Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно зам набувальною давністю. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 28.04.1990 по 14.10.2000 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] було повернуто прізвище [PERSON]. Під час перебування у шлюбі вони приватизували квартиру [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхала за межі Луцька, її місце проживання невідоме, з 2000 року в квартиру вона не поверталась. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.08.2017 року [PERSON] визнано безвісно відсутньою. Даним рішенням суду встановлено, що початком безвісної відсутності [PERSON] є жовтень 2000 року час останніх відомостей про неї. Протягом періоду з жовтня 2000 року і по даний час він постійно проживає в [INFO]. Також, зазначає, що з жовтня 2000 року він відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, належним бувшій дружині та ніколи не створював їй перешкод в користуванні, володінні чи розпорядженні квартирою. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на ? частки квартири [ADDRESS], належну [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2000 року, виданого на підставі розпорядження Луцької міської ради від 02.03.2000 року № 402. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити.\~\~ Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просив суд справу розглядати без його участі. Суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих суду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.47 Конституції України, ст.ст.39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Судом встановлено, що з 28.04.1990 по 14.10.2000 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] було повернуто прізвище [PERSON]. Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхала за межі Луцька, її місце проживання невідоме, з 2000 року в квартиру вона не поверталась. Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.03.2000 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.08.2017 року [PERSON] визнано безвісно відсутньою. Даним рішенням суду встановлено, що початком безвісної відсутності [PERSON] є жовтень 2000 року час останніх відомостей про неї. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Норми ст. 344 ЦК України 2004 року про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України 2004 року. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що протягом останніх 17 років позивач проживає в [INFO]. За вказаною адресою веде домашнє господарство, підтримує квартиру в належному стані та оплачує комунальні послуги. Зазначена квартира належить в рівних частках по 1/2 йому та його колишній дружині [PERSON] Отже, протягом останніх 17 років, тобто з жовтня 2000 року, позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою № 69 по вул. Черняховського, 1, в м. Луцьку Волинської області, і відповідно, на підставі ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно в порядку набувальної давності. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами, поясненнями свідків, є достовірними і сумніву у суду не викликають, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.11, 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved