Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми незаконно отриманої пенсії, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] з 12.01.2001 року отримувала пенсію на дитину інваліда з дитинства [PERSON] Зазначають, що Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 21.05.2009 року № 511 повідомило УПФУ в Подільському районі м. Києва про закриття особового рахунку відповідачки у зв'язку із смертю утриманця [PERSON] та про виявлену переплату пенсії у розмірі 1639,50 грн. Інформація про смерть [PERSON] надійшла до Управляння з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 27.04.2009 року. Посилаються на те, що ГУ ПФУ в м. Києві було направлено запит від 08.05.2009 №11/4-497-04 до банківської установи (оскільки відповідач отримував пенсію через банківську установу) щодо повернення пенсії за період з 01.02.2009 року по 30.04.2009 року з рахунку [NUMBER] в ПрАТ «Райффайзен Банк Аваль», який належав відповідачці, на який отримали відповідь, що грошові кошти з рахунку отримані особисто відповідачкою, залишок коштів на рахунку відсутній. Звертають увагу суду на те, що УПФУ в Подільському районі м. Києва неодноразово направляло листи до відповідачки з проханням звернутися до спеціалістів з питання повернення коштів, які останньою було проігноровано та кошти не повернуто. У зв'язку з чим звертаються з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача та відповідачка не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву, згідно якої УПФУ а Подільському районі м. Києва підтримує позовні вимоги та відповідно до ст. 158 ЦПК України просить справу розглядати без їх участі. Причини неявки відповідачки в судове засідання суду невідомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка - [PERSON] з 12.01.2001 року отримувала пенсію на дитину інваліда з дитинства, а саме [PERSON], [INFO]. Листами від 21.05.2009 року № 511, від 06.08.2010 року № 557 та від 06.09.2011 року № 1452 Управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача - УПФУ в Подільському районі м. Києва про закриття особового рахунку [PERSON] [NUMBER] у зв'язку із смертю утриманця [INFO] та виявлену переплату пенсії за період з 01.02.2009 року по 30.04.2009 року в розмірі 1 639, 50 грн. та просило вирішити питання про відшкодування зазначеної переплати (а.с. 4, 9, 11). Крім того, Управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві своїм Листом № 5951/02 від 29.04.2014 року повідомило УПФУ в Подільському районі м. Києва, що особовий рахунок [NUMBER] було знято з виплати відповідно до копії свідоцтва про смерть, яка надійшла до управління 27.04.2009 року. Судом встановлено, що як ГУ ПФУ в м. Києві так і УПФУ в Подільському районі м. Києва намагалися повернути суму переплати пенсії за період з 01.02.2009 року по 30.04.2009 року в розмірі 1 639, 50 грн., зокрема ГУ ПФУ в м. Києві зверталося до Київської Регіональної Дирекції «Райффайзен Банк Аваль» із Листом № 11/4-497-04 від 08.05.2009 року із проханням повернути пенсію на що отримало відповідь, що грошові кошти з рахунку [NUMBER] отримані особисто [PERSON] Залишок коштів на рахунку відсутній (а.с. 12)., а УПФУ в Подільському районі м. Києва на адресу відповідачки надсилало Листи з проханням з'явитися до них на прийом з питання переплати пенсії, які були залишені останньою поза увагою та без виконання (а.с. 3, 5, 6, 7, 8, 10). Суд проаналізувавши зміст вищезазначених правовідносин, які склалися між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також до них підлягають застосуванню норми ЦК України, а саме Глави 83, яка регулює питання набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Так стаття перша ЗУ «Про пенсійне забезпечення» визначає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Згідно ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії. За приписами статті 23 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Судом встановлено, що відповідачка з 12.01.2001 року отримувала пенсію на дитину інваліда з дитинства, а саме [PERSON], [INFO]. З викладеного вбачається, що [PERSON], як інваліду з дитинства органом пенсійного фонду України була призначена пенсія по інвалідності, яка зважаючи на відсутність в нього повної цивільної дієздатності отримувалась його законним представником [PERSON] За загальним правилом встановленим в ст. 34 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсії по інвалідності призначаються на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. Інвалідам - чоловікам старше 60 років і жінкам старше 55 років пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться тільки за їх заявою. В той же час статті 24, 25 ЦК України визначають, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З системного аналізу норм ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в сукупності із ст.ст. 24, 25 ЦК України можна зробити висновок, що однією з підстав для припинення права на пенсію по інвалідності є смерть пенсіонера. Законодавцем на пенсіонера як під час призначення пенсії так і в період її отримання покладено певні обов'язки, зокрема статтею 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON], який перебував на обліку в органі Пенсійного фонду України як інвалід з дитинства, помер. Зважаючи на ту обставину, що відповідачка була законним представником померлого [PERSON] та отримувала пенсію останнього, суд приходить до висновку, що саме на неї покладається обов'язок, визначений в ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» із повідомлення органу Пенсійного фонду України про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати (в даному випадку остання повинна була проінформувати орган Пенсійного фонду України про смерть інваліда). Судом же встановлено, що інформація про смерть [PERSON] була надана до Управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві лише 27.04.2009 року, тобто через чотири місяці після його смерті. В зазначений же період Пенсійним фондом була нарахована пенсія в сумі 1639, 50 грн. та зарахована на рахунок відповідачки [NUMBER] відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з якого останньою зазначені кошти були зняті. За приписами статті 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», які кореспондуються із приписами ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Крім того, стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. З системного аналізу зазначених норм ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в сукупності із ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, можна зробити висновок, що повернення над міру сплачених сум пенсій може мати місце лише у випадку, якщо зазначена над міру сплата відбулась з вини пенсіонера, яка має характер зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Враховуючи вищевикладене, суд визнає бездіяльність відповідачки з ненадання відомостей про смерть [PERSON] до органу Пенсійного фонду відразу після його смерті, зловживанням з її боку, що в свою чергу стало підставою отримання нею суми пенсії в загальному розмірі 1 639, 50 грн. за відсутності на те правових підстав, у зв'язку з чим вона (отримана сума пенсії) підлягає поверненню. Судом встановлено, що відповідачка з моменту отримання вищезазначеної суми пенсії незважаючи на всі звернення до неї позивача не повернула її в добровільному порядку. Так само як не зробила цього за період перебування справи в провадженні суду та не надала свої пояснення або заперечення проти позову. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що отримані відповідачкою суми пенсій стали наслідком її зловживання, суд приходить до висновку про наявність порушення останньою права позивача, а обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як стягнення з відповідачки на їх користь суми незаконно отриманої пенсії є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права. Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, а останній відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 25, 1212, 1215 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 23, 34, 102, 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,

Outcome: approved