Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги (з урахуванням їх зменшення) тим, що 31.03.2006 відповідач уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір кредиту №420/456-ФО1. Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору кредиту відповідач отримав кредит у сумі 12000 доларів США на умовах, визначених договором. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконував. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.02.2012, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03.10.2012, з [PERSON] стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором №420/456-ФО1 від 31.03.2006 в сумі 8614,68 доларів США (що в еквіваленті становить 68380 грн. 72 коп.), яка була нарахована станом на 18.11.2010. Враховуючи викладене, станом на 10.04.2017 відповідач має заборгованість 3680,01 доларів США та 87504,45 грн., з яких 3680,01 доларів США сума заборгованості за відсотками, 2114,30 доларів США (що еквівалентно 57031,12 грн.) пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.04.2016 по 09.04.2017, 1129,73 доларів США (що еквівалентно 30473,33 грн.) пеня за несвоєчасне повернення відсотків за період з 10.04.2016 по 09.04.2017. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 3680,01 доларів США. Позовні вимоги в частині стягнення пені не визнала та просила суд зменшити її розмір, посилаючись на те, що відповідач є особою пенсійного віку, а відтак є малозабезпеченою особою. Розмір його пенсійного забезпечення не дозволяє сплачувати заборгованість за кредитом. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 31.03.2006 відповідач уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (який на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 09.03.2010 змінив тип акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та змінив найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») договір кредиту №420/456-ФО1, відповідно до умов якого отримав кредит в сумі 12000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.03.2014 на умовах, визначених договором, та зобовязувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Погашення за кредитом повинно здійснюватися згідно з графіком погашення кредиту, викладеного у п.1.1.1 договору кредиту. Згідно з п.2.1 кредитного договору, видача кредиту проводиться шляхом оплати з позичкового рахунку позичальника №22132420230631 розрахункових документів позивальника, або готівкою на цілі, визначені п.1.2 цього договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), щомісячно, передостаннього числа місяця, при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.2.4). Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі та порядку, встановленому договором. Згідно з п.3.3.10 кредитного договору, відповідач повинен повернути в повному обсязі кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями згідно з графіком, визначеним п.1.1 цього договору. Натомість відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.02.2012, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03.10.2012, з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором №420/456-ФО1 від 31.03.2006 в сумі 8614,68 доларів США (що в еквіваленті становить 68380 грн. 72 коп.), яка була нарахована станом на 18.11.2010. Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно з розрахунком, заборгованість відповідача, за кредитним договором №420/456-ФО1 від 31.03.2006, станом на 10.04.2017 року з урахуванням суми заборгованості, стягнутої рішенням суду від 09.02.2012, становить 3680,01 доларів США та 87504,45 грн., з яких 3680,01 доларів США сума заборгованості за відсотками, 2114,30 доларів США (що еквівалентно 57031,12 грн.) пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.04.2016 по 09.04.2017, 1129,73 доларів США (що еквівалентно 30473,33 грн.) пеня за несвоєчасне повернення відсотків за період з 10.04.2016 по 09.04.2017. 09.04.2017 за вих.№270/УСБ/04 позивач звертався до відповідача з вимогою про усунення порушень щодо виплати кредитної заборгованості, яка залишилася без задоволення. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В порушення зазначених норм відповідач кредит у встановлений договором строк не повернув та проценти не сплатив. Вирішуючи питання про наявність у позивача банківської ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями суд зазначає наступне. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,\~банківський кредит\~- це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надане в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. У статті 2 зазначеного вище закону дається визначення поняття коштів, згідно якого кошти\~це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті. Статтею 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,\~на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 Національного банку України, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до генеральної ліцензії № 5 від 05.10.2011 року, ПАТ «Укрсоцбанк» має право на здійснення валютних операцій . Судом встановлено, що 29 грудня 2001 року Національним банком України видано акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» банківську ліцензію № 5, яка зареєстрована Національним банком України 27 вересня 1991 року за № 3 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Дозвіл № 5-2 та додаток до Дозволу № 5-2 від 29.06.2003 року на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2, 4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Тому [PERSON], як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, на момент укладання кредитного договору мав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій з надання кредитів в іноземній валюті. Відхиляючи доводи представника відповідача про неможливість стягнення грошових коштів в іноземній валюті суд виходить з наступного. Згідно зі ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статті 47 та 49 цього Закону\~визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Мінстрів України №15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду україни №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-1680цс15 від 10.02.2016, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування. При вирішенні питання про зменшення розміру пені суд відзначає наступне. Згідно зі статтями 546, 548, 549 ЦК України,\~виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,\~суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її не співмірність з розміром основного зобовязання. За змістом ч.3 ст.551 ЦК України\~під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. При цьому розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України\~є обовязковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків становить 87504 грн. 45 коп., що не перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому суд не знаходить підстав для зменшення розміру пені у зв'язку зі скрутним матеріальним станом відповідача, на який він посилається. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в сумі 3680,01 доларів США та 87504,45 грн., а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені позивачем у звязку з подачею даного позову. На підставі викладеного, ст.ст.192, 526, 530, 533, 549, 610, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved