Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Хартрон-Віоліс», в якому, з урахуванням уточнень, просила поновити її на роботі на посаді менеджера з продажу путівок на відпочинок ТОВ «Хартрон-Віоліс», а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36450 гривень 00 коп., заборгованість за оплачуваною відпусткою у звязку з вагітністю та пологами у розмірі 12397 гривень 14 коп. та призначити компенсацію за спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 15000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.06.2011 позивач працювала у ТОВ «Хартрон-Віоліс» на посаді менеджера з продажу путівок на відпочинок. У липні 2012 року позивач пішла у оплачувану відпустку у звязку з вагітністю та пологами, а далі пішла у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Після закінчення терміну відпустки наданої для догляду за дитиною, позивач повернулася на місце роботи та продовжила працю. З жовтня 2016 року позивачу припинили виплачувати заробітну плату, у звязку з не вдалим туристичним сезоном у 2016 році, тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за заробітною платою. 28 квітня 2017 року позивач вдруге пішла у оплачувану відпустку у звязку з вагітністю та пологами, а надалі у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У серпні 2017 року [PERSON] звернулася з заявою до відповідача про виплату заборгованості за заробітною платою та виплатами за оплачуваною відпусткою, яка надається у звязку з вагітністю та пологами, проте співробітник відповідача у ході телефонної розмови з позивачкою повідомили, що вона була звільнена з ТОВ «Хартрон-Віоліс» та ніякої заборгованості за заробітною платою у відповідача перед позивачем немає. Звільнення позивач вважає незаконним у звязку з тим, що за весь час роботи з 2011 року до неї, як до працівника, не було претензій, вона справлявся зі своїми обовязками В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з вказаних підстав. Представник відповідача про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, проте у судове засідання повторно не прибув, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток на попередні судові засідання, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про фактичну відмову представника відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Витребувані судом докази відповідно до ухвали судді про витребування доказів від 31.08.2017, а саме: копії наказу про прийняття на роботу позивачки, оригінал її трудової книжки та оригінал наказу про звільнення з роботи позивачки відповідачем до суду надані не були. У письмових запереченнях, які надійшли до суду 04.12.2017 через канцелярію суду, відповідач проти задоволення позову заперечував, з тих підстав, що відповідно до наявний у відповідача облікових даних працівників підприємства [PERSON] дійсно є працівником підприємства з 16.06.2011, проте відповідно до наказу № 12 від 03.12.2012 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Після закінчення відпустки позивач до роботи не приступала, тому і не отримувала заробітну плату. Жодних заяв до відповідача не надавала. Проте незважаючи на те, що до роботи позивач не приступила після закінчення терміну відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, вона не була звільнена з ТОВ «Хартрон-Віоліс». На підставі зазначеного відповідач вважає, що позовна заява позивача задоволенні не підлягає. За таких обставин, суд вважав за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Як випливає з матеріалів справи позивач 16.06.2011 була прийнята на роботу до ТОВ «Хартрон-Віоліс» на посаду менеджера з продажу путівок на відпочинок. У 2012 році позивач пішла у оплачувану відпустку у звязку з вагітністю та пологами, а після досягнення дитиною трирічного віку вийшла на роботу у жовтні 2015 року та приступила до роботи. Судом встановлено, що з жовтня 2016 р. позивачу відповідач не виплачував заробітну плату та не виплатив належні їй виплати, передбачені ч. 1 ст. 179 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, суд не приймає до уваги, зазначені у запереченні на позовну заяву відповідача доводи з приводу того, що позивачка не приступала до роботи після закінчення терміну відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Також суд не приймає за належне доводи позивача про те, що вона була звільнена з посади менеджера з продажу путівок на відпочинок ТОВ «Хартрон-Віоліс», адже жодного доказу про звільнення, а саме наказу про звільнення ані позивач, ані відповідач не надали. Крім того відповідач у своєму запереченні на позовну заяву стверджував, що позивачка працює на підприємстві з 16.06.2011 та звільнена не була. Як передбачено частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою, третьою статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зазначене передбачене також ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, тому виходячи з характеру правопорушення та глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, позов в цій частині підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ТОВ «Хартрон-Віоліс» в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Розглянувши цивільну справу у рамках заявлених вимог, на підставі наявних у справі доказів, оцінивши докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні було доведено факт заборгованості відповідача перед позивачем за невиплату заробітної плати, виплат передбачених ч. 1 ст. 179 КЗпП, і як наслідок вчинених відповідачем дій нанесення моральної шкоди позивачці.

Outcome: partial