Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІДІКОМ» про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди. В якому просить суд: стягнути з відповідача на його користь грошові кошти отримані за недійсними правочинами в розмірі 10220,00 грн., проценти за користування безпідставно одержаними грошовими коштами в розмірі 3484,92 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., всього 23704,92 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з березня по серпень 2009 року між сторонами було укладено дев'ять договір про поворотну фінансову допомогу, на загальну суму 10220,00 грн., які рішенням суду були визнанні недійсними. Таким чином, на підставі договорів про поворотну фінансову допомогу позивачем було надано ТОВ «Дісіді» грошові кошти на загальну суму 10220 грн., правонаступником якого є ТОВ «ТІДІКОМ». Таким чином, на даний момент грошові кошти в розмірі 10220грн., отримані відповідачем на виконання визнаних в судовому порядку недійсними договорів про поворотну фінансову допомогу підлягають поверненню позивачеві, як результат застосування двосторонньої реституції. Проте відповідач в добровільному порядку повернути грошові кошти відмовляється, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач, в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зазначив, що договори про поворотну фінансову допомогу, за якими відповідач отримав грошові кошти на загальну суму 10220 грн., рішенням суду були визнанні недійсними. Вказав, що дані грошові кошти підлягаю поверненню, як результат застосування двосторонньої реституції. Також позивач вважає, що відповідач повинен сплатити відсотки за користування його грошовими коштами. Так як в договірному порядку між сторонами не погоджено розмір таких відсотків, тому він при їх нарахуванні виходив з аналогії закону щодо розміру процентів. Пояснив, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки неповернення відповідачем грошових коштів призвело до психічних страждань та душевних переживань позивача, зумовлених відсутністю коштів, необхідних для лікування його доньки, яка має хронічне захворювання, є дитиною-інвалідом та потребує регулярного стаціонарного лікування та постійного амбулаторного лікування. Представник відповідача, до судового засідання, не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшли письмові пояснення з приходу позовних вимог, в яких зазначено, що рішенням суду, яким визнано недійсними договори про поворотну фінансову допомогу, встановлено про фактичне не передання [PERSON] грошових коштів поворотної фінансової допомоги ТОВ «Дісіді» та не використовувалися в його господарській діяльності. Таким чином, відповідач вважає, що у позивача відсутні будь-які майнові претензії до ТОВ «ТІДІКОМ». Суд дослідив матеріали справи: - Медичні документи на [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а.с.22-38); - Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та ФОП Серії АА №727659 (а.с.39-41); - Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2013 року, відповідно до якого [PERSON] відмовлено у задоволенні його позовних вимог до ТОВ «Дісіді», правонаступником якого є ТОВ «Дарлікс», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ТІДІКОМ» про розірвання договорів позики та стягнення заборгованості. Уточнену позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ТІДІКОМ» про стягнення з відповідача грошових коштів, отриманих за недійсними право чинами, процентів за користування вказаними грошовими коштами та спричиненої моральної шкоди залишено без розгляду. (а.с.42-43); - довідка надана ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по рахунку ТОВ «Дісіді» за перід з 15.03.2009р. по 20.08.2009р. (а.с.61-63) ; - Рішення Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу від 20.12.2011 року по справі №2-198/11, визнано недійсним договори про поворотну фінансову допомогу №5 від 17.03.2009р. на суму 800 грн., №6 від 31.03.2009р. на суму 1000 грн., №7 від 16.4.2009р. на суму 600 грн., №9 від 19.05.2009р. на суму 700 грн., №9 від 29.09.2009р. на суму 1100 грн., №30/06 від 30.06.2009р. на суму 3620 грн., №11/07 від 13.07.2009р. на суму 500 грн., №20/07 від 20.07.2009р. на суму 1700 грн., №14/08 від 14.08.2009р. на суму 200 грн. (а.с.11-14). Суд критично відноситься до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки з даного документу отримати які небуть відомості та встановити достовірні факти не можливо. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином. Судом встановлено, що на підставі рішення Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу від 20.12.2011 року (а.с.11-14), визнано недійсними договори про поворотну фінансову допомогу №5 від 17.03.2009р. на суму 800 грн., №6 від 31.03.2009р. на суму 1000 грн., №7 від 16.4.2009р. на суму 600 грн., №9 від 19.05.2009р. на суму 700 грн., №9 від 29.09.2009р. на суму 1100 грн., №30/06 від 30.06.2009р. на суму 3620 грн., №11/07 від 13.07.2009р. на суму 500 грн., №20/07 від 20.07.2009р. на суму 1700 грн., №14/08 від 14.08.2009р. на суму 200 грн., на загальну суму 10220 грн. Відповідно до ст.. 216 Цивільного кодексу України, недійсний право чин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано. Позивач вважає, що грошові кошти в розмірі 10220грн., отримані відповідачем на виконання визнаних в судовому порядку недійсними договорів про поворотну фінансову допомогу підлягають поверненню позивачеві, як результат застосування двосторонньої реституції, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Проте суд, дослідивши матеріали справи, погодитися з даним твердженням не може, оскільки відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. Статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України передбачені обставини звільнення від доказування. Частиною 1 даної статі передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких перуть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, (а.с.12-14) рішенням Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу від 20.12.2011 року, договори про поворотну фінансову допомогу, на які посилається позивач в позовній заяві, визнано не дійсними. Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доводяться при розгляді інших справ. Вказаним рішенням встановлено, що за вказаними позивачем у позові договорами про поворотну фінансову допомогу від [PERSON] не надходили грошові кошти ТОВ «Дісіді», правонаступником якого є ТОВ «ТІДІКОМ», та не використовувалися підприємством в своїй господарській діяльності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2013 року [PERSON] відмовлено у задоволенні його позовних вимог до ТОВ «Дісіді», правонаступником якого є ТОВ «Дарлікс», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ТІДІКОМ» про розірвання договорів позики та стягнення заборгованості. У вказаному рішенні відсутні посилання на те, що суд дослідивши докази та встанови факт того, що ТОВ ТІДІКОМ» є правонаступник ТОВ «Дісіді». Отже в судовому засіданні підлягало доказуванню факт правоприємства, а саме те, що ТОВ «ТІДІКОМ» є правонаступником ТОВ «Дісіді». Про те в супереч вимог ст.. 60 ЦПК України, позивач не надав суду таких доказів, а також укладення між сторонами договорів, причинення шкоди в тому числі моральної, вину відповідача в причиненні позивачу шкоди. Суд вважає також не доведеним причинення позивачу відповідачем моральної шкоди. За таких підстав, позовні вимоги не підлягаю задоволенню. В силу ст.. 88 ЦПК України з позивача на користь держави належить стягнути 243 гр-ні 60 коп. недоплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed