Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме рішенням Київської міської ради від 09.07.09 №880/1936 «Про передачу громадянці [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для цілей та за адресою вказаною рішенні. У подальшому 30.09.09 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності серії ЯЖ 912831 на вказану земельну ділянку, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації) 10.06.2010 за №04-7-02573.Згідно з «Програмою розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», затвердженої рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/3381, спірну земельну ділянку віднесено до озеленених територій загального користування м. Києва (існуючі парки). Спірну земельну ділянку передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, тобто для потреб не пов'язаних з рекреаційними. Крім того, у зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка згідно з «Програмою розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста» відносилась до озеленених територій загального користування м. Києва (існуючі парки), Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у висновку від 05.06.09 № 05-4578 вказано про доцільність до винесення проекту на розгляд сесії Київради, розглянути його на засіданні постійної комісії Київради з питань екологічної політики в частині, що стосується можливого впливу даного будівництва на стан цієї території та доцільності внесення змін до зазначеної Програми. Однак, вказані зауваження висновку органу земельних ресурсів не виконані, на засіданні постійної комісії Київради з питань екологічної політики проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки [PERSON] не розглядався, питання доцільності внесення змін до Програми розвитку зелених зон вказаною комісією не обговорювалось. ККО «Київзеленбуд» зміну цільового призначення спірної земельної ділянки та виключення її з переліку озеленених територій загального користування не погоджувало. Структурні підрозділи Міністерства охорони навколишнього природного середовища України є органами, що наділені повноваженнями щодо надання висновків, необхідних для вилучення (викупу), надання земельних ділянок в порядку, передбаченому ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України. Водночас, проект землеустрою [PERSON] погоджено Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради, який не відноситься до органів Мінприроди. Вибір земель для містобудівних потреб та надання висновків щодо передачі у власність або користування (оренду) земельних ділянок здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації. Містобудівна документація включає розроблення детального плану території. Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради у висновку від 25.05.09 №09-0922-В зазначалось про те, що замовник ініціює питання будівництва об'єкту на території, що не відповідає затвердженій містобудівній документації. Однак, детальний план території на спірну земельну ділянку, де був розташований парк та яка використовувалась для відпочинку населення, в порушення вимог ст. 39 Земельного кодексу України, ст. ст. 17, 19 Закону України «Про основи містобудування» та ст. 13 Закону України «Про планування та забудову територій» не розроблено та не затверджено. Обов'язкова державна експертиза проекту відведення земельної ділянки по [ADDRESS] не проведена. Звертаючись із заявою до Київської міської ради про надання земельної ділянки, [PERSON] не мала на меті отримання землі у приватну власність, а вказану заяву підписала за грошову винагороду. Крім того, про подальше відведення [PERSON] земельної ділянки останній нічого не відомо, дій щодо розроблення проекту відведення спірної земельної ділянки вона не вчиняла, договорів на його розробку з проектною організацією не укладала, а тому звернення [PERSON] до Київської міської ради є таким, що порушує публічний порядок, оскільки вчинено за відсутності волевиявлення на отримання земельної ділянки. Прокуратурою м. Києва зареєстровано кримінальне провадження за фактом шахрайства при відведенні земельних ділянок по [ADDRESS] за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. З огляду на викладене, оспорюване рішення Київської міської ради від 09.07.2009 № 880/1936 прийнято з порушенням вимог законодавства, а отже підлягає визнанню незаконним у судовому порядку. Просить суд відповідно до ст.ст. 14, 121 Конституції України,ст.ст. 16, 203, 215, 256, 328, 378 ЦК України, ст. ст. 51, 52, 118, 152 Земельного кодексу України визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 09.07.09 №880/1936, визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ912739 від 24.09.09, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.09.09 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912831 від 10.06.10, відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки на [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. [PERSON] позов визнала. Представник [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити. Київська міська рада про місце та час судового розгляду повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Київської міської ради від 09 липня 2009 року №880/1936 «Про передачу громадянці [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]. 24 вересня 2009 року на підставі зазначеного рішення Київської міської ради відповідачеві [PERSON], було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №912739. 30 вересня 2009 між [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №957, відповідно до умов якого [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер 8000000000:78:306:0023, яка знаходиться на [ADDRESS]. В подальшому 10 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у містах - не більше 0,10 гектара. У відповідності до ч. 1 ст. 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За положеннями ст. 9 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до вимог та в порядку, передбаченому ЗК України. Згідно зі ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Відповідно до ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Порядок погодження землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначений Тимчасовим порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року №457/1867 (в редакції рішення Київської міської ради від 28 травня 2009 року №547/1603). Цим порядком передбачено, що погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечує зацікавлена особа. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується Головним управлінням земельних ресурсів, Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), державними органами охорони навколишнього природного середовища у випадках, передбачених законодавством, органом охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічним органом, а також відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства. У висновку від 05 червня 2009 року №05-4578 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться на [ADDRESS], складеному Головним управлінням земельних ресурсів, зазначено, що вказана земельна ділянка розташована на землях, які Програмою розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепцією формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженою рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року №806/3381, включено до складу озеленених територій загального користування м. Києва (існуючі парки), тому Головне управління земельних ресурсів вважає за доцільне винести проект на розгляд сесії Київської міської ради та розглянути його на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань екологічної політики в частині, що стосується можливого впливу даного будівництва на стан цієї території та доцільності внесення змін до зазначеної Програми. Пунктами 5, 7 рішення Київської міської ради від 19 липня 2005 року №806/3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень у центральній частині міста», визначено, що землі зелених насаджень загального користування, також як і землі природно-заповідного, іншого природно-охоронного призначення та лісового фонду, підлягають комплексній охороні відповідно до законодавства та встановлених режимів їх використання. Використання територій зелених насаджень загального користування, проекти землеустрою яких розроблені та погоджені, здійснюється виключно для рекреаційних та суспільних потреб відповідно до законодавства. Земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст належать до земель рекреаційного призначення. На землях рекреаційного призначення заборонено діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель (ст. 51, 52 ЗК України). Всупереч наведеним законодавчим нормам земельна ділянка, що розташована на [ADDRESS], за рішенням Київської міської ради від 09 липня 2009 року №880/1936 була надана [PERSON] у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто для потреб не пов'язаних з рекреаційними. Крім того, не було враховано зауважень Головного управління земельних ресурсів, зазначених у висновку від 05 червня 2009 року №05-4578. Відповідно до висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 25 травня 2009 року №09-0922-В, замовник ініціює питання будівництва об'єкту на території, що не відповідає затвердженій містобудівній документації. Згідно ст. 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про планування і забудову територій» визначено, що планування територій здійснюється відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням зі спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури. Згідно положень ст. 13 Закону України «Про планування і забудову територій» детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає: розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Рішення про розроблення детальних планів території приймаються відповідними радами за поданням їх виконавчих органів, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Спеціально уповноважені органи з питань містобудування та архітектури відповідно до детального плану території подають висновки і пропозиції сільським, селищним, міським радам та їх виконавчим органам, Київській і Севастопольській міським державним адміністраціям для наступного прийняття рішень у межах повноважень, визначених законом, щодо: визначення земельних ділянок для розташування та будівництва об'єктів містобудування та іншого використання; вибору, вилучення (викупу), надання у власність або користування (оренду) земельних ділянок тощо. З наведеного вбачається, що вибір земель для містобудівних потреб та надання висновків щодо передачі у власність або користування (оренду) земельних ділянок здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації, яка у свою чергу включає розроблення детального плану території, чого зроблено не було. Крім того, згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» та ст. 118 ЗК України, обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Однак, всупереч цьому обов'язкова державна експертиза проекту відведення спірної земельної ділянки здійснена не була. Згідно. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядуваннясамоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, оскільки рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року №880/1936 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» ухвалено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому воно підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Однак, суд не приймає до уваги те, що нібито [PERSON] не мала на меті отримання землі у приватну власність, а заяву написала за грошову винагороду, оскільки 22.02.09 згідно довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], вона уповноважила [PERSON] бути представником у всіх державних, недержавних, громадських, господарських та інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, з усіх питань, пов'язаних з приватизацією на її ім'я земельної ділянки, площею 0,10 га, яка розташована в Оболонському районі м. Києва, з правом отримання будь-яких правовстановлюючих документів та довідок, в тому числі державного акту на право власності на цю земельну ділянку, а також в подальшому йому надається право від її імені продати, обміняти, передати у оренду найм) земельну ділянку. За вказаною довіреністю від імені [PERSON] і була продана [PERSON] спірна земельна ділянка. Довіреність [PERSON] від 22.02.09 відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірною, оскільки її недійсність прямо не встановлена законом та вона не визнана судом недійсною. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт на право власності на земельну ділянку видано [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 09.07.09 №880/1936, тобто посвідчує право [PERSON] на земельну ділянку, не є правочином, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні, оскільки право не може бути визнано недійсним - воно або є, або ні, тим що більше, що чинним законодавством це не передбачено. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Таким чином, на думку суду, при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.09.09 в момент його вчинення [PERSON] та [PERSON] дотримано вимог ст. 203 ЦК України, відсутні будь-які докази вважати інакше та як наслідок відсутні підстави для визнання його недійсним. Фактично [PERSON] відчужена земельна ділянка, однак вона не мала на це права, а тому позивачу необхідно пред'являти вимогу про витребування майна, а не про визнання недійсним договору купівлі-продажу, на що суд відповідно до ст. 10 ЦПК України звертав увагу представника позивача. Отже, враховуючи, що відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, а тому як наслідок і підстав для визнання недійсним державного акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912831 від 10.06.10, в тому числі і з підстав викладених вище, та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки на [ADDRESS] у суду не має. З викладеного, ст.ст. 1-11, 57-66, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial