Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним інвестиційний контракт № 030232 (про інвестування в будівництво) від 11 липня 2006 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 23 лютого 2011 року, витребувати із чого незаконного володіння [PERSON] нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Літера А); визнати за Публічним акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона - 2» право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Літера А). Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 25.05.2002 року ТОВ «Екобуд» на підставі Угоди № 2 відчужив на користь ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» майнові права на спірні нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Літера А) (надалі - нежилі приміщення), які внаслідок ряду правочинів отримав у власність Позивач. 11.07.2006 року ТОВ «Екобуд» уклало із [PERSON] інвестиційний контракт № 030232 (про інвестування в будівництво), на підставі якого ТОВ «Екобуд» відчужило на користь [PERSON] майнові права на спірні нежилі приміщення за відсутності у нього права власності майнових прав. На підставі інвестиційного контракту № 030232 (про інвестування в будівництво) від 11.07.2006 року (надалі - інвестиційний контракт) [PERSON] оформила право власності на нежилі приміщення, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.08.2010 року серії [NUMBER], видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 16.08.2010 року за № 772-в. 23.02.2011 року [PERSON] (продавець) уклала договір купівлі-продажу нежилих приміщень (надалі - договір купівлі-продажу) із [PERSON] (покупець), за умовами п. 1.1 якого продавець передає у власність покупця майно, яким є нежилі приміщення, а покупець приймає нежилі приміщення та сплачує за нього обумовлену грошову суму. Позивач, як власник майнових прав на нежилі приміщення, згоди на відчуження нежилих приміщень на користь [PERSON] та [PERSON] не надавав, у зв'язку з чим звернувся до суду. Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], ТОВ «Екобуд» та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник Третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 25.05.2002 року ТОВ «Екобуд» (забудовник) уклав угоду № 2 (надалі - угода) із ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (інвестор). Відповідно до умов п. 1.1 угоди забудовник прийняв на себе зобов'язання за рахунок інвестора виконати дії пов'язані з забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями по [ADDRESS] в м. Києві (об'єкт), а інвестор - інвестувати 88% кошторисної вартості будівництва об'єкту. Вклад забудовника становить 12% кошторисної вартості будівництва об'єкту, що відповідає витратам забудовника в цьому будівництві. Відповідно до п. 3.1.11 угоди в рахунок отриманих коштів оформити документи на право власності інвестора на площі згідно з додатком № 2 на протязі одного місяця після прийняття об'єкту в експлуатацію і остаточного розрахунку інвестора. Згідно із п. 3.4.2 угоди інвестор має право укладати інвестиційні контракти на залучення коштів від фізичних та юридичних осіб та акумулювати для здійснення операцій по фінансуванню капітальних вкладень у будівництво об'єкту (конкретних квартир, офісних приміщень та машино-місць в підземному паркінгу). Пунктом 3.4.4 угоди інвестору було надано право здійснювати передачу своїх прав і зобов'язань за угодою третім особам відповідно до законодавства України. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.06.2012 року у справі № 5011-62/3970-2012 встановлено, що в подальшому додатковою угодою від 15.09.2004 року вартість будівництва становила 39 931 800 грн, а 88% складає 35 139 984 грн. Судом на підставі платіжних доручень за період з 2002 року по 2006 року обсяг залучених ТОВ «Екобуд» коштів від ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] у м. Києві склав 35 550 000 грн. Таким чином, ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» повністю виконало свої зобов'язання за угодою із оплати вартості майнових прав та набуло право власності на них. За таких обставин, ТОВ «Екобуд» втратило право власності на майнові права, які були предметом угоди з моменту укладення угоди. 21.04.2005 року ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (організація) уклало інвестиційний договір № 2 на будівництво нежитлових приміщень (офісів) в будинку по [ADDRESS] (надалі - інвестиційний договір № 2) із ТОВ «Центробуд-трейд» (інвестор). Відповідно до п. 1.3 інвестиційного договору № 2 об'єктом інвестиційної діяльності за цим договором є три нежитлові приміщення в будинку за адресою: [ADDRESS] (об'єкт). Інвестор здійснює фінансування 756,45 кв.м загальної площі нежитлових приміщень. Додатковою угодою № 2 від 27.10.2006 року до інвестиційного договору № 2 внесені зміни до п. 1.3, виклавши їх у наступній редакції: об'єктом інвестиційної діяльності за цим договором є три нежитлових приміщення в будинку, що будується ад адресою: [ADDRESS] що іменується надалі «Об'єкт». Інвестор здійснює фінансування 756,45 кв.м загальної площі нежитлових приміщень. Вартість житла складає 4 709 185,00 грн., в т.ч. ПДВ - 784 864,17 грн. 01.11.2006 року у зв'язку зі зміною проектної документації, а саме - зміни планування першого поверху сторони уклали додаткову угоду № 3 до інвестиційного договору № 2, якою виклали п. 1.3 в наступній редакції: об'єктом інвестиційної діяльності за цим Договором є три нежитлових приміщення в будинку, що будується за адресою: [ADDRESS] що іменується «Об'єкт». Інвестор здійснює фінансування 544,38 кв.м. загальної площі нежитлових приміщень. Вартість нежитлових приміщень складає 4 708 887,00 грн., в т.ч. ПДВ - 784 814,50 грн. Перелік нежитлових приміщень наведено в додатку № 1 до даного договору. 01.03.2007 року ТОВ «Центробуд-трейд» (продавець) уклало із АКБ «Київ» (покупець) договір № 1 купівлі-продажу майнових прав (надалі - договір № 1). Згідно із п. 1.1 цього договору АКБ «Київ» набуло право власності на майнові права на 4 нежитлових приміщення (офісів) загальною площею 544,38 кв.м, які будуються в будинку за адресою: м. Київ, [ADDRESS]. За умовами п. 1.2 договору № 1 покупець за цим договором одержує майнові права продавця на об'єкт, які належать останньому на праві власності, відповідно до умов інвестиційного договору № 2 на будівництво нежитлових приміщень (офісів) в будинку по [ADDRESS] від 21.04.2005 року, укладеного між продавцем та інвестором будівництва - ТОВ «Лізингова компанія «Технобудлізинг». Відповідно до п. 1.3 договору № 1 предметом договору є майнові права на об'єкт, які після набуття покупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на об'єкт після введення об'єкта будівництва в експлуатацію шляхом підписання між сторонами акту прийому-передачі введеного в експлуатацію об'єкта з подальшим оформленням права власності в БТІ м. Києва за умови виконання сторонами п. 2.4 договору. Продавець зобов'язався надати покупцю довідку про оплату загальної вартості майнових прав на об'єкт (п. 3.2.4 договору № 1). ТОВ «Центробуд-трейд» та АКБ «Київ 17.07.2007 року складено акт приймання-передачі майнових прав, за яким було передано за переліком нежитлові чотири приміщення загальною площею 544,38 кв.м. Того ж дня, 17.07.2007 року, ТОВ «Центробуд-трейд» надало АКБ «Київ» у справі довідку про оплату загальної вартості майнових прав на об'єкт (вих. № 35), якою підтвердило факт сплати АКБ «Київ» майнових прав на нежилі приміщення. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.04.2008 року № 454 новозбудованому житловому будинку[NUMBER] розташованому на [ADDRESS] яким присвоєно новозбудованому блоку А житлового будинку [ADDRESS] поштову адресу: [ADDRESS]; новозбудованому блоку Б житловому будинку [ADDRESS] поштову адресу: [ADDRESS] Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.06.2012 року у справі № 2011-62/3970-2012 у задоволені позову ПАТ «АКБ «Київ» до ТОВ «Центробуд-трейд» про визнання договору № 1 купівлі-продажу майнових прав від 01.03.2007 року недійсним відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2012 року у справі № 5011-623970-2012 залишено без змін рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2012 року. 07.08.2009 року із АКБ «Київ» уклав із Позивачем Договір міни, посвідчений Грек А.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі № 2242 (надалі - договір міни). За умовами п. 1.3.21 договору міни АКБ «Київ» до АТ «Київська пересувна механізована колона - 2», правонаступником якого є ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2», перейшли майнові права, на нежитлове приміщення (офіс), під номером 61, на 1 поверсі, в будинку, що будується під номером [ADDRESS] загальною площею 134,70 кв.м, які належать на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № 1 від 01 березня 2007 року, укладеного між ТОВ «Центробуд-трейд» та АКБ «Київ» та Акту приймання -передачі від 17.07.2007 року, та Додаткової угоди № 1 від 05.01.2009 року, укладеної між ТОВ «Центробуд-трейд» та АКБ «Київ». 12.08.2009 року АКБ «Київ» передав Позивачу майнові права на нежилі приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі до Договору міни від 07.08.2009 року № 28. Відповідно до ст. 715 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Таким чином, Позивач правомірно набув право власності на майнові права на підставі договору міни. Позивач повідомив ТОВ «Екобуд» про факт набуття права власності на майнові права на нежилі приміщення, що підтверджується повідомленням про набуття права власності від 13.08.2009 року № 373/9 та повідомленням про набуття права власності від 09.11.2009 року, до яких були додані копії правовстановлюючих документів. ТОВ «Екобуд» своїм листом від 29.09.2009 року № 497 у відповідь на повідомлення про набуття права власності від 13.08.2009 року поінформувало Позивача, що товариство не має жодних договірних відносин, тому не має можливості надати будь-яку інформацію з приводу вимог. Про відступлення майнових прав ТОВ «Екобуд» було також повідомлене ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (лист № 68 від 13.11.2009 року) та ТОВ «Центробуд-трейд» (лист № 174 від 13.11.2009 року). Будинок 3б по вул. Кудрявський узвіз в м. Києві було введено в експлуатацію. У 2012 році ПАТ «АКБ «Київ», яке є правонаступником АКБ «Київ», звернулося до Господарського суду м. Києва із позовом про визнання недійсним договору міни. Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.07.2014 року у справі № 5011-57/7788-2012 у задоволені позову ПАТ «АКБ «Київ» про визнання договору міни відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 року у справі № 5011-57/7788-2012 рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2014 року залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2014 року у справі № 5011-57/7788-2012 рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 року у справі № 5011-57/7788-2012 залишені без змін. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. В силу приписів ст. 328 та 346 ЦК України з моменту укладення ТОВ «Екобуд» та ТОВ «Лізингова компанія «Технобудлізинг» угоди право власності ТОВ «Екобуд» на майнові припинилося, а ТОВ «Лізингова компанія «Технобудлізинг» набуло право власності на ці майнові права. 11.07.2006 року ТОВ «Екобуд» (замовник) та [PERSON] (інвестор) уклали інвестиційний контракт № 030232 (про інвестування у будівництво), відповідно до п. 1.1 якого замовник зобов'язався своїми силами і засобами, за рахунок залучених від інвесторів коштів, збудувати і передати інвестору нежитлове приміщення, а інвестор - забезпечити відповідне фінансування об'єкта інвестування та прийняти його у власність на умовах цього контракту. За умовами п. 2.1.4 інвестор має право переуступити право вимоги за цим контрактом на користь третіх осіб. Відповідно до п. 2.1.6 інвестиційного контракту інвестор має право отримати відповідне нежитлове приміщення по акту прийому-передачі від замовника за умови інвестування у 100 відсотків загальної вартості. У постанові Верховного суду України від 30.01.2013 року у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. На момент укладення інвестиційного контракту право власності на майнові права ТОВ «Екобуд» припинилося з його волі внаслідок укладення 25.05.2002 року угоди із ТОВ «Лізингова компанія «Технобудлізинг», а відтак ТОВ «Екобуд» не мало право розпорядження майновими правами. Відтак, [PERSON] за інвестиційним контрактом не набула майнові права на спірні нежилі приміщення. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Таким чином, інвестиційний контракт суперечить положенням ст.ст. 319 та 321 ЦК України, оскільки на момент укладення інвестиційного контракту ТОВ «Екобуд» втратило правовий статус власника майнових прав і, відповідно, припинилося його повноваження розпорядження майновими правами. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені у ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. ТОВ «Екобуд» передало [PERSON] нежилі приміщення за Актом приймання-передачі об'єкта у власність (вбудоване нежитлове офісне приміщення № 61 в житловому будинку за адресою [ADDRESS] секція Б, поверх 1, загальною площею 134,60 кв. м) від 16 серпня 2010 року (надалі - акт). В акті Відповідачі 1 та 2 зазначили, що нежилі приміщення передані Відповідачу 1 згідно інвестиційним контрактом. [PERSON] оформила право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс загальною площею 134,60 кв. м, які розташовані в м. Києві по вул. Кудрявський узвіз № 3б (літера А), про що Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва 16 серпня 2010 року за № 772-в видане свідоцтво про право власності від 16 серпня 2010 року серії [NUMBER]. Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що на дату передачі ТОВ «Екобуд» [PERSON] нежилих приміщень законним власником майнових прав було ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2», а отже й особою, якій ТОВ «Екобуд» була зобов'язана передати нежилі приміщення. Згідно із Законом України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, кошти (ст. 1). Суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Згідно із ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. У ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», в редакції яка діяла на дату укладення Інвестиційного контракту, всі суб'єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Таким чином, спірний інвестиційний контракт порушив права законного власника майнових прав та інтереси ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2», як інвестора нежилих приміщень. На підставі вищевикладеного, вимоги про визнання недійсним інвестиційного контракту № 030232 (про інвестування у будівництво) від 11.07.2006 року підлягають задоволенню. 23.02.2011 року [PERSON] (продавець) уклала договір купівлі-продажу нежилих приміщень із [PERSON] (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1587. Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу продавець передає у власність покупця майно, яким є нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) (в літ. А), загальною площею 134,60 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а покупець приймає майно та сплачує за нього обумовлену грошову суму. 02.03.2011 року було проведено державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.06.2015 року № 38698605. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки інвестиційний контракт є недійсним правочином з моменту його вчинення, то [PERSON] не набула за недійсним інвестиційним контрактом права власності на нежилі приміщення, тобто не набула права власника, в тому числі й права розпоряджатися нежилими приміщеннями. Згідно із ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. З огляду на вищезазначене, договір купівлі-продажу не створив правових підстав для набуття [PERSON] права власності на нежилі приміщення, оскільки цей договір сторони уклали з порушенням ст. 658 ЦК України. Разом з тим, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.02.2011 року не підлягають задоволенню, оскільки цей спосіб захисту - визнання наступного договору відчуження після недійсного є неналежним способом захисту прав Позивача. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Суд приймає до уваги, що [PERSON] обізнана про відсутність правових підстав набуття [PERSON] та нею права власності на нежилі приміщення, оскільки на момент укладення інвестиційного контракту право власності ТОВ «Екобуд» на майно права припинилося, що підтверджується ухвалою Вищого господарського суду України від 22.08.2013 року у справі № 5011-62/3970-2012, якою повернуто касаційну скаргу [PERSON] на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2012 року у справі № 5011-62/3970-2012, якою встановлено відсутність правових підстав для визнання недійсним інвестиційного договору № 2 та повне виконання ТОВ «Лізингова компанія «Технобудлізинг» умов угоди та переходу до нього права власності на майнові права. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права і обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літера А) були введені в експлуатацію, а отже стали об'єктом цивільних правовідносин, внаслідок чого у забудовника - ТОВ «Екобуд», виникло зобов'язання передати нежилі приміщення у власність Позивача, як законному власнику майнових прав. Судом встановлено, що ТОВ «Екобуд» порушило свій обов'язок та передало нежилі приміщення у власність [PERSON], на ім'я якої була здійснена державна реєстрація права власності. Після укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу від 23.02.2011 року право власності на нежилі приміщення була проведена державна реєстрація права власності за [PERSON] У постанові Верховного суду України від 12.11.2014 року у справі № 6-129цс14 висловлено наступну правову позицію щодо захисту прав інвестора: захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. Суд, враховуючи фактичні обставини справи та правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 12.11.2014 року у справі № 6-129цс14, дійшов до висновку про обґрунтованість вимог Позивача про визнання за ним права власності на нежилі приміщення, а отже позов в цій частині, підлягає задоволенню. Статтею 658 ЦК України визначено коло осіб, які мають право продажу майна. Як встановлено судом, [PERSON] не набула правомочностей власника нежилих приміщень, в тому числі й правомочності розпорядження ними шляхом укладення договору купівлі-продажу. Враховуючи те, що Позивач не надавав згоди на передачу ТОВ «Екобуд» нежилих приміщень у власність [PERSON], ТОВ «Екобуд» незаконно передало у власність [PERSON] нежилі приміщення; Позивач, як власник майна, не надавав згоди на відчуження нежилих приміщень на користь [PERSON], а також не уповноважував на укладення [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу нежилих приміщень із [PERSON], то нежилі приміщення вибули із його власності поза його волею Позивача внаслідок укладення недійсного правочину та відчуження майна, яке було вчинене після недійсного правочину. Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Фактичні обставини справи свідчать, що нежилі приміщення вибули з володіння ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» поза його волею. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає належним способом захисту прав Позивача та обгрунтованими вимоги про витребування нежилих приміщень із чужого незаконного володіння [PERSON] та підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial