Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення режиму окремого проживання для подружжя [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS] та [PERSON], [INFO], громадянина України, мешканця [ADDRESS], шлюб яких зареєстровано 22 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №18. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2011 року і мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу між сторонами постійно тривали напружені стосунки, які переростали у конфлікти, що врешті унеможливило спільне проживання сторін. З жовтня 2014 року сторони не підтримують подружні відносини та не ведуть спільного господарства. Малолітня дитина сторін проживає з відповідачем, якій позивач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Незважаючи на зазначені обставини, сторони не дійшли остаточного рішення щодо збереження сім'ї. На даний час розірвання шлюбу з відповідачем буде суперечити не лише інтересам сторін, кожен з яких бажає налагодження стосунків, а й інтересам малолітньої дитини сторін, у зв'язку з чим єдиним способом вирішення сімейних питань позивач вважає встановлення режиму окремого проживання. Крім цього, ухвалення рішення про встановлення режиму окремого застереже сторони від претензій на майно, нажите ними під час режиму окремого проживання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві і прохає його задовольнити. Прохає суд ухвалити рішення, яким встановити режим окремого проживання для подружжя [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS] та [PERSON], [INFO], громадянина України, мешканця [ADDRESS], шлюб яких зареєстровано 22 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №18. Окрім обставин, зазначених у обґрунтування позову, позивач, будучи допитаним у якості свідка під присягою, показав, що звертаючись з позовом про встановлення режиму окремого проживання подружжя, він не мав на меті вирішити таким чином будь-які свої майнові питання чи майнові питання своєї дружини. Упродовж тривалого часу сторони намагаються досягнути згоди у вирішенні сімейних питань, однак постійні конфлікти унеможливили врегулювання таких питань. Щоб уникнути подальше загострення конфліктної ситуації, сторони припинили подружні відносини і проживають у різних населених пунктах понад рік часу. У той же час ні позивач, ні відповідач не мають наміру створити інші сім'ї, спільно дбають про свою малолітню дитину. Позивач сподівається на те, що в подальшому сторони досягнуть взаєморозуміння і відновлять подружні відносини. Відповідач [PERSON] позов визнала і не заперечила проти його задоволення. Підтвердила обставини, зазначені позивачем у обґрунтування позову. Будучи допитаною під присягою у якості свідка показала, що з часу реєстрації шлюбу між сторонами постійно виникали конфлікти на ґрунті побутових питань. Дійти згоди з цих питань до теперішнього часу сторони не можуть. Щоб уникнути подальшого погіршення стосунків сторони вирішили жити окремо і понад рік часу кожен з сторін проживає у своїх батьків. Разом з тим, незважаючи на постійні непорозуміння та сварки, сторони дотримуються подружньої вірності, не мають наміру створювати інші сім'ї. Позивач є хорошим батьком, приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Відповідач сподівається на те, що сторони з часом зможуть відновити подружні стосунки, а завдяки встановлення режиму окремого проживання сторони уникнуть конфліктів, які виникали на ґрунті побутових проблем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Факт реєстрації шлюбу між сторонами у справі 22 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області доводиться відповідним свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ [NUMBER] від 22 січня 2011 року. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЕГ [NUMBER] сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік повинен утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Чоловік і жінка зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Згідно ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. В судовому засіданні встановлено, що сторони понад рік часу проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Вказана обставина доводиться довідкою Любитівської сільської ради Ковельського району №1502 від 03.11.2015 року та довідкою Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області №732 від 03 листопада 2015 року. (а.с.7,8). У ході судового розгляду також встановлено, що причиною, за якої сторони припинили проживати разом, стало те, що сторони не досягли спільних поглядів на шлюб та сім'ю, зокрема з питань вирішення побутових проблем, у вирішенні питання щодо розпорядження доходами кожного з подружжя. У той же час встановлено, що сторони не втратили остаточно почуття любові та поваги, мають спільну дитину, якою опікуються обоє у рівній мірі, бажають щоб дитина росла у повній сім'ї. Відтак, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу сторін є можливим, а режим окремого проживання подружжя буде сприяти уникненню конфліктів та налагодженню стосунків між сторонами. На підставі 15,30,60-62, 85, 212, 213, 215, 173,174,218 ЦПК України, ст. 119 СК України, суд

Outcome: approved