Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в обґрунтування якого вказав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 32\~750 грн. та судові витрати. З моменту прийняття рішення судом і по сьогоднішній день боржник рішення суду не виконує, що передбачає знецінення коштів, які суд присудив позивачу, як мінімум на індекс інфляції, а також здешевлення купівельної вартості тих коштів. Оскільки зобов`язання досі не виконане, тому, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 52\~159,71 грн. - суму нарахувань по індексу інфляції та 7\~120 грн. - нарахування 3-х процентів річних від простроченої суми. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі не надсилала. За таких обставин, суд із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 32\~750 грн. та судові витрати. З моменту прийняття рішення судом і по сьогоднішній день боржник рішення суду не виконує. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що 04.04.2011 року позивач позичив [PERSON] 32\~750 грн. зі строком повернення до 01.05.2011 року. Станом на 18.06.2019 року сума нарахувань по індексу інфляції становить 52\~159,71 грн. та 7\~120 грн. - нарахування 3-х процентів річних від простроченої суми. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, зокрема щодо зобов`язання відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати за недопоставлений у строк товар. У зв`язку з цим до боржника, який прострочив виконання такого зобов`язання, можуть застосовуватися наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України (Постанова Верховного Суду України від 5 грудня 2011 року у справі № 3-125гс11). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідач не виконав зобов`язання по сплаті боргу та за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2011 року, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, вимога позивача про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих окремо на встановлену у судовому рішенні суму боргу за період невиконання грошового зобов`язання, є правомірною та обгрунтованою. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості сума нарахувань по індексу інфляції за період з 21.03.2012 року (з дня набрання рішенням суду законної сили) по 18.06.2019 року становить 52\~159,71 грн. та 3% річних в сумі 7 120 грн. Позивачем проведено розрахунок суми нарахувань по індексу інфляції та 3% річних, з яким суд погоджується. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved