Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він починаючи з 19.02.2004 року постійно працював у Товаристві. Останнім часом він працював на посаді коваля-штампувальника четвертого розряду у цеху №18. 25 травня 2017 року за наказом №4761/вк від 24.05.2017 року звільнився з Товариства за ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України. При цьому йому було не виплачено відповідачем заробітну плату, яка повинна була виплачена йому в день звільнення. Таким чином 25 травня 2017 року підприємство з ним не розрахувалось, письмово про належні йому суми до виплати йому не повідомили. Фактично, відповідач лише 29 серпня 2017 року перерахував на його рахунок суму заборгованості з заробітної плати в розмірі 33833,37грн. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Товариства на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 25.05.2017 року по 29.08.2017 pоку), стягнути з Товариства на його користь 1818грн. витрат та стягнути у відшкодування завданої йому моральної шкоди 1000грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з наведених підстав, та просив суд їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час на місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач з 19.02.2004 працював у ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання» на різних посадах, у тому числі на посаді коваля-штампувальника четвертого розряду у цеху № 18. 25 травня 2017 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України через порушення підприємством стосовно нього законодавства про працю (несвоєчасна виплата заробітної плати), про що було видано наказ за № 4761/вк від 24.05.2017 року Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. На підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 31.07.2017 року Товариство виплатило позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 33833грн.37коп. 29 серпня 2017 року, що підтверджується випискою з рахунку позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 303грн.37коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення цього рішення, тобто з 26.05.2017 року по 28.08.2017 року включно становить 38 робочих днів (травень 3, червень 10, липень 13, серпень - 12), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11528грн. 06коп. (303,37 х 38 = 11528грн. 06коп.). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки внаслідок невиплати заробітної плати з вини відповідача протягом тривалого часу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 300грн. Суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11528грн. 06коп. та 300грн. в відшкодування моральної шкоди. Сплата комісії банку в розмірі 18грн. при перерахуванні коштів в сумі 1800грн. за оплату послуг за надання правової допомоги не є судовими витратами і не підлягає стягненню з Товариства. Також 18грн. не є майновою шкодою і не повязано з трудовими відносинами, які існували між Товариством та [PERSON] Витрати [PERSON] за договором про надання юридичних послуг не є майновою шкодою, а є витратами на правову допомогу. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1800грн. Згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій (640грн. за 1 годину роботи). Фізична особа-підприємець [PERSON] надавала послуги у сфері права щодо надання консультацій, складання позовної заяви, заяви про витребування доказів позивачу згідно з договором про надання юридичних послуг. Обгрунтованим є розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 640грн. за складання позовної заяви.

Outcome: partial