Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Алекс і В»про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що з 01.07.2018 він займав посаду електрика на ПП «Алекс і В», а 31.08.2020 був звільнений без розрахунку та наказу. Так, позивач вказує, що 31.08.2020 директор ПП «Алекс і В» Деревянка М.С. повідомив його в усній формі про його наступне звільнення. З наказом про звільнення з посади він не був ознайомлений, трудової книжки на руки не отримав. Письмово, належним чином звертався до відповідача щодо повернення трудової книжки та розрахунку, але всі його спроби вирішити питання не дали результату. Директор підприємства або не відповідав на телефонні дзвінки або пропонував приїхати, коли його не має. У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до управління Держпаці в Черкаській області, яке проводить перевірку вказаних порушень з боку Відповідача. Також позивач вказує, що під час його знаходження у трудових відносинах із відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 40373грн. Яку він просив стягнути з відповідача на його користь. Також відповідачем при звільненні не було здійснено повного розрахунку із позивачем, тому він просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення по час винесення судового рішення. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.09.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовні вимоги не надав. Представник третьої особи - Управління Держпраці у Черккаській області, в судове засідання не з`явився, надав суду письмі пояснення у даній справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із ПП «Алекс і В» і в період часу з січня 2020 по серпень 2020 йому було нараховано заробітну плату на загальну суму 40373грн. Зазначене вбачається із звіту про відрахування до пенсійного фонду з його заробітної плати. Позивач вказує, що зазначена сума нарахованої заробітної плати не була йому фактично виплачена відповідачем, в тому числі і при звільненні, тому він просив стягнути з відповідача вказану суму. Відповідачем не надано було доказів на спростування вказаної обставини. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, на підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення - 31 серпня 2020 року, що зроблено не було. Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачці заробітної плати в день її звільнення у зв`язку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачем в розмірі 40373 коп., яка підлягає стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Таким чином розрахунки повинні проводитися за останні повні два місяці, які передували звільненню позивача з роботи, а саме червень та липень 2020 року. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Із звіту про відрахування до пенсійного фонду з заробітної плати позивач вбачається, що його середньомісячна заробітна плата складає 5100грн. Таким чином, враховуючи за період з 1 січня 2020 року по 31 липня 2020року позивачем було фактично відпрацьовано 145 робочих днів (з урахуванням 5 денного робочого тижня), таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 249,65грн. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, а саме станом на 01.12.2021р. (день ухвалення рішення суду), суд виходить з того, що з 01.08.2020 по 01.12.2020 кількість робочих днів складає 314, а тому слід стягнути на відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати в сумі 78390,10грн (314 - робочі дні х 249,65грн. - середньоденний заробіток). Суд вважає що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом. За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить на доступних висновків. Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. на користь держави. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: approved