Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя до відповідача посилаючись на те, що з 10 липня 2003 року сторони перебували в шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.11.2009 року шлюб між сторонами було розірвано. Посилається на те, що 28 вересня 2004 року сторони за спільні кошти придбали житловий будинок з належними до нього побутовими спорудами в с. Маршинці, Новоселицького району, Чернівецької області, вул. Бондарека,20, який було оформлено на відповідача. Даний житловий будинок складався на час придбання з житлового будинку літ. А, прибудови літ. а, загальною площею 28,1 кв.м, а також: вбиральні літ. Б, огорожі № 1,2. В заяві також зазначається, що за час спільного подружнього життя з відповідачем всі зароблені кошти позивач вкладав в благоустрій та поліпшення житлового будинку, в якому сторони проживали, а саме, здійснив до житлового будинку прибудову літ. а1, яка в даний час незавершена будівництвом, встановив нові ворота, та огорожу. Згідно даних технічного паспорту на спірний будинок, станом на 28 березня 2011 року його вартість становить 87525 грн. В позові зазначається, що враховуючи те, що все зазначене майно придбано сторонами в період шлюбу, вважає, що воно є спільною сумісною власністю і йому належить Уг його частка. Також зазначає, що позивач прописаний та проживає в спірному житловому будинку. Відповідно до поданої заяви, позивачем було запропоновано відповідачу вирішити питання поділу спірного нерухомого майна мирним шляхом, зокрема, пропонував сплатити їй вартість 1/2 частки житлового будинку, щоб припинити право спільної сумісної власності та набути право приватної власності на будинок, або щоб відповідач сплатила відповідно 1/2 частку вартості. Відповідач зобовязалась сплатити позивачу до кінця літа 2011 року 1/2 вартості житлового будинку, але свого зобовязання не виконала, в звязку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду. На підставі наведеного просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього побутовими спорудами в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, вул. Бондаренка, 20 на суму 33473.5С грн. та 1/2 будівельних матеріалів, з яких складається незавершена будівництвом прибудова літ. «а1» на суму 10289 грн., а всього на суму 43762,5 грн. та виділити йому зазначені частки в натурі. Також просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні надав заяву відповідно до якої просив залишити без розгляду вимоги позову, в частині виділення позивачу частки спірного майна в натурі, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що можливість поділу спірного майна в натурі відсутня. В частині інших вимог позову представник позивача надав пояснення аналогічні викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо задоволення позову посилаючись на те, що відповідно договору купівлі продажу спірне господарство було придбане відповідачем, а тому вона є його власником. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що з 10 липня 2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, однак 03 листопада 2009 року даний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та відповідними відмітками про сімейний стан в паспорті позивача, (а.с. 4, 10). Судом також встановлено, що 28 вересня 2004 року, а саме під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторони придбали житловий будинок з належними до нього побутовими спорудами в с. Маршинці, Новоселицького району, Чернівецької області, вул. Бондаренка, 20, який було оформлено на відповідача, що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку (а.с. 3). Даний житловий будинок складався на час придбання з житлового будинку літ. А, а також: вбиральні літ. Б, огорожі № 1,2. Крім того, до складу майна, що підлягає поділу, відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, що знаходиться за адресою Чернівецька область, Новоселицький район с. Маршинці, вул. Бондаренка, 20, відноситься: житловий будинок літ. А, площею 22,50 кв.м.; прибудова літ. «а», площею 15,80 кв.м., прибудова літ. а1, площею 33,60 кв.м. (незавершене будівництво); а також ворота з хвірткою та огорожа №1,2 (а.с. 6-8). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 790 встановлено, що можливість поділу житлового будинку, що знаходиться за адресою Чернівецька область, Новоселицький район с. Маршинці, вул. Бондаренка, 20 на дві ізольовані частини - відсутня. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». Ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ ;лайна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому ст. 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п. 25 вищезазначеної Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо поділу спірного майна, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити спірне майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірного майна.

Outcome: approved