Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2019 року між ним, як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір позики, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Петренко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1914, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача кошти в сумі 1000000,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ на день укладення даної угоди, становило 39720 доларів 87 центів США, зі строком повернення до 20.02.2021 року. У встановлений договором строк відповідач грошові кошти не повернув. Позивачем, в травні 2021 року направлялася відповідачу вимогу щодо повернення коштів. Однак грошові кошти повернуті не були. У зв`язку з тим, що грошові кошти у строки обумовлені договором повернуті не були, позивач просив стягнути їх з відповідача з урахуванням 3% річних в сумі 1006739,73 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що про судове засідання, яке призначено на 28.10.2021 року, йому стало відомо 27.10.2021 року. Зазначив, що він має бажання скористався правничою допомогою, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи. Однак, суд вважає вказане клопотання необґрунтованим, оскільки відповідачем не надано доказів підтверджуючих отримання ним судової повістки 27.10.2021 року (трекінг укрпошти, тощо) Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони в справі повідомлялися про день та час слухання справи належним чином, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідача. Крім того, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Петренко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1914. Відповідно до п. 1 договору позики від 20.08.2019 року, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові кошти в сумі 1000000,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ на день укладення даної угоди становить 39720 доларів США 87 центів. Передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Факт підписання договору позичальником свідчить про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання. Положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Велика Палата Верховного Суду у неодноразовій судовій практиці звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір». Отже, з огляду на вищевикладені правові норми, суд приходить до висновку, що між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником, було укладено договір позики від 20.08.2019 року, абзацом 2 пункту 1 якого посвідчується факт передання позикодавцем у власність позичальнику грошових коштів у розмірі 1000000,00 грн. до підписання цього договору, що сторони підтвердили, проставивши свій підпис під таким договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 20.08.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Відповідно до умов договору, пункт 3, повернення коштів повинно підтверджуватись розпискою позикодавця. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув у встановлений договором строк суму позики позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1000000,00 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 6739,73 грн., на що слід зазначити наступне. Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. У частині другій статті 625 Цивільного кодексу України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі . Встановлено, що боржник не виконав взяті на себе за договором позики від 20.08.2019 року зобов`язання, грошові кошти у розмірі позики на загальну суму 1000000,00 грн. не поверну, тому є підстави стягнення заборгованості в судовому порядку, з урахуванням 3% річних у розмірі 6739 грн.73 коп. розрахованих за невиконання відповідачем Договору позики за період з 20.02.2019 року по 13.05.2021 року включно. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Борговий період з 21.02.2021 року по 13.05.2021 року. Сума боргу 1000000,00 грн. Дата початку нарахування:21.02.2021. Дата закінчення нарахування:13.05.2021. Відсоткова ставка:3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 21.02.202113.05.2021821000000.0036739.73 Всього: 82 6739.73 Отже, всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 21.02.2021 року по 13.05.2021 року складає 6739,73 грн. Згідно ч. 1 ст. 76 України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики достовірно встановлений судом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору 10067,00 грн. за подання позову до суду.

Outcome: approved