивача та її колег, необхідно було врахувати\~ст. 42. КЗпП України, а саме те, що вона має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, установі, організації , має на утриманні двох неповнолітніх дітей . Крім того, відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача без отримання згоди профспілкового органу. А також відповідач не взяв до уваги , що разом з ним з роботи за скороченням штатів було звільнено його дружину , внаслідок чого сім`я залишилася без працюючих членів родини і поставила ця обставина позивачку у скрутне матеріальне становище . На підставі ч.2\~ст. 235 КЗпП України\~просить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. 24.10.2017 року відповідачем видано наказ №90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». 25.10.2017 року за № 10-231 на виконання наказу від 24.10.2017 року № 90-ос, позивачу було направлено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які настануть з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомився під підпис без заперечень 27.10.2017 року. 19.12.2017 року позивачу було вручено попередження №10-1253, яким повідомлено,що згідно зі штатним розписом її посада скорочується та вакантні посади відповідно її фаху відсутні. Щодо застосування норм\~ст. 42 КЗпП України\~у частині переважного права на залишенні на роботі, то переважне право на залишення на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій, посад, у даному випадку мало місце скорочення посади позивача, яка була єдиною у відділенні. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.\~\~\~\~ Наказом від 19.12.2017 року № 404-к позивача було звільнена з посади 29.12.2017 року у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1\~ст. 40 КЗпП України, тобто після спливу двомісячного строку з дня попередження. Наказом №486-к від 29.12.2017 року перенесено дату звільнення . Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирської області, як роботодавець, виконало вимоги ч.3\~ст. 49-2 КЗпП України, інформацію про заплановане масове звільнення працівників була подана територіальному органу Держаної служби зайнятості 27.10.2017 року. На виконання\~ст. 43 КЗпП України, управління звернулось до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої була позивач, за погодженням на звільнення позивача та 22.12.2017 року отримало таку згоду. На підставі зазначеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовної зави [PERSON] в повному обсязі. У запереченні представник відповідача повідомила, що твердження позивача про неналежне персональне попередження про майбутнє звільнення суперечать фактичним обставинам справи, оскільки позивачка ознайомлений з персональним попередженням про майбутнє звільнення з роботи за два місяці до фактичного звільнення, а переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Дослідивши надані докази, матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач з 01.02.2001 року працював у відділенні виконавчої дирекції ФСНВ Олевському районі , що стверджується копією трудової книжки . 24.10.2017 року відповідачем було видано наказ №90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». Вказаним наказом зобов`язано відділ кадрів до 01.11.2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції фонду до 27.10.2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень.\~\~\~\~\~\~\~\~ 27.10.2017 року позивача було попереджено відповідно до вимог\~статті 32 Кодексу законів про працю України\~про зміну організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади,які вступають в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення. Відповідно\~ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Листом від 27.10.2017 року за № 10-287 в.о. начальника управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області Фонду соціального страхування України , позивача було повідомлено , про те, що відповідно до наказу в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24.10.2017 року № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 року посада, яку позивач обіймає скорочується. Вакантні посади відповідно до його фаху відсутні у звязку з чим позивач підлягає звільненню згідно п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~29.12.2017 року з виплатою згідно зі\~статтею 44 КЗпП України\~вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Наказом від 29.12.2017 року за № 404-к позивача було звільнено з посади у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1\~ст.\~40\~КЗпП\~України , а фактично було звільнено з посади 22.01.2018 року відповідно до наказу № 486-к від 29.12.2017 року , у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення , що дає підстави суду вважати вище зазначені накази не чинними ( а.с.46,47 ) . Крім того суд бере до уваги постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЖИ 34 06-03-42 /1052 від 19.01.2018 року штрафу на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області в розмірі 3\~200,00 грн. про порушення посадовими особами фонду вимог п.1 ч.1 ст. 40 та ч.1 ст.49-2 КЗпП України при звільненні працівників ( а.с.68 ) . Пунктом 1\~ч.1 статті 40 КЗпП України\~визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992. за №9\~розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1\~ч.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те , що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до абзацу 2 пункту 32 Постанови роз`яснено , що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи ( одержана допомога по тимчасовій непрацездатності , вихідна допомога , середній заробіток на період працевлаштування , допомога по безробіттю ) , який працівник мав в цей час . Як вбачається з матеріалів справи, позивача в жовтні було повідомлено про зміну істотних умов праці та про можливе звільнення на підставі\~ст. 32 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договору за п.6\~ст. 36 КЗпПУ, а фактично звільнили [PERSON] у зв`язку з скороченням чисельності штату та працівників на підставі п.1\~ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідачем не було виконано вимоги\~ст. 49-2 КЗпПУ. Проаналізувавши надані докази, оцінивши їх сукупність, суд приходить до висновку, що відповідач не повідомив належним чином позивача про її звільнення за 2 місяці у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників згідно п.1.ч.1\~ст. 40 КЗпП України, а тому суд визнає незаконним та скасовує наказ в.о. начальника виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Прокопчука В.В._від 29.12.2017 року № 486-к про звільнення [PERSON] та поновлює останнього на роботі з 22.01.2018 року. Згідно\~ст.235 КЗпП\~у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Крім того суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 199136,91 грн. ( 399 днів х 499,09 грн. середньо місячного заробітку = 199136,91 грн.) середнього місячного заробітку за вимушений прогул. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1991,37 грн. судового збору. На підставі наведеного ,

Outcome: approved