Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Скадовський морський торговельний порт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював в ДП «Скадовський морський торгівельний порт» на посаді моториста-матроса з 11.12.2013 року по 20.09.2019 року, звільнений наказом № 140-к від 19.09.2019 року. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив заробітну плату в день звільнення за період з 01.06.2019 року по 20.09.2019 року. Станом на 01.10.2019 заборгованість відповідача по заробітній платі перед ним склала 12112, 89 грн, що підтверджується виданою ним довідкою від 08.10.2019 року № 662. [PERSON] звернувся до суду за заявою про видачу судового наказу. Згідно довідки виданої відповідачем від 08.11.2019 року № 756 середньоденна заробітна плата позивача складає 105, 49 грн. Отже, за затримку розрахунку при звільненні з 20.09.2019 року до 11.11.2019 року (35 робочих днів) відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 3692, 15 грн. Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача на його користь 3692, 15 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 3000,00 грн. в рахунок компенсації завданої моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 19.11.2019 року провадження по вказаній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 04.12.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд. 27.12.2019 року позивач уточнив позовні вимоги та на підставі ст. 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11814, 88 грн, моральну шкоду в розмірі 3000, 00 грн, судовий збір в сумі 1536, 80 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1000, 00 грн. Позивач, його представник адвокат Охлопков О. І. в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач представника в судове засідання не направив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом відповідального працівника на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яким спрямовувалися ухвала про відкриття провадження з копією позову та судові виклики. Відзив на позов та інші клопотання до суду не подано. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 3 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 11.12.2013 року по 20.09.2019 року в ДП «Скадовський морський торговельний порт» на посаді моториста-матроса, згідно штатного розпису, звільнений на підставі наказу № 140-к від 19.09.2019 року, що підтверджується довідкою №661 від 08.10.2019. З довідок, виданих [PERSON] ДП «Скадовський морський торгівельний порт», вбачається, що станом на 01.10.2019 заборгованість відповідача перед ним по заробітній платі перед ним склала 12112, 89 грн., що підтверджується виданою довідкою від 08.10.2019 року № 662. Згідно довідки ДП «Скадовський морський торговельний порт» № 756 від 08.11.2019 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 105 грн, 49 грн. Отже, за затримку розрахунку при звільненні з 20.09.2019 року до 11.11.2019 року (35 робочих днів) відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 3692, 15 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, затримка розрахунку при звільненні з 20.09.2019 по 09.01.2020 складає 112 календарних днів, відповідно сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню розраховується наступним чином: 105, 49 грн х 112 днів та становить 11814, 88 грн. за відповідний період. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При вирішенні питання обґрунтованості позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України у постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під час судового розгляду встановлено, що діями відповідача було порушено права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано йому моральної шкоди, оскільки останній фактично був позбавлений можливості задовольняти необхідні життєві потреби. Разом з тим, враховуючи характер та тривалість страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди завищеним, таким, що не відповідає фактичним обставинам її заподіяння. За наведених обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню частково, в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу адвоката, сплачені позивачем в розмірі 1000,00 грн. та судовий збір підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial