Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , виселення їх з вказаної квартири та вселення позивача, посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої є позивач на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки на електронних торгах та свідоцтва про право власності, зареєстровані відповідачі по справі. Проте, як зазначає позивач, відповідачі займають квартиру безпідставно, у зв`язку з чим позивач не має можливості реалізувати свої права щодо належного йому майна. На підставі викладеного, посилаючись на те, що наявність зареєстрованих в квартирі осіб перешкоджає йому належним чином реалізувати своє право власності на квартиру, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , виселити їх з вказаної квартири та вселити позивача. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала, явку представника не забезпечила. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що виселення відповідачів зі спірної квартири неможливе без надання їм іншого жилого приміщення, оскільки за рахунок кредитних коштів була придбана лише частина спірної квартири. Крім того, зазначив, що задоволення позовних вимог неможливе ще й з урахуванням того, що вони є наймачами квартири. Вказав також, що спірну квартиру рішенням суду поділено між відповідачами в порядку поділу майна подружжя. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва від 21.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В., реєстровий №114, яке видано на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки підписаного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. від 21.01.2019 (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності (а.с.9). Як убачається з матеріалів справи, у належній позивачу квартирі зареєстровані відповідачі з 11.07.2013, які не є членами сім`ї власника, проте їх реєстрація порушує права позивача як власника на реалізацію ним права користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо їх проживання у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідачів у його квартирі. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК Української РСР особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.. За змістом ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.05.2018 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №033М111121227001 від 27.12.2012 у розмірі 578 412,12 грн. та 8676,18 грн. судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.08.2018 задоволено подання приватного виконавця Варарви Р.С. та надано дозвіл на примусове проникнення до спірної квартири [ADDRESS] , для проведення її опису як предмету іпотеки. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2020 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до приватного виконавця Варави Р.С., ДП «Сетам», третя особа: [PERSON] , про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсними та скасування протоколу та акту. Як встановлено судом, 21.01.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Варавою Р.С. винесено акт про проведені електронні торги, згідно протоколу про проведені електронні торги від 11.01.2019 ДП «СЕТАМ» реалізовано квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 15.05.2019, тобто з пропуском позовної давності. Позивач направляв на адресу відповідачів вимогу від 26.04.2019 про виселення з житлового приміщення, проте відповідачі жодних заходів щодо самостійного виселення не вжили. Таким чином, оскільки відповідачі самовільно займають належну позивачу квартиру та безпідставно проживають у ній, що не заперечувалось відповідачем у його відзиві, суд дійшов висновку, що відповідачі порушують права та законні інтереси позивача як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, а тому позивач має право заявляти вимоги щодо виселення відповідачів із спірної квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Посилання відповідача на необхідність у випадку виселення забезпечити відповідачів іншим постійним жилим приміщенням не узгоджується з нормами чинного законодавства. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом вище, позивач є власником та має право користування спірним житловим приміщенням, однак відповідачі чинять їй перешкоди у такому праві, що не заперечувалось відповідачем у його відзиві. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про вселення позивача до спірного приміщення законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved