Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району», Полтавської районної державної нотаріальної контори, про скасування державної реєстрації прав та обтяжень, посилаючись на те, що рішенням Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н) за [PERSON] визнано право власності на нежитлову будівлю теплої стоянки, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Підставою для прийняття цього рішення суду став договір купівлі-продажу від 27.03.2003 № 3170101, укладений між [PERSON] і СДП «Укрспец`юст». За борги ВАТ «Полтавський райагрохім» будівля теплої стоянки була описана відділом ДВС Полтавського районного управління юстиції і передана на реалізацію до Полтавської філії СДП «Укрспец`юст». Там [PERSON] її й придбав згідно з зазначеним вище договором. На підставі вище вказаного рішення суду та довідки виконавчого комітету Ковалівської сільської ради № 721 від 26.05.2005 КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» 27.05.2005 проведено державну реєстрацію за номером 10906077 права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю загальною площею 1784,4 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . Рішення Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н) було скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами ухвалою того ж районного суду від 03 жовтня 2006 року по справі № 8-4/06. Нововиявленими обставинами суд вважав обставини, зазначені у вироку Полтавського районного суду від 14.06.2006 року, яким дії державного виконавця [PERSON] стосовно продажу приміщення теплої стоянки ВАТ «Полтавський райагрохім» визнано такими, що містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Тобто, рішення Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н), яке скасовано, не породило правових наслідків і [PERSON] не став власником нежитлової будівлі теплої стоянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . А запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишився і є там до цього часу без будь-яких на те правових підстав. Крім того, на вказану нежитлову будівлю у свій час були накладені арешти, які не пов`язані з наявністю у Позивача заборгованості: 1. Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2499113, на підставі постанови Прокурора Полтавського району про накладення арешту на майно від 04.10.2005 (без номера), зареєстрований 17.10.2005 за № 2499113 реєстратором: Полтавською районною державною нотаріальною конторою, 26023, Полтавська обл., м. Полтава, пров. Стешенка, 6. 2. Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2708503, на підставі постанови ВДВС Полтавського району про накладення арешту на майно номер АА 877094 від 13.12.2005, зареєстрований 17.12.2005 за № 2708503 реєстратором: Полтавською районною державною нотаріальною конторою, 26023, Полтавська обл., м. Полтава, пров. Стешенка, 6. 3. Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2708511, на підставі постанови ВДВС Полтавського району про накладення арешту на майно номер АА 877094 від 13.12.2005, зареєстрований 17.12.2005 за № 2708511 реєстратором: Полтавською районною державною нотаріальною конторою, 26023, Полтавська обл., м. Полтава, пров. Стешенка, 6. Для повного і об`єктивного вивчення питання щодо арештів [PERSON] звернувся із заявами до Полтавської обласної прокуратури, Полтавського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) і Полтавської районної державної нотаріальної контори. Обласна прокуратура надіслала звернення для розгляду до Полтавської окружної прокуратури. Окружна прокуратура листом від 13.04.2021 № 55-21-21 повідомила, що прокуратура Полтавського району припинила функціонування з 15.12.2015 і вказала на право звернутися до суду. Полтавський РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) листом від 06.07.2021 № 19365 повідомив, що матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання і вказав на необхідність звернутися до суду. Полтавська районна державна нотаріальна контора листом від 23 квітня 2021 року № 01-16/439 повідомила, що паперові носії накладення арешту в приміщенні нотконтори не виявлені і рекомендувала звернутися до суду. Тільки після отримання копії рішення господарського суду Полтавської області від 10.11.2006 по справі № 14/513 ситуація роз`яснилася. Перший арешт був накладений в рамках кримінальної справи № 05700044, порушеної 01.10.2005 Прокуратурою Полтавського району відносно [PERSON] за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України. По справі Полтавським районним судом був винесений вирок 14.06.2006, який набрав законної сили 30.06.2006. Другий і третій арешти накладені в рамках господарської справи № 14/513 за позовом ВАТ «Полтавський райагрохім» до ПП [PERSON] , КП «БТІ та містобудування Полтавського району», відділу ДВС Полтавського районного управління юстиції і СДП «Укрспец`юст» про визнання недійсним договорів. По справі № 14/513 Господарським судом Полтавської області 10.11.2006 було прийняте рішення, яке набрало законної сили. Ним визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27.03.2003 № 3170101, укладений між [PERSON] і СДП «Укрспец`юст». Отже, потреба в арештах нежитлової будівлі відпала, а відповідні записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишилися і є там до цього часу без будь-яких на те правових підстав. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Ухвала Полтавського районного суду від 03 жовтня 2006 року по справі № 8-4/06, якою скасовано рішення Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н), на підставі якого було зареєстровано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю теплої стоянки, не містить позицій про припинення обтяжень речових прав, як це вимагає вищезгадана норма Закону. Тому, державна реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , не може бути скасована на підставі лише ухвали Полтавського районного суду від 03 жовтня 2006 року по справі № 8-4/06. Для цього додатково потрібне нове рішення суду, яке б відповідали вимогам норми частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Отже, із зазначеного вище в позовній заяві та з доданих до неї документів видно, що [PERSON] не є власником нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , і що запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.05.2005 за реєстраційним номером 10906077 не може бути підтвердженням такого права власності. І наявність записів про арешти в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ніяким чином не змінює цю ситуацію. 09 липня 2021 року [PERSON] отримав від ГУ ДПС Полтавської області податкове повідомлення - рішення від 11.03.2021 № 0056536-2405-1601 про визначення суми податкового зобов`язання (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості 18010300) за 2020 рік в розмірі 38 627,06 грн. Це сума податку нарахована за нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , якою [PERSON] не володіє ні фактично, ні юридично. В даному випадку, виник спір про право, а точніше про відсутність права власності у [PERSON] на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та державну реєстрацію арештів нерухомого майна. