Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06.04.2000 року він працював на ПАТ «Київський річковий порт». З 05.08.2013 року його було звільнено із займаної посади моториста-матроса відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. Посилається на те, що після звільнення відповідачем не було здійснено виплату заробітної плати в день його звільнення на загальну суму 8 864 гривні 44 копійки. В зв'язку з чим за його заявою Подільським районним судом м. Києва був виданий судовий наказ від 21.01.2014 року про стягнення з відповідача на його користь нарахованої ,але не виплаченої заробітної плати. На підставі вказаного судового наказу відповідачем виплачена була заборгованість по заробітній платі лише 24.03.2014 року. Оскільки повний розрахунок на день його звільнення не був, вважає має місце затримка розрахунку з 06.08.2013 року по 24.03.2014 року, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України. Зазначає , що враховуючи вищевикладені обставини мало місце прострочення виплати суми заробітної плати з простроченням на 161 день і тому за період з 06.08.2013 року по 24.03.2014 року середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить в загальній сумі 24 541 гривня 23 копійки. Представник позивача в судовому засіданні з урахуванням наданих заперечень відповідача уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму недоотриманої заробітної плати в розмірі 18 003, 62 грн. Представник відповідача в судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги позивача, просить суд їх задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Зі змісту ст. 174 ЦПК України вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вже зазначалося вище, представником відповідача зроблено усну заяву про визнання позову позивача. Судом встановлено, що зазначена заява не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову представнику відповідача відомі та зрозумілі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність прийняття заяви про визнання позову представником відповідача та задоволення позову. Крім того враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 115, 221, 232 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved