Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21.02.2008 року між ним та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL 2050 від 21 лютого 2008 року. Відповідно до умов п.1.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 1 400 000,00 доларів США, в свою чергу позичальник повинен відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим договором не пізніше 01 лютого 2028 року. Пунктом 3.1 Додаткової угоди передбачено, що за користування кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування Індивідуальної угоди встановлюється процентна ставка в розмірі 11,5%. З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно Кредитного договору було також укладено договір іпотеки від 21.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, загальною площею 221,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 22 червня 2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради за [NUMBER]від 16 червня 2005 року. В процесі виконання Кредитного договору позивач зробив власний перерахунок заборгованості за результатами якого з'ясовувалось, що банком з боржника стягувалися відсотки за кредитом у розмірі 16,02 %, в той час коли у договорі процентна ставка була зафіксована у розмірі 11,5 % і тим самим було суттєво порушено права боржника. Позивач просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до Кредитного договору №BL.2050/К-1 від 21 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк». 20.02.2018 року представник відповідача надав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування свого заперечення посилається на те, що Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року було скасовано. Відмовлено [PERSON] в його позовних вимогах про визнання недійсним договору іпотеки до ПАТ «Універсал Банк» і договору іпотеки від 21.02.2008 року та зобов'язання вчинити певні дії. В порядку повороту виконання додаткового рішення Бабушкінського районного суду від 05.09.2014 року поновлено запис про іпотеку за реєстраційним номером обтяження 6639732 в Державному реєстрі іпотек, Зареєстрований запис про іпотеку за реєстраційним номером - приватним нотаріусом Кучмій Н.В. Дніпропетровського міського нотаріального округу на підставі Договору іпотеки від 21.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», що посвідчений приватним нотаріусом Кучмій Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №879, та додаткової угоди до договору іпотеки №1 від 13.04.2009 року - на нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів загальною площею 221,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та поновлено запис про заборону відчуження за реєстраційним номером обтяження 6639999 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що зареєстрований 21.02.2008 року реєстром - приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. і зареєстровано в реєстрі за №25 на підставі договору іпотеки від 21.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2016 року в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] було звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на предмет іпотеки - нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, загальною площею 221,9 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], приміщення 15 поз. 1-6 ХХІV, у тому числі прибудову літ А2-1, а1 на першому поверсі та у підвалі житлового будинку літ. А-3, що належить [PERSON] на підставі Договору дарування №1404 від 17.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ідентифікаційний номер: 20759453 від 17.04.2015 16640:12, приватний нотаріус Кучмій Н.В., номер запису про право власності 9409154, за ціною 5 971 100 грн. 00 коп. Також зазначила, що всі вищезазначені дані щодо відсоткової ставки за кредитним договором №BL2050 від 21 лютого 2008 року встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2016 року. Крім того, 07.10.2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено рішення яким скасовано рішення суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2014 року та додаткове рішення 05.09.2014 року яким спочатку відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, а потім додатковим рішенням визнано нікчемним договір кредиту. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2018 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. З досліджених матеріали справи встановлено, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч. 1,4,5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2008 року між ним та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL 2050 від 21 лютого 2008 року. Відповідно до умов п.1.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 1 400 000,00 доларів США. Відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору позичальник зобов'язується виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим договором не пізніше 01 лютого 2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно Кредитного договору між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» було укладено договір іпотеки від 21.02.2008 року, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, загальною площею 221,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 22 червня 2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради за [NUMBER]від 16 червня 2005 року. Згідно п. 1.1.1 Кредитного договору - умови і порядок надання, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги кожної кредитної послуги в межах цього Договору оформлюється додатковою угодою до цього Договору у формі окремої індивідуальної угоди (надалі «Індивідуальна угода»), що є невід'ємною частиною цього договору. Пунктом 1.1.5 Кредитного договору визначено, що загальна сума наданих кредитних послуг розраховується шляхом складання сум наданих кредитних послуг за всіма діючими Індивідуальними угодами в кожній з валют даного договору, помножених на курс гривні Національного Банку України до такої валюти, та поділених на курс гривні Національного Банку України до базової валюти на день укладання Індивідуальної угоди на надання кредитної послуги. Пунктом 3.1 Додаткової угоди передбачено, що за користування кредитними коштами у межах встановленого строку кредитування Індивідуальною угодою встановлюється процентна ставка в розмірі 11,50 % річних. Відповідно до п.8 Додаткової угоди у випадку невиконання позичальником умов викладених у пункті 7 даної Індивідуальної Угоди, процентна ставка за кредитом буде змінено на 13,0% річних. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено Кредитний договір та Додаткові угоди, які укладені в письмовій формі, як того вимагає ст. ст. 639, 1054 ЦК України. Договір кредиту та Додаткова угода підписані позивачем особисто, тобто він був згоден з усіма умовами договорів. При його укладанні сторонами було додержано всіх вимог положень ст.203 ЦПК України. Тобто даний договір відповідає вимогам діючого законодавства України щодо кредитних договорів. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - нікчемні правочини, це правочини, якщо їх нікчемність встановлена законом ( ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220,ч. 1 ст.224 ЦК України тощо) та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Також позивач не заперечує дійсність договору з підстав, встановлених положеннями ст.ст.222, 223, 225 ЦК України. З огляду на викладене, даний правочин, який укладений між сторонами, не є нікчемним, і незгода позивача з розрахунком заборгованості щодо нарахування відсотків за даним договором не тягне за собою наслідків нікчемності правочину, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підстав вищевикладеного,

Outcome: dismissed