Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що домоволодіння по вул.Максима Кривоноса,13, м.Черкаси належить на праві власності позивачу (107/200), [PERSON] (37/100), [PERSON]М.(19/200). Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.11.1957 року № 1507 за домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м., загальна площа по фактичному користуванню 1778 кв.м. Під час розгляду цивільної справи № 712/11564/14-ц за позовом [PERSON] про поділ житлового будинку позивач дізнався, що рішенням Черкаської міської ради № 4-396 від 20.12.2013р. відповідачці надана у власність земельна ділянка 370 кв.м у власність та 288 кв.м в оренду на 5 років, всього 658 кв.м. Зазначає, що вказане рішення прийняте з порушенням закону та прав позивача на користування земельною ділянкою, внаслідок введення його в оману при нотаріальному посвідченні заяви про розподіл ділянки від 05.09.2012р., при приватизації відповідачка безпідставно збільшила розмір належної їй ділянки за рахунок позивача. Просить суд визнати недійсним розподіл земельної ділянки площею ДП «Міський земльно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» згідно з нотаріально посвідченою заявою від 05.09.2012 року, скасувати рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року № 4-396 «Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність та оренду [PERSON] по вул.Максима Кривоноса,13, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0370 га, кадастровий номер 7110136700:03:004:0228, зареєстровано реєстраційною службою Черкаського обласного управління юстиції Черкаської області за [PERSON], реєстраційний номер 342294271101 від 17.04.2014 року та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0288 га кадастровийномер 7110136700:03:004:0229 зареєстрованою службою Черкського обласного управління юстиції Черкаької області за [PERSON], реєстраційний номер 345246871101 від 23.04.2014 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив суд позов задоволити. Вказував, що спірне рішення суперечить рішенню № 1507 від 15.11.1957р. про закріплення 600 кв.м., оскільки [PERSON] у власність могло бути передано тільки 600*37/100 = 222 кв.м земельної ділянки, також з урахуванням фактичної площі ділянки у співвласників [PERSON] та [PERSON] повинно перебувати 1778*63/100=1120 кв.м, однак фактично перебуває 1104 кв.м, чим зменшено площу з вини [PERSON] на 16 кв.м. Крім того, приватизація ділянки відповідачкою здійснена без погодження меж з позивачем як суміжним користувачем, так як у підписаному позивачем акті погодження меж від 06.07.2012р. площі співвласників не були вказані, у нотаріуса позивач підписав заяву від 05.09.2012р., в якій надав на проведення обмірів, будучи введеним в оману обіцянкою відповідачки виплатити кошти за надвірні споруди, однак в подальшому кошти позивачу виплачені не були та ніяких обмірів не проводилось. Внаслідок приватизації позивачу створені перешкоди у користуванні спільними надвірними спорудами гаражем Л, сараями Ж,Е, які розташовані на належній [PERSON] ділянці. Просив позов задоволити. Представники відповідачки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилались на те, що спірне рішення прийняте без порушень закону, у межах компетенції міської ради, яка здійснює розпорядження ділянками комунальної власності, за погодженням з позивачем як суміжним землекористувачем, який добровільно підписав акт погодження меж та нотаріально посвідчену заяву про погодження розміру ділянки відповідачки 658 кв.м, межі якої співпадали з існуючою огорожею та відображали порядок користування земельною ділянкою, який фактично склався, позивач з моменту набуття права власності з 1998 року не предявляв претензій до розміру та меж ділянки [PERSON], спору щодо розміру та меж ділянки відповідачки між сторонами не було, позивач у нотаріально посвідченій заяві погодився з її розміром, проект землеустрою розроблений у встановленому законом порядку та отримав позитивні висновки компетентних служб. На момент ухвалення спірного рішення 20.12.2013р. загальна площа домоволодіння становила 1778 кв.м, з яких 600 кв.м були закріплені рішенням 1957 року в постійне користування, решта площі 1178 кв.м не була закріплена, але перебувала у фактичному користуванні співвласників з 1953 року та рішень про її вилучення не виносилось. За рішенням міської ради як власника земельної ділянки із загальної площі у власність позивачки передана ділянка в межах норми приватизації на будинок 1000 кв.м пропорційно її частки у праві власності 1000*37/100=370 кв.м, а 658 370 = 288 кв.м передана в оренду, тому заперечували порушення прав позивача на користування ділянкою. Також заперечували розташування на належній відповідачці ділянці спільних з відповідачем будь-яких надвірних споруд, оскільки дозвіл на будівництво гаражу був наданий після виникнення спільної власності співвласнику на той час [PERSON], спадкоємцем якого є [PERSON], сараї будувались відповідачкою та введені в експлуатацію в 2015 році, жодного відношеня до даних господарських будівель позивач не має та ніколи ними не користувався. Просили відмовити у задоволенні позову. Представник ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала порушення передбаченого законом порядку при розробленні проекту землеустрою щодо відведення відповідачці ділянок у власність та користування, межі якої були погоджені у присутності позивача, також розподіл площ підтверджений нотаріально посвідченою заявою співвласників, проект землеустрою розроблений на підставі земельної кадастрової документації та отримав позитивні висновки компетентних служб, після чого винесений на розгляд міської ради, просила відмовити у задоволенні позову. Представник Черкаської міської ради, відповідач [PERSON], представник реєстраційної служби в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Ст. 41 Конституції визначає, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень міської ради у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад. Відповіднод до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.г) ч.1 ст. 121 ЗК України\~ громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визначається недійсним. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування у випадку суперечності його актам цивільного законодавства і порушення цивільних прав та інтересів (п.2 ст.16, ст.21 ЦК України). Як вбачається з матеріалів матеріалів квартальної зйомки 1953р. в інвентаризаційній справі на домоволодіння, розмір земельної ділянки [PERSON] по вул.Мостова,38 (нині [PERSON],13) по фактичному користуванню складав 1778 кв.м на підставі плану на забудову від 26.12.1945 р. № 2207, виданого Черкаською проектною конторою міськвиконкому без оформлення договору на забудову ділянки. Рішенням міськвиконкому № 963-б від 15.12.1955р. затверджений обмір земель у забудованому кварталі № 22-23 м.Черкаси. 02.08.1957р. прийняте рішення № 1088 «Про оформлення права власності на домоволодіння № 48 по вул.Мостовій». Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1507 від 15.11.1957р. виділено [PERSON] земельну ділянку по вул.Мостовій,48 площею 600 кв.м. 15.01.1958р. оформлений договір про надання у безстрокове користування [PERSON] земельної ділянки 600 кв.м, на підставі якого право власності на домоволодіння було зареєстроване за [PERSON] Спільна часткова власність на домоволодіння виникла в звязку з даруванням на підставі договору дарування від 26.07.1967р. [PERSON] 37/100 частину [PERSON], спадкоємцем якого є [PERSON] На підставі договору дарування від 24.12.1970р. [PERSON] 19/100 частини подарував [PERSON], спадкоємцями якої по 19/200 є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Після смерті [PERSON] належну йому 11/25 ( або 44/100) частину домоволодіння успакував позивач [PERSON] Таким чином, власниками домоволодіння є позивач [PERSON] у частці 107/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.07.1998 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р., [PERSON] - 37/100 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2004р., відповідач [PERSON] 19/200 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р. 25.04.2012р. [PERSON] звернулась до Черкаської міської ради з заявою про надання у власність земельної ділянки площею 370 кв.м у власність та в оренду 288 кв.м по вул.М.Кривоноса,13, м.Черкаси, рішенням Черкаської міської ради № 3-975 від 14.06.2012р. наданий дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 658 кв.м. Проект землеустрою щодо відведення ділянки розроблений ДП «Міський земельно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» (ліцензія АГ № 579525 від 24.02.2012р.). 06.07.2012р. акт визначення та погодження меж земельної ділянки [PERSON] по вул.М.Кривоноса,13, м.Черкаси підписаний суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], відповідно до вказаного акту межові знаки співпадають з існуючою огорожею, суміжні землекористувачі претензій при встановленні меж земельної ділянки не заявляють. 05.09.2012р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], відповідно до якої підписанти надали згоду на визначення і погодження розміру земельної ділянки по вул.Максима Кривоноса,13 загальної площі 1771 кв.м, з них площа земельної ділянки [PERSON] 658 кв.м, площа земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] 1113,0 кв.м.,що зареєстровано у реєстрі за № 6025-6027. Рішенням Черкаської міської ради від 20.12.2013 року № 4-396 [PERSON] по вул.Максима Кривоноса,13 земельна ділянка площею 0,0370 га надана у власність, кадастровий номер 7110136700:03:004:0228, земельна ділянка площею 0,0288 га надана в оренду на пять років кадастровий номер 7110136700:03:004:0229. На підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2014р. здійснена державна реєстрація вказаних ділянок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2014р. Відповідно до плану Черкаської регіональної філії центру ДЗК, в даний час по фактичному користуванню у співвласників [PERSON] та [PERSON] перебуває 1104 кв.м. В 2014 році [PERSON] зернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ будинку та надвірних споруд. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 09.10.2014р. у справі № 712/11564/14-ц відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON], в звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом у самостійному провадженні. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23.07.2015р. відмовлено у задоволенні позову за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл житлового будинку та споруд. Судом встановлено, що провести виділ частки 19/200, яка по площі будинку становить 13,3 кв.м. в межах існуючої забудови при нижній межі площі однокімнатної квартири 30 кв.м. не надається можливим. Встановлено, що кожна із сторін користується та володіє тією частиною спадкового майна, яке перейшло їм відповідно до свідоцтв про спадщину за заповітом та законом, що між співвласниками [PERSON] та [PERSON], [PERSON] фактично склалося користування будинком і господарськими будівлями та спорудами а також земельною ділянкою, на якій ці будівлі розташовані. Дані дві частини будинковолодіння огороджені та мають окремі виходи на вул. [PERSON], водо- та електропостачання на кожній із половин окреме. Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи про порушення закону та прав позивача внаслідок прийняття рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року № 4-396 про передачу [PERSON] по вул.Максима Кривоноса,13 земельна ділянка площею 0,0370 га у власність та 0,0288 га в оренду на пять років, виходячи з наступного. Погодження меж земельної ділянки згідно ст. 198 ЗК України здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки з боку суміжних землекористувачів.\~\~Саме по собі непогодження меж суміжним користувачем не може мати такі наслідки як неможливість оформити землевпорядну документацію для набуття права власності на ділянку. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ст.107 ЗК України). Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів № 43 від 04.05.99р. із змінами та доповненнями в редакції чинній на момент виготовлення проекту землеустрою з відведення ділянки відповідачці, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містила вимог погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками землі та землекористувачами. На момент ухвалення спірного рішення наказ № 43 від 04.05.1999р. втратив чинність на підставі Наказу N 404 від 03.07.2013р. Передача у власність або користування земельної ділянки проводиться за рішенням органу місцевого самоврядування. Відмова суміжного землекористувача у підписанні акту погодження меж для приватизації земельної ділянки не передбачена законом як підстава для відмови у вирішенні питання приватизації земельної ділянки. Таким чином, земельним законодавством не передбачено надання в обовязковому порядку погодження землекористувачем меж суміжної земельної ділянки, відмова в чому не передбачена законом підставою для відмови у приватизації ділянки, однак потребує урахування органом місцевого самоврядування при розгляді питання про приватизацію земельної ділянки, до компетенції якого відноситься розпорядження ділянками комунальної власності та встановлення меж суміжного користування громадян для недопущення порушення та обмеження без законних підстав прав та законних інтересів власників та користувачів земельних ділянок. Встановлено, що проект землеустрою щодо відведення відповідачці ділянки розроблений на підставі даних земельно-кадастрової документації землевпорядною організацією, яка отримала у встановленому законом порядку ліцензію на здійснення землевпорядних робіт. Згідно з вказаним проектом, загальна площа домоволодіння по вул.Максима Кривоноса,13, становить 0,1778 га, з них площею 0,600 га закріплялась за домоволодінням рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради 1957 року, а площею 0,1178 га це землі Черкаської міської ради, не надані у власність та користування. Вказаний проект погоджений управлінням Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області, управлінням планування та архітектури департаменту містобудування Черкаської міської ради, службою охорони культурної спадщини. У складі проекту з землеустрою наявні підписаний позивачем акт встановлення та погодження меж земельної ділянки від 06.07.2012р., у вказаному акті відображено розташування надвірних споруд та розташування меж відносно них, які співпадали з існуючою огорожею, щодо якої позивач заперечень не не мав, при складанні акту претензій позивач не висловлював. Також позивач підтвердив свою згоду на визначення та погодження розміру земельної ділянки 658,0 кв.м [PERSON] та 1113,0 кв.м [PERSON], [PERSON], підписавши відповідну нотаріально посвідчену заяву від 05.09.2012 року, що спростовує посилання позивача про те, що приватизація ділянки відповідачкою відбулась без погодження меж з суміжним користувачем. Доводи позивача про те, що нотаріально посвідчену заяву позивач підписав, будучи введеним в оману обіцянкою відповідачки виплатити кошти та підписанням вказаної зави лише погодився на проведення обмірів, суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, виходячи з наступного. \~Відповідно до вимог ст. 203 ЦПК України\~\~ зміст правочину\~\~не може суперечити\~\~Цивільному кодексу, актам\~\~цивільного законодавства, а також\~\~моральним засадам\~\~суспільства.\~\~Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати\~\~необхідний\~\~обсяг цивільної\~\~дієздатності; волевиявлення учасника правочину\~\~має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання\~\~правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно\~\~ввела\~\~другу сторону\~\~в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.\~\~Згідно роз'яснень, викладених в\~\~Постанові Пленуму\~\~Верховного суду України\~\~№ 9 від\~\~06.11.2009 року «Про судову практику розгляду\~\~цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~\~правочин визнається\~\~вчиненим під впливом\~\~обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення\~\~правочину, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.\~\~Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести\~\~особа, яка діяла під впливом\~\~обману. Обман щодо\~\~мотивів правочину\~\~не має істотного значення. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту обману чи наявності умислу в діях відповідачки на введення його в оману при підписанні заяви про погодження розмірів ділянок. \~В присутності нотаріуса позивач добровліьно поставив на заяві свій підпис, не будучи обмеженим у дієздатності, маючи вищу освіту, за відсутністю фізичних чи психічних вад, що могли перешкодити правильно сприйняти зміст вказаної заяви, який однозначно стосувався погодження розміру ділянки [PERSON] 658 кв.м та не містила будь-яких зобовзань на користь позивача чи посилань про подальші обміри. Домовленість має первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільний розподіл ділянки, порядок користування ділянкою може встановити суд. Разом з тим, з моменту набуття права власності з 1998 року позивач не звертався до суду з позовом з приводу спору з відповідачкою щодо користування ділянкою чи створення перешкод у користуванні надвірними спорудами, що також підтверджує відсутність відповідного спору на момент ухвалення спірного рішення. Що стосується посилання позивача на те, що з 658 кв.м у власність відповідачки могло бути передане лише 222 кв.м пропорцінйо її частки у межах закріпленої у 1957 році площі 600 кв.м, суд враховує, що міська рада наділена законом повноваженнями власника у розпорядженні земельними ділянками комунальної власності та при здійснення цих повноважень вправі надавати у власність і користування земельні ділянки, не допускаючи при цьому порушення землевласників та землекористувачів. Встановлено, що з 1953 року фактично займана власниками домоволодіння по вул.Мостова,38, м.Черкаси складає 1778 кв.м, з яких у 1957 році 600 кв.м закріплено на праві постійного користування, однак щодо решти площі органом місцевого самоврядування не приймалось рішення про їх вилучення чи надання у користування іншим землекористувачам. Таким чином кожен з співвласників у рівній мірі мав право звернутись до міської ради про вирішення питання про надання ділянки у власність чи користування в межах передбачених законом норм та на момент звернення відповідачки з таким зверненням від інших власників таких звернень зареєстровано не було, у фактичному користувнані позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]М.в даний час 1104 кв.м, що перевищує площу 1000*63/100 = 635 кв.м, пропорційну їх сукупній частці 63/100 у межах норми приватизації 1000 кв.м на будинок. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для обмеження міської ради у вирішенні заяви [PERSON] про надання їй у власність 370 кв.м (1000 кв.м*37/100) пропорційно її ідеальної частки 37/100 у межах передбаченої законом норми приватизації для житлового будинку 1000 кв.м, виходячи з загальної фактичної площі домоволодіння 1778 кв.м. Також плоша у користуванні позивача 1104 кв.м перебільшує 600 кв.м, закріплених у 1957 році за цілим будинком на праві постійного користування, що спростовує доводи позивача про порушення його права на користування ділянкою. Посилання позивача на наявність у нього права на захист користування ділянкою понад закріплених за домоволодіння 600 кв.м не ґрунтуються на законі, оскільки право користування ділянкою комунальної власності у громадян виникає виключно на підставі рішень органу місцевого ради. Також зібраними у справі доказами спростовані посилання представника позивача про належність позивачу [PERSON] надвірних споруд на території належної [PERSON] земельної ділянки. Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що самим по собі описом складових домоволодіння у свідоцтвах позивача про право на спадщину встановлено належність позивачу частки у праві власності на розташовані на ділянці відповідачці гараж Л, сараї Ж, Є, оскільки такі доводи суперечать змісту вказаних правовстановлюючих документів, у яких вказані ідеальні частки позивача у праві власності на спільне майно, яку позивач набув в порядку спадкування в тому обсязі, який існував у спадкодавця. 22.07.1998р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 26.12.1995р., відповідно до якого спадкове майно складалось з 11/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що належали померлому на підставі договору на право забудови від 15.01.1958р. Житловий будинок житловою площею 57,6 кв.м, надвірні споруди сараї В,Е,Ж, льохи Г,Д, вбиральні З, Н, М, гараж Л, огорожа під 1-5,8, водоколонки 6,8, замощення І. 21.07.2003р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 08.12.2002р., на 19/200 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, які належали померлій на підставі договору дарування від 24.12.1970р. Житловий будинок житловою площею 58,6 кв.м, надвірні споруди сараї В,Е,Ж, льохи Г,Д, вбиральні З, Н, М, гараж Л, огорожа під 1-5,8, водо колонки 6,7, замощення І. 11.09.2003р. позивач зареєстрував право власності на 19/200 частини домоволодіння. Право власності на підставі вказаного свідоцтва зареєстрував згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2003р. Таким чином, для визначення, які надвірні споруди увійшли до спадкового майна, необхідно дослідити, які надвірні споруди належали на праві власності спадкодавцю саме на момент відкриття спадщини, на якій підставі спадкодавець набув на них права власності за життя на підставі правочину чи внаслідок створення даного майна (будівництва) з моменту введення в експлуатацію, а не виходити з наявних складових домоволодіння на момент видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи видно, що рішенням Соснівського виконкому від 21.02.1979р. дозвіл на розміщення гаража Л по вул.Мостовій,48 наданий [PERSON] Будівництво, перебудова сараїв Ж,Е фіксувались даними технічної інвентаризації з 1981 року із зміною їх розмірів та місця розташування, відповідно до технічного паспорту від 16.04.2004р. сараї Ж,Е та гараж Л відображені як самочинно перебудовані. Згідно з декларацією від 04.12.2015р. перебудовані сараї Т, У, баня Ц введені в експлуатацією [PERSON] Отже, після виникнення у 1967 р. часткової власності [PERSON] ( [PERSON], [PERSON]М.) та [PERSON] ( [PERSON]О.) кожен з співвласників здійснював за свій рахунок будівництво та перебудову надвірних споруд, що також підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 25/СЕ-14 від 11.02.2015р. у справі № 712/11564/14-ц. Позивачем не надано доказів про набуття власності внаслідок будівництва гаража Л, сараїв Ж,Є ним чи спадкодавцями [PERSON], [PERSON], отже документально не підтверджено набуття в установленому законом порядку права власності позивача на вказані господарські будівлі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки спірне рішення прийняте без порушень закону, у межах компетенції міської ради, яка здійснює розпорядження ділянками комунальної власності, передбачений законом, без порушень прав позивача як суміжного землекористувача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed