Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким остаточно просить стягнути з останнього на свою користь грошові кошти, а саме: нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 15960,72 грн.; компенсацію за невикористану щомісячну відпустку в сумі 9026,34грн.; компенсацію за роботу у вихідні дні в сумі 6233,20грн.; середню заробітну плату за час затримки в сумі 62000,91грн.; вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 8119,17грн.; моральну шкоду в сумі 10950грн. Обґрунтовуючи доводи позову зазначає, що 29.09.2011р. позивача прийнято на роботу на посаду заступника директора з загальних питань у ТОВ «Артемівськводоканал». 15.03.2012р. призначено виконуючим обов'язки директора підприємства з виплатою різниці в посадових окладах. 01.06.2012р. отримав повідомлення про розірвання трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства та з виплатою вихідної допомоги. 08.08.2012р. позивача звільнено за скороченням штату, при цьому трудову книжку у встановлений строк не видали, повний розрахунок та інші платежі не здійснили. На неодноразові звернення до відповідача видано довідку, із якої вбачається заборгованість по заробітній платі в сумі 15960,72грн. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про слухання справи за його відсутністю, вимоги позову підтримає у вигляді зазначеному у заяві від 11.02.2014р. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини неявки або слухання справи за його відсутністю до суду не надав, тому суд розглядає справу без участі сторін, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст.. 224 ЦПК України. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані доказі, суд вважає вимоги позову в цілому обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що 29.09.2011р. позивача прийнято на посаду заступника директора з загальних питань у ТОВ «Артемівськводоканал». 15.03.2012р. позивача призначено виконуючим обов'язки директора підприємства. 08.08.2012р. позивача звільнено за скороченням штату на підставі ст.. 40 КЗпП України. Такі факти підтверджено копіями наказу № 137-к від 28.09.2011р., наказу № 34-к від 12.03.3012р., наказу № 11-к від 08.08.2012р., трудової книжки. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення на працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. Із довідки № 353 від 01.11.2012р. вбачається, що відповідач перед позивачем має заборгованість по заробітної плати станом на 01.11.2012р. в розмірі 15960,72грн. Далі, позивач за період роботи на підприємстві не використав належні йому щорічні відпустки. Відповідно до правил ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Оскільки кількість днів невикористаної щорічної відпустки складає 20, з розрахунку по 2 дні за кожний повний відпрацьований календарний місяць, розмір компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки складає 9026,34грн. Встановлено, що у відповідності до наказу керівництва підприємства позивач працював з 8 по 11 березня 2012р. у вихідні дні. Відповідно до ст.. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися за згодою сторін, наданням іншого відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оскільки розмір заробітної плати за 1 робочий день в березні 2012р. становить 779,15грн., то розмір компенсації за роботу у вихідні дні у березні 2012р. складає 6233,20грн. Відповідно до вимог ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку з 09.08.2012р., що здійснюється на підставі відомостей відділу персоніфікованого обліку УПФУ в Московському районі м. Харкова та ДПІ Московського району м. Харкова, розмір сукупного доходу за період жовтень 2011р. по липень 2012р. становить 95185,17грн., кількість робочих днів - 211, отже, середній заробіток за 1 робочий день становить 451,11грн., тому загальна сума компенсації за період з 09.08.2012р. по 10.04.2013р. складає 62000,91грн. Далі, у відповідності до положень ст. ст. 40,44 КЗпП України працівнику роботодавець зобов'язаний виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. Розмір вихідної допомоги з вирахуванням ПДФО та ЄСВ становить (451,11х22)-1805,25=8119,17грн. судом встановлено, що 03.04.2013р. ТОВ «Артемівськводоканал» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 23.05.2013р. зупинено провадження на підставі на підставі ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та роз'яснено сторонам вимоги ч. 4 ст. 23 цього Закону. Ухвалою суду від 13.01.2014р. провадження по вказаній справі відновлено. 11.02.2014р. позивачем надано заяву, із якої вбачається, що у другому півріччі 2013р. останнім отримано 100% сума грошових коштів по фонду соціального страхування в розмірі 7924,28грн. із нарахованих 9550,20грн., заборгованості по фонду соціального страхування не має місця, разом з цим, інша заборгованість ліквідатором визнано, однак не сплачено. Оскільки судом встановлено, що з боку відповідача не в повному обсязі на час звільнення і до сьогоднішнього часу позивачу зроблено відповідні розрахунки та виплати, є підстави для задоволення вимог позову. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з цим, з боку позивача жодним доказом не доведено, що порушення відповідачем чинного трудового законодавства, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків тощо. Посилання на наявність інвалідності у позивача не є підставою для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди, тому в цієї частині вимог позову, необхідно відмовити. Відповідно до правил ст.. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Оскільки з боку позивача доведено надання правової допомоги, що підтверджується договором про надання юридичної допомоги від 28.03.2013р. та квитанції про сплату такої послуги в сумі 800грн., вимоги щодо стягнення з відповідача вказаної суми підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial