Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 26 лютого 2011 року він з [PERSON] уклав договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., відповідно до якого він став власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], однак ним не було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно. Після укладання вказаної угоди йому стало відомо, що постановою державного виконавця відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області № 13366253 від 11 грудня 2012 року на вказаний житловий будинок накладений арешт, відповідно до виконавчого листа Новоселицького районного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 16953 гривні 76 копійок, судового збору в розмірі 169 гривень 54 копійки та витрат на ІТЗ 120 гривень. Оскільки вказана обставина перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, просив звільнити з-під арешту житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій просив відмовити у позові. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Представник Новоселицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області позов не визнав, посилаючись на те, що на момент накладення арешту право власності на житловий будинок по [ADDRESS], не було зареєстровано за позивачем, накладений державним виконавцем арешт на майно був правомірний, у зв'язку із чим, вважає, що підстав для звільнення вказаного майна з під арешту не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., відповідно до якого позивач став власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Відповідно до рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2011 року був виданий виконавчий лист № 2-32 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 16953 гривні 76 копійок, судового збору в розмірі 169 гривень 54 копійки та витрат на ІТЗ 120 гривень. Постановою державного виконавця від 13 жовтня 2011 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 29170131. При виконанні вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця № 13366253 від 11 грудня 2012 року на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] та належав [PERSON] був накладений арешт. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ст. 59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Також відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року Про судову практику в цивільних справах «Про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. З роз'яснень, викладених у п.п. 2, 8 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» слідує, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов'язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З наявної у справі довідки реєстратора Новоселицької райдержадміністрації вбачається, що на час судового розгляду право власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] зареєстровано за позивачем. Враховуючи, що арештований житловий будинок по [ADDRESS] є власністю [PERSON], який внаслідок накладеного арешту позбавлений можливості вільно користуватися, розпоряджатися своїм майно та він не є учасником правовідносин по виконавчому провадженню та не несе відповідальність за зобов'язаннями [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог та звільнення житлового будинку з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця від 11 грудня 2012 року. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦК України з відповідачів на користь позивача слід пропорційно стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі ст.ст. 204, 319, 321, 328, 334, 391, 396 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд

Outcome: approved