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити. Від представника відповідача - Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішення спору поклались на розсуд суду. Від представника відповідача - Полтавської районної державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішення спору поклались на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н) за [PERSON] визнано право власності на нежитлову будівлю теплої стоянки, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Підставою для прийняття цього рішення суду став договір купівлі-продажу від 27.03.2003 № 3170101, укладений між [PERSON] і СДП «Укрспец`юст». За борги ВАТ «Полтавський райагрохім» будівля теплої стоянки була описана відділом ДВС Полтавського районного управління юстиції і передана на реалізацію до Полтавської філії СДП «Укрспец`юст». Там [PERSON] її й придбав згідно з зазначеним вище договором. На підставі вищевказаного рішення суду та довідки виконавчого комітету Ковалівської сільської ради № 721 від 26.05.2005 КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» 27.05.2005 проведено державну реєстрацію за номером 10906077 права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю загальною площею 1784,4 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . Рішення Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н) було скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами ухвалою того ж районного суду від 03 жовтня 2006 року по справі № 8-4/06. Нововиявленими обставинами суд вважав обставини, зазначені у вироку Полтавського районного суду від 14.06.2006 року, яким дії державного виконавця [PERSON] стосовно продажу приміщення теплої стоянки ВАТ «Полтавський райагрохім» визнано такими, що містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Тобто, рішення Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н), яке скасовано, не породило правових наслідків і [PERSON] не став власником нежитлової будівлі теплої стоянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . А запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишився і є там до цього часу без будь-яких на те правових підстав. Крім того, на вказану нежитлову будівлю у свій час були накладені арешти, які не пов`язані з наявністю у Позивача заборгованості: 1. Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2499113, на підставі постанови Прокурора Полтавського району про накладення арешту на майно від 04.10.2005 (без номера), зареєстрований 17.10.2005 за № 2499113 реєстратором: Полтавською районною державною нотаріальною конторою, 26023, Полтавська обл., м. Полтава, пров. Стешенка, 6. 2. Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2708503, на підставі постанови ВДВС Полтавського району про накладення арешту на майно номер АА 877094 від 13.12.2005, зареєстрований 17.12.2005 за № 2708503 реєстратором: Полтавською районною державною нотаріальною конторою, 26023, Полтавська обл., м. Полтава, пров. Стешенка, 6. 3. Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2708511, на підставі постанови ВДВС Полтавського району про накладення арешту на майно номер АА 877094 від 13.12.2005, зареєстрований 17.12.2005 за № 2708511 реєстратором: Полтавською районною державною нотаріальною конторою, 26023, Полтавська обл., м. Полтава, пров. Стешенка, 6. Для повного і об`єктивного вивчення питання щодо арештів [PERSON] звернувся із заявами до Полтавської обласної прокуратури, Полтавського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) і Полтавської районної державної нотаріальної контори. Обласна прокуратура надіслала звернення для розгляду до Полтавської окружної прокуратури. Окружна прокуратура листом від 13.04.2021 № 55-21-21 повідомила, що прокуратура Полтавського району припинила функціонування з 15.12.2015 і вказала на право звернутися до суду. Полтавський РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) листом від 06.07.2021 № 19365 повідомив, що матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання і вказав на необхідність звернутися до суду. Полтавська районна державна нотаріальна контора листом від 23 квітня 2021 року № 01-16/439 повідомила, що паперові носії накладення арешту в приміщенні нотконтори не виявлені і рекомендувала звернутися до суду. Тільки після отримання копії рішення господарського суду Полтавської області від 10.11.2006 по справі № 14/513 ситуація роз`яснилася. Перший арешт був накладений в рамках кримінальної справи № 05700044, порушеної 01.10.2005 Прокуратурою Полтавського району відносно [PERSON] за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України. По справі Полтавським районним судом був винесений вирок 14.06.2006, який набрав законної сили 30.06.2006. Другий і третій арешти накладені в рамках господарської справи № 14/513 за позовом ВАТ «Полтавський райагрохім» до ПП [PERSON] , КП «БТІ та містобудування Полтавського району», відділу ДВС Полтавського районного управління юстиції і СДП «Укрспец`юст» про визнання недійсним договорів. По справі № 14/513 Господарським судом Полтавської області 10.11.2006 було прийняте рішення, яке набрало законної сили. Ним визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27.03.2003 № 3170101, укладений між [PERSON] і СДП «Укрспец`юст». Отже, потреба в арештах нежитлової будівлі відпала, а відповідні записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишилися і є там до цього часу без будь-яких на те правових підстав. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Ухвала Полтавського районного суду від 03 жовтня 2006 року по справі № 8-4/06, якою скасовано рішення Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н), на підставі якого було зареєстровано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю теплої стоянки, не містить позицій про припинення обтяжень речових прав, як це вимагає вищезгадана норма Закону. Тому, державна реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , не може бути скасована на підставі лише ухвали Полтавського районного суду від 03 жовтня 2006 року по справі № 8-4/06. Для цього додатково потрібне нове рішення суду, яке б відповідали вимогам норми частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Отже, із зазначеного вище в позовній заяві та з доданих до неї документів видно, що [PERSON] не є власником нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , і що запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.05.2005 за реєстраційним номером 10906077 не може бути підтвердженням такого права власності. І наявність записів про арешти в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ніяким чином не змінює цю ситуацію. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Судом встановлено, що право власності на нерухоме майно - на нежитлову будівлю теплої стоянки, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстроване на підставі рішення Полтавського районного суду від 15 вересня 2003 року (б/н), яке скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами ухвалою Полтавського районного суду від 03 жовтня 2006 року по справі № 8-4/06. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved