Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Девладівської сільської ради Софіївського району, треті особи - [PERSON], [PERSON], реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS] Софіївського району Дніпропетровської області. Крім позивача, спадкоємцями за законом після смерті батька є рідна сестра позивача [PERSON], яка у встановленому законом порядку відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, та мати батька [PERSON], яка на день смерті батька була пенсіонеркою і відповідно до ст. 12 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, та яка померла [INFO] року. За свого життя мати батька 30.01.2013 року склала заповіт, відповідно до якого вона все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день її смерті та на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON]. Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходять до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином [PERSON] має право на спадкування тієї частки спадщини після смерті свого батька, яка за життя [PERSON] фактично нею успадкована, а саме: 1/3 частина спадкового майна. Відмовитися від своєї частки у спадщині після смерті [PERSON] [PERSON] в нотаріальній конторі не має можливості, так як повинен буде відмовитися від всього спадкового майна, але [PERSON] не заперечує проти того, щоб спадщину після смерті батька позивач як спадкоємець першої черги прийняв повністю і він не буде претендувати на частку, яку успадкувала [PERSON], про що написав 12.06.2014 року заяву. Отже, до позивача, як до спадкоємця першої черги, перейшли всі права та обов'язки спадкодавця. [PERSON] на момент смерті проживав один. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька однак йому було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину видати неможливо в зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок. Враховуючи, що позивач не може без рішення суду оформити свої спадкові права на зазначений будинок, просить суд визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить розглянути справу за його відсутності про що надав до суду відповідну заяву. Відповідач Девладівська сільська рада проти позову не заперечують, позовні вимоги визнають, просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, про що надали до суду відповідну заяву. Треті особи [PERSON] та [PERSON] проти позову не заперечують, просять розглянути справу за їх відсутності про що надали відповідні заяви. Третя особа реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції, будучи у встановлено чинним законодавством порядку повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направили, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавали. У зв'язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5), свідоцтвами про народження (а.с. 25, 30). На час смерті [PERSON] йому належав будинок [ADDRESS] Софіївського району, який батько придбав 07.05.1997 року відповідно до договору купівлі-продажу у [PERSON] (а.с. 6). Проте батько позивача за життя державну реєстрацію права власності на житловий будинок не здійснив (а.с. 12). За свого життя батько отримав Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 13). Відповідно до ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS]. Статтями 1261, 1267 ЦК України передбачено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина та батьки померлого. Крім позивача, спадкоємцями за законом після смерті батька є рідна сестра позивача [PERSON] (а.с. 30), яка у встановленому законом порядку відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, та мати батька [PERSON] (а.с. 25), яка на день смерті батька була пенсіонеркою, та яка померла [INFO] року (а.с. 24). За свого життя мати батька 30.01.2013 року склала заповіт, відповідно до якого вона все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день її смерті та на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 22). Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходять до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином [PERSON] має право на спадкування тієї частки спадщини після смерті свого батька, яка за життя [PERSON] фактично нею успадкована, а саме: 1/3 частина спадкового майна. Відмовитися від своєї частки у спадщині після смерті [PERSON] [PERSON] в нотаріальній конторі не має можливості, так як повинен буде відмовитися від всього спадкового майна, але [PERSON] не заперечує проти того, щоб спадщину після смерті батька позивач як спадкоємець першої черги прийняв повністю і він не буде претендувати на частку, яку успадкувала [PERSON], про що написав 12.06.2014 року заяву (а.с. 29). Отже до позивача, як спадкоємця першої черги перейшли всі права та обов'язки спадкодавця. 12 липня 2013 року позивач звернувся до державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок (а.с. 33). Намагаючись вирішити питання про проведення державної реєстрації домоволодіння за ним в позасудовому порядку, позивач звернувся із заявами до компетентних органів, а саме: - із заявою про реєстрацію права власності на домоволодіння позивач звернувся до відділу реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції, але 25 листопада 2013 року отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень в якому причина відмови в державній реєстрації за позивачем права власності на житловий наступна - із заявою звернулася неналежна особа (а.с. 34). У зв'язку з неможливістю належним чином оформити свої спадкові права після смерті свого батька, позивач був змушений звернутись до суду із цією позовною заявою. Відповідно до ст.ст. 100-101 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент придбання у володіння спадкодавцем позивача домоволодіння, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава 10 цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Так, ст. 128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовилася, фактично її прийняла, оскільки проживала зі спадкодавцем і залишилися проживати в спадковому будинку, утримує його. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертається увага на те, що відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністра юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Придбання батьком позивача будинку здійснювалося в період дії норм Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністром комунального господарства УРСР 31.01.1966 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порідку до набрання чинності ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, на момент укладення угоди купівлі-продажу будинку від 07.05.1997 року батьком позивача, виникнення права власності не залежало від його державної реєстрації. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved