Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу витрат по сплаті страхового відшкодування в сумі 8340 гривень 70 копійок. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 листопада 2010 року між сторонами у справі був укладений трудовий договір, який був зареєстрований в Дніпропетровському районному центрі занятості та Дніпропетровському МДПІ за яким відповідач був прийнятий на посаду водія автомобіля, що належав позивачу. 18 грудня 2010 року на 118 км + 300 м автодороги Решетилівка-Дніпропетровськ сталася ДТП за участю автомобіля ДАФ 95 ХФ реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Рено Преміум» реєстраційний номер [NUMBER], який стояв на стоянці, у вчиненні якого постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року було визнано [PERSON] та застосовано до нього згідно ст.124 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до договору - полісу №19-G-0368287 добровільного страхування транспортного засобу від 14 вересня 2010 року цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану пошкодженням, знищенням або втратою автомобіля «Рено Преміум», реєстраційний номер [NUMBER], було застраховано у відкритому акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Дженерелі - Гарант», правонаступником якого є ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», яка і сплатила страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля. Оскільки відповідач, з вини якого була заподіяна вказана шкода, відповідно до положень п.2 ст.1187 ЦК України відмовився її відшкодувати, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року по справі №904/9842/13 з ФОП [PERSON] було стягнуто 6 620 гривень страхового відшкодування, яке було виплачено ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» відповідно до договору-полісу №19-G-0368287 добровільного страхування транспортного засобу від 14 вересня 2010 року, а також 1 720 гривень 50 копійок судових витрат, які в загальній сумі 8340 гривень 70 копійок були ним сплачені в межах виконавчого провадження №43219884. Після виконання зазначеного рішення суду позивач направив відповідачу письмову претензію на зазначену суму, яка залишилась без відповіді, в зв'язку з чим він змушений звернутися з позовом до суду. Прохав, з посиланням на п.1 ст.1191 ЦК України сплачену ним суму відшкодування в розмірі 8 340 гривень 70 копійок стягнути з відповідача, оскільки матеріальна шкода була заподіяна саме з його вини, а тому повинна бути відшкодована ним, але відповідач відмовився це робити. Позивач ФОП [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та прохали його задовольнити, оскільки після виплати за рішенням суду замість відповідача спричиненої внаслідок ДТП шкоди застрахованому автомобілю, до позивача перейшло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, надавши і письмові заперечення проти позову (а.с.27-29), що правовідносини, що є предметом спору у даній справі, регулюються нормами Кодексу законів про працю, а не в порядку, передбаченому п.2 ст.1187 та ч.1 ст.1191 ЦК України, відповідно до положень яких передбачено право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, заподіяну іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. В той же час, відповідач [PERSON] знаходився з позивачем в трудових правовідносинах, з ним не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, в зв'язку з чим його відповідальність як працівника за спричинену винними протиправними діями шкоду наступає відповідно до вимог ст.130 та ст.134 КЗпП України лише в межах середньомісячної заробітної плати, але оскільки позивачем така довідка суду не надана, то відсутні підстави для покладення на відповідача і обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі середньомісячного заробітку. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.19) в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за його відсутності, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник з усіма повноваженнями сторони у справі відповідно до письмового договору на представництво інтересів від 23 жовтня 2014 року (а.с.23-24) . Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін и кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи у межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 01 листопада 2010 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений на невизначений строк трудовий договір, який був зареєстрований в Дніпропетровському районному центрі занятості та Дніпропетровському МДПІ, та який було розірвано 31 березня 2011 року (а.с.5). За даним трудовим договором відповідач [PERSON] був прийнятий на посаду водія автомобіля ПП [PERSON] (а.с.5 ). В період дії трудового договору 18 грудня 2010 року на 118 км + 300 м автодороги Решетилівка-Дніпропетровськ сталася ДТП за участю автомобіля ДАФ 95 ХФ реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Рено Преміум», реєстраційний номер [NUMBER], який стояв на стоянці, у вчиненні якого постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року, яка набрала законної сили, було визнано [PERSON] та застосовано до нього згідно ст.124 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до договору - полісу №19-G-0368287 добровільного страхування транспортного засобу від 14 вересня 2010 року цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану пошкодженням, знищенням або втратою автомобіля «Рено Преміум», реєстраційний номер [NUMBER], було застраховано у відкритому акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Дженерелі - Гарант», правонаступником якого є ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», яка і сплатила страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року по справі №904/9842/13 за позовом ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» до ФОП [PERSON], третя особа - [PERSON] з позивача у даній цивільній справі - ФОП [PERSON] було стягнуто 6 620 гривень страхового відшкодування, яке було виплачено ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» вигодонабувачу за договором №19-G-0368287 добровільного страхування транспортного засобу від 14 вересня 2010 року ТОВ «Кредит Європа Лізинг», а також стягнуто 1 720 гривень 50 копійок судових витрат (а.с.7-8), а відповідно до ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 25 липня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/9842/13 було закінчено у зв'язку з виконанням боржником - ФОП [PERSON] виконавчого документу в повному обсязі та у зв'язку зі сплатою стягнутих за рішенням суду 8340 гривень 70 копійок (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У зв'язку зі сплатою за рішенням суду страхового відшкодування до позивача ФОП [PERSON], який здійснив цю виплату, переходить право вимоги до винної особи, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а оскільки винною стороною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано саме відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом, то вказане свідчить про те, що до позивача переходить право вимоги до особи, яку за постановою суду визнано винною у скоєнні ДТП, на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в сумі 6 620 гривень, та не виникає такого права на суму 1 720 гривень 50 копійок, оскільки ця сума є судовим збором, стягнутим з позивача у зв'язку із задоволенням позову за судовим рішенням, а не сумою відшкодування, яку сплатив позивач. Таким чином, суд з урахуванням зазначених в позовній заяві правових підстав та досліджених в судовому засіданні доказів приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування в сумі 6 620 гривень, а в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення судових витрат в розмірі 1720 гривень 50 копійок необхідно відмовити, оскільки позовні вимоги в цій частині позивачем необґрунтовані відповідно до вимог закону. У зв'язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial