Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213457, виданого на ім`я його дідуся [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. В свою чергу, його батько фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном та набув право на земельну частку (пай). Натомість, він не встиг оформити правовстановлюючі документи на це право. Крім того, у 2005 році батько позивача [PERSON] втратив сертифікат на право на земельну частку (пай) та нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини з підстав відсутності правовстановлюючих документів. В зв`язку з цим, позивач просить в порядку спадкування за законом визнати за ним право на земельну частку (пай), що на підставі втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213457 належало [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, від його представника до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник Кодимської міської ради Одеської області в судове засідання також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій визнав позов у повному обсязі та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з листа начальника Кодимського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Н.Березовою №379/75-19 від 09.03.2021 року, [INFO] помер [PERSON] . На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0213457, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 21.08.1996 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 2,23 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Пиріжнянськоїї сільської ради Кодимського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області №263 від 11.03.2021 року. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останнього було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, до складу спадкового майна, померлого [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай), яке належало йому на підставі сертифікату серії ОД-12 № 0213457. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Спадщина померлого [PERSON] була прийнята його рідним сином [PERSON] як спадкоємцем першої черги, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, оскільки протягом 6-ти місяців з моменту смерті [PERSON] він користувався присадибною земельною ділянкою та всім належним спадкодавцю майном, фактично вступивши в управління спадковим майном у відповідності до вимог пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Ретельний аналіз цієї обставини вказує на те, що [PERSON] набув право на земельну частку (пай) площею 2,23 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Пиріжнянськоїї сільської ради Кодимського району Одеської області, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0213457, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 21.08.1996 року, належало його батьку [PERSON] . За час свого життя, він не встиг оформити право на земельну частку (пай). Натомість, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 липня 2011 року (а.с.6). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай), розміром 2,23 умовних кадастрових гектарів на території Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0213457. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя [PERSON] склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснювалось за законом. [PERSON] є сином спадкодавця та єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №76/02-14 від 02.02.2021 року вбачається, що [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини та заведена спадкова справа №6/2012. Дружина [PERSON] відмовилась від належної їй частки спадкового майна на користь позивача. Ці обставини вказують на те, що лише [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. З огляду на це суд вважає, що [PERSON] набув право власності на земельну частку (пай), розміром 2,23 умовних кадастрових гектарів на території Пиріжнянської сільської ради Подільського (колишній Кодимський) району Одеської області. Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що 22 грудня 2020 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Ця обставина підтверджується листом №2047/02-14 від 22 грудня 2020 року (а.с.4). Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що за [PERSON] не визнається право на земельну частку (пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектарів на території Пиріжнянської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області. Тому позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved