Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що він 29 лютого 2008 року придбав у власність житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS]. 29 квітня 2009 року позивач і відповідач [PERSON] уклали договір про поділ спільного майна подружжя, за яким земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS] було виділено в особисту приватну власність [PERSON] 7 червня 2011 року відповідач [PERSON] продала цю земельну ділянку відповідачу [PERSON] Про це позивачу стало відомо 6 жовтня 2011 року під час розгляду апеляційним судом Херсонської області цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про поділ спільного майна подружжя недійсним.Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 21.06.2012 р. у цивільній справі укладений [PERSON] і [PERSON] договір про поділ спільного майна подружжя від 29.04.2009 р. визнано недійсним. Позивач вважає, що за визнаним судом недійсним договором про поділ спільного майна подружжя від 29.04.2009 р. відповідач [PERSON] не набула права власності на земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS]. Позивач заперечує дійсність спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2011 р., оскільки вважає, що уклавши цей договір відповідачі порушили його право власності на предмет договору - земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав на підставах, викладених в позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. У судовому засіданні представник відповідачів позов не визнав, пославшись на законність спірного правочину, оскільки на момент його вчинення відповідач [PERSON] була одноосібною власницею земельної ділянки площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS] і тому мала право розпорядитися цим майном на свій розсуд. Третя особа у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник третьої особи позов не визнав, пославшись на законність спірного правочину. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін і третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 10 жовтня 1992 року до 15 листопада 2010 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. 29 лютого 2008 року за посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр. № 1264 договором купівлі-продажу позивач придбав у власність житловий будинок (з господарчими та побутовими будівлями і спорудами) та земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS]. 2 грудня 2008 року Херсонською міською радою було видано «Державний акт про право власності на земельну ділянку» Серія ЯЕ № 951908 у якому позивача вказано одноосібним власником земельної ділянки кадастровий номер 6510136300:28:002:0121, площею 0,0499 га, за адресою: [ADDRESS]. 29 квітня 2009 року [PERSON] і [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі уклали договір про поділ спільного майна подружжя, за яким земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS] було виділено в приватну власність відповідача [PERSON] Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр. № 1050 . 7 червня 2011 року відповідачі уклали спірний договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0499 га, за адресою: [ADDRESS] за 400 000 грн. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр. № 1526. У подальшому, набравшим законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 21 червня 2012 року по цивільній справі «Договір про поділ спільного майна подружжя» від 29.04.2009 р. було визнано недійсним. За нормою частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За нормою частини першої статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зваживши на вказані обставини та норми права, суд дійшов висновку, що за визнаним судом недійсним «Договором про поділ спільного майна подружжя» від 29.04.2009р. відповідач [PERSON] не набула права особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0499 га, кадастровий номер 6510136300:28:002:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Суд також дійшов висновку, що оскільки на момент укладення відповідачами 07 червня 2011 року спірного договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] не набула права власності на предмет цього договору - земельну ділянку площею 0,0499 га за адресою: [ADDRESS], то відчуження нею вказаної земельної ділянки на користь відповідача [PERSON] суперечить нормі статті 658 ЦК України, за якою право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Позивач заперечує дійсність спірного правочину, оскільки вважає, що уклавши спірний договір відповідачі порушили його майнові права, як власника предмета цього договору - земельної ділянки площею 0,0499 га, кадастровий №6510136300:28:002:0121, що за адресою: [ADDRESS]. За нормами частини першої і другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За нормою частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд дійшов висновку, що за встановлених обставин зміст спірного правочину суперечить нормі статті 658 ЦК України, що є підставою для застосування норм частини першої статті 203 ЦК України і частин першої, третьої статті 215 ЦК України та визнання цього правочину недійсним.

Outcome: approved