Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктурізація» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2018 у справі № 757/36632/16-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2019 визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 14.07.2016 № 94-к/к «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді генерального директора Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» з 14.07.2016. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді. Разом з тим, на момент звернення із позовом до суду позивача на посаді не поновлено, рішення суду не виконано. Враховуючи, що відповідач не виконав рішення суду, позивач просить суд, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням збільшених вимог, за період з 14.07.2016 по 06.12.2018, що становить 172718,22 грн. Ухвалою судді від 02.11.2018 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідачі відзив на позовну заяву не направили. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачі про розгляд справи повідомлені, відзиву по суті позовних вимог до справи не надавали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2018 у справі № 757/36632/16-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2019 визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 14.07.2016 № 94-к/к «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді генерального директора Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» з 14.07.2016. Фактичне поновлення [PERSON] на роботі відбулось згідно з Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 113-к/к від 06.12.2018 року «Кадрові питання», прийнятого на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2018 у справі № 757/36632/16-ц. Під час розгляду справи № 757/36632/16-ц питання про виплату [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалося. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України особа звільнена від обов`язку доказування обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 43 Конституції України кожному гарантується своєчасне отримання винагороди за працю. У статті 1 Закону України «Про оплату праці» вказано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується, у т.ч., у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктурізація» від 17.10.2018 № 1040 розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 1090,68 грн. (41445,92 грн. / 38 днів). Позивач перебував у вимушеному прогулі з 14 липня 2016 року до 06 грудня 2018 року, тобто 603 дні (120 робочих днів у 2016 році, 249 робочих днів у 2017 році, 234 робочих дні у 2018 році). За цей час позивачу зобов`язані виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно виконаного розрахунку в розмірі 657680,04 грн. (1090,68 грн. х 603 дні). Суд погоджується з таким розрахунком, оскільки вважає його таким, що здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України. Вирішуючи питання про належного відповідача у справі суд приходить до наступних висновків. Предметом заявлених позовних вимог є солідарне стягнення з відповідачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Статтею 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата працівникові виплачується роботодавцем. У відповідності до пп. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України роботодавцем визначено юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайняту особу, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами. Виходячи з наведеного, суд вважає дані позовні вимоги про стягнення на користь [PERSON] заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, а саме лише відносно Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктурізація». Згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в порядку розподілу судових витрат з відповідача належить стягнути в дохід держави і судовий збір за вимогами майнового характеру у сумі 1762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial