Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2008 року. Зазначає, що в даній квартирі зареєстровані, але не проживають відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які з кінця 2008 року виїхали з зазначеної квартири і теперішнє їх місце проживання позивачу не відоме, спільне господарство у сторін відсутнє, а реєстрація їх місця проживання у належній квартирі створює позивачу перешкоди в користування та розпорядженні власністю. \~ \~ \~ У зв`язку з цим позивач просить суд, визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 01.11.2019 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді від 04.12.2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначений розгляд справи по суті. У судове засідання позивач не з`явився, до початку розгляду справи по суті подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, відзив на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~Дослідивши матеріали,\~суд встановив,\~наступні фактичні\~обставини та\~відповідні ним\~правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.02.2008 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію №2314 від 03.10.2019 року виданої ТОВ «ТД Укрвторресурс», у даній квартирі зареєстровані семеро людей, а саме: позивач, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі з 2008 року не проживають в квартирі [ADDRESS] без поважних причин, що підтверджується актом від 17.10.2019 року , який складений комісією з жителів будинку та затверджено директором ТОВ «ТД Укрвторресурс» \~ Норми права, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. З ч. 1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З ч. 2 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вселились у спірну квартиру як члени сім`ї власника житлового будинку і набули право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Однак [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом тривалого часу спільним побутом із позивачем не пов`язані, спільного господарства не ведуть, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. та від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved