Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за спожиту електичну енергію. В позові зазначив, що ВАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі особового рахунку [NUMBER] зобов'язалося постачати електричну енергію [PERSON], що мешкала за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідно до знятих показань приладу обліку за період з 20.10.2010 року по 13.06.2013 року відповідачами було спожито 5485 квт./год., плату за яку вони не внесли. Заборгованість за цей період складає 1592,47 грн. Посилаючись на вимоги ст. ст. 525, 526, 541 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, просили стгнути з відповідачів солідарно на свою користь 1592,47 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі, наполягає на його задоволенні та зазначила, що строк позовної давності пропустили через важкий фінансовий стан підприємства. Крім того, приймали міри щодо досудового врегулювання спору, а саме: 23.08.2012 року, 29.05.2012 року, 30.08.2013 року, 19.10.2013 року направляли відповідачам листи з вимогою погасити заборгованість у добровільному порядку, але докази направлення цих листів відсутні. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Поштова кореспонденція, яка направлялася відповідачу [PERSON] повернулась до суду з відміткою поштового відділення № 71: «За закінченням терміну зберігання». Від відповідачки [PERSON] надішли заперечення, у яких зазначено, що вона та її брат [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS], але з 1989 року по тепершній ча вона мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою голови квартального комітету. Особовий рахунок на споживання електричної енергії відкритий на ім'я її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Їй звісно про те, що деякий час її брат [PERSON] проживав у цьому будинку, але з 2011 року теж у ньому не живе, оскільки будинок знаходиться у нежилому стані (відсутне опалення). В нотаріальну контору з заявою прои прйняття спадщини після померлої матері вона не зверталася.. Ні вона, ні [PERSON] договір на споживання електричної енергії з ВАТ «Запоріжжяобленерго» не укладали. Оскільки останній платіж за спожиту електричну енергію був внесений ще у 2011 році, просила застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, , що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступне. Постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS], проводилося на підставі особового рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON] (а.с. 5). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Згідно довідки голови квартального комітету № 102, по [ADDRESS], ніхто не проживає. [PERSON] померла, [PERSON] живе у дружини, [PERSON] живе у чоловіка (а.с. 3). Як видно з розрахунку, за період з 20.10.2010 року по 13.06.2013 року заборгованість за спожиту електричну енергію, складає 1592,47 грн (а.с. 4). В силу ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено в судовому засіданні, останній платіж за спожиту електричну енергію здійснений 14.03.2011 року, тобто з цього часу почався перебіг строку позовної давності для позивача і закінчився 14.03.2014 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 29.04.2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції за № 4747 (а.с.1), тобто після спливу позовної дасвності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Посилання представника позивача на важкий фінансовий стан підприємства, як на причину пропуску позовної давності, суд вважає безпідставним та враховуючи заяву відповідачки [PERSON] про застосування позовної давності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed