Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київміськбуд-1» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2005 між ним (Установник), ЗАТ «Київміськбуд-1» (Забудовник) та ПАТ «Банк Столиця» (Управитель) укладено договір інвестування у нерухомість та управління майном № 17/85, за умовами якого Забудовник зобов`язався своїми силами і засобами збудувати до 31.12.2006, ввести в експлуатацію і передати Установнику об`єкт інвестування - машино-місце № [NUMBER] , рівень нижній, загальною площею 21,77 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] зобов`язався сплатити Забудовнику грошові кошти за закріплений об`єкт інвестування і передати на період будівництва придбане майно у довірчу власність Управителю. На виконання умов договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «Банк Столиця» 104 496 грн. за об`єкт інвестування. 05.12.2005 між ним (Установник), ЗАТ «Київміськбуд-1» (Забудовник) та ПАТ «Банк Столиця» (Управитель) укладено договір інвестування у нерухомість та управління майном № 17/86, за умовами якого Забудовник зобов`язався своїми силами і засобами збудувати до 31.12.2006, ввести в експлуатацію і передати Установнику об`єкт інвестування - машино-місце № [NUMBER] , рівень нижній, загальною площею 20,65 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] зобов`язався сплатити Забудовнику грошові кошти за закріплений об`єкт інвестування і передати на період будівництва придбане майно у довірчу власність Управителю. На виконання умов договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «Банк Столиця» 203 633 грн. за об`єкт інвестування. Проте, станом на день звернення із позовною заявою об`єкти інвестування в експлуатацію не здані та машино-місця позивачу не передані. На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним майнові права на вказані об`єкти інвестування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ПрАТ «Київміськбуд-1» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи ПАТ «Банк Столиця» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснень на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 05.12.2005 між позивачем (Установник), ЗАТ «Київміськбуд-1» (Забудовник) та ПАТ «Банк Столиця» (Управитель) укладено договір інвестування у нерухомість та управління майном № 17/85, за умовами якого Забудовник зобов`язався своїми силами і засобами збудувати до 31.12.2006, ввести в експлуатацію і передати Установнику об`єкт інвестування - машино-місце №85, рівень нижній, загальною площею 21,77 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] зобов`язався сплатити Забудовнику грошові кошти за закріплений об`єкт інвестування і передати на період будівництва придбане майно у довірчу власність Управителю. На виконання умов договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «Банк Столиця» 104 496 грн. за об`єкт інвестування. Крім того, 05.12.2005 між позивачем (Установник), ЗАТ «Київміськбуд-1» (Забудовник) та ПАТ «Банк Столиця» (Управитель) укладено договір інвестування у нерухомість та управління майном № 17/86, за умовами якого Забудовник зобов`язався своїми силами і засобами збудувати до 31.12.2006, ввести в експлуатацію і передати Установнику об`єкт інвестування - машино-місце №86, рівень нижній, загальною площею 20,65 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] зобов`язався сплатити Забудовнику грошові кошти за закріплений об`єкт інвестування і передати на період будівництва придбане майно у довірчу власність Управителю. На виконання умов договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «Банк Столиця» 203 633 грн. за об`єкт інвестування. Пунктом 2.5 Договорів визначено об`єкти інвестування - машино-місце №85, рівень нижній, загальною площею 21,77 кв.м за адресою: [ADDRESS] , та машино-місце № [NUMBER] , рівень нижній, загальною площею 20,65 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Строк закінчення спорудження об`єктів інвестування - 31.12.2006. Згідно п.3.2.1 Договорів Забудовник має право для виконання акредитиву, відкритого Установником на користь Забудовника, надати Управителю Акт прийому-передачі майнових прав на вимірні одиниці об`єкту інвестування. Пунктом 4.2 Договорів передбачено, що Акредитив виконується Управителем по пред`явленню Забудовником Акту прийому-передачі майнових прав на вимірні одиниці об`єкту інвестування шляхом перерахування грошових коштів з рахунку акредитива на рахунок Забудовника. Позивач свої зобов`язання за договорами інвестування виконав, сплативши Забудовнику грошові кошти за об`єкти інвестування у розмірі 104 496 грн. та 203 633 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 12.12.2005 та квитанцією №1 від 12.12.2005 (а.с. 13,26). Відповідно до умов договору Управителем (ТОВ КБ «Столиця») позивачу видано свідоцтво №1, відповідно до якого вартість майна, переданого Установником Управителю в управління становить 104 496 грн. та закріплено за Установником вищезазначений об`єкт інвестування площею 21,77 кв.м. Відповідно до умов договору Управителем (ТОВ КБ «Столиця») позивачу видано свідоцтво №1, відповідно до якого вартість майна, переданого Установником Управителю в управління становить 99 120 грн. та закріплено за Установником вищезазначений об`єкт інвестування площею 20,65 кв.м. Відповідно до ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Статтею 7 вказаного Закону визначено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій. Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Право власності на річ набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент розгляду справи, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу. Згідно п. 2.3 договорів сторони встановили, що для закріплення за Установником певного об`єкту інвестування Установник має сплатити в строк не пізніше п`яти робочих днів з дати укладення цього договору не менше 30% загальної вартості об`єкту інвестування за поточною ціною, яка встановлена на дату розрахунків. Судом встановлено, що позивач виконав свої грошові зобов`язання за договорами, повністю сплативши вартість об`єктів будівництва, установлену цими договорами, внаслідок чого за позивачем було закріплено майнові права на об`єкти будівництва. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони вражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свобод розгляду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Предметом позову у цій справі є визнання права власності на майнові права на об`єкт інвестування. Позов обґрунтовано тим, що позивач виконав свої грошові зобов`язання за договором повністю, сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинив дії спрямовані на виконання правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права власності. Відповідач свої зобов`язання за договором щодо введення будинку в експлуатацію не виконує, що на, думку позивача, може вказувати на невизнання відповідачем за позивачем майнових прав на квартиру. Разом з тим, позивачем не надано суду, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України, порядку, належних та допустимих доказів на підтвердження не визнання відповідачем за позивачем майнових прав на об`єкт інвестування, порушення прав позивача, як власника майнових прав, або їх заперечення відповідачем до звернення позивача до суду. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не дають підстав вважати, що відповідач, на момент звернення позивача до суду, не визнавав за позивачем майнових прав. Представник позивача в судовому засіданні стверджував, що рішення про задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на об`єкт інвестування, стороні позивача необхідне для подальшого захисту своїх прав, в тому числі і в судовому порядку. Разом із цим повідомив, що в нього немає відомостей про те, що відповідач не визнає його права на об`єкт інвестування. Вирішуючи спір, суд має виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. Відповідно, в разі існування між сторонами договірних відносин, інша сторона має право вимагати захисту своїх прав лише тим способом захисту, який передбачений нормами зобов`язального права. Відповідно у разі невиконання однією стороною договору своїх зобов`язань за договором, інша сторона договору має право захисту своїх прав лише тим способом, який передбачений нормами зобов`язального права. За таких обставин, суд приходить висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки між сторонами існують договірні зобов`язання щодо майнових прав на нерухоме майно та порядку набуття позивачем права власності на нього, а тому право позивача підлягає захисту шляхом звернення до суду із позовом про зобов`язання виконати умови договорів, а не визнання права власності на об`єкт інвестування. Посилання сторони позивача на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 №761/20612/15-ц та від 27.02.2019 №761/32696/13-ц суд до уваги не бере, оскільки у цих справах відмінні фактичні обставини, що характеризують зміст правовідносин, зокрема судом встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних обов`язків. Сам по собі факт не введення об`єкту інвестування в експлуатацію у визначені договором строки, не дає підстав вважати, що його права, як власника майнових прав, не визнаються відповідачем. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київміськбуд-1», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування слід відмовити. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed