Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обгрунтовує тим, що він 27.07.2019 позичив відповідачу 65 000 грн, які останній повинен був повернути до 01.02.2020 зі сплатою 24% річних. Відповідач на день пред`явлення позову - 11.06.2021, грошові кошти не повернув та відсотки не сплатив. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 82 089, 26 грн, з яких: 65 000 грн - заборгованість за договором позики; 8 074,07 грн - 24% річних; 6 364,87 грн -інфляційних втрат; 2 650,32 грн - 3% річних від суми заборгованості. 29 червня 2021 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, встановлено строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень. Представник позивача позов підтримав з аналогічних підстав. Відповідач позов визнав повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно з копією розписки [PERSON] від 27 липня 2019 року, він отримав від [PERSON] 65 000 гривень, які зобов`язувався повернути до 1 лютого 2020 року зі сплатою 24% річних (а.с.16). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 499/144/17. Відповідно до змісту ст.ст. 599, 612 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки таке визнання відповідачем позову не суперечить змісту наданої позивачем боргової розписки від 27.07.2019 щодо суми отриманої відповідачем позики, строків її повернення, правових наслідків порушення цього зобов`язання, відповідає вищенаведеним положенням ЦК України та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що є правові підстави для стягнення з відповідача 65 000 грн заборгованості за договором позики; 8 074,07 грн - 24% річних згідно з умовами договору; 6 364,87 грн -інфляційних втрат за період з 01 лютого 2021 року до 11 червня 2021 року ; 2 650,32 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.02.2021 по 11 червня 2021 року, а всього 82 089.26 грн. Розрахунок 24% річних, 3% річних від простроченої суми та інфляційних збитків, наведений позивачем в позовній заяві, є правильним. Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 454 грн - половину сплаченого позивачем судового збору при подачі позову та 10 000 грн витрат на правничу допомогу. На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті слід повернути з державного бюджету позивачу половину сплаченого нею судового збору На підставі викладеного

Outcome: approved