Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала повний робочий день дояркою в ПСП Червоний маяк. При цьому, за листопад 2004 року їй виплачена заробітна плата в сумі 160,87 грн., що нижче встановленої мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, недоплачена заробітна плата становить 225,86 грн., що призвело до порушення прав позивача на оплату праці. Тому позивач просить стягнути із ПСП Червоний маяк на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 225,86 грн. Позивач у судове засідання не зявилась, в позові вказала про розгляд справи без її участі у судових засіданнях. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги зменшив просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 48,76 грн., вказавши, що [PERSON] отримала заробітну плату у листопаді 2004 року у розмірі 188,24 грн., а мінімальна заробітна плата з 01.09.2004 року становила 237,00 грн., тому борг складає 237-188,24=48,76. Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, оскільки заробітна плата позивачу проводилась за відрядною формою оплати, про що яку подавались персифіковані відомості до пенсійного фонду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. У 2004 році [PERSON] працювала дояркою в ПСП Червоний маяк, що підтверджується записами зробленими у трудовій книжці колгоспника № 71. За листопад 2004 року їй виплачена заробітна плата в сумі 188,24 грн. Згідно ст.89 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» з 1 вересня 2004 року розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 237 гривень на місяць. Положеннями ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України Про оплату праці встановлено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). За таких обставин, працівнику законом гарантується оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати не у будь-якому випадку, а виключно за умови виконання ним місячної норми праці або ж погодинної норми праці (обсягу робіт). Статтею 85 КЗпП України передбачено, що норми праці - це норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Пенсійного фонду України вбачається, що останній у листопаді 2004 року було виплачено заробітну плату у розмірі 188,24 грн. Згідно з правилами ст.111 КЗпП України при невиконанні норм виробітку не з вини працівника оплата провадиться за фактично виконану роботу. За таких обставин, враховуючи викладене вище, зясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачу правомірно було здійснено оплату праці у розмірі 160,87 грн. у відповідності з положеннями ст.111 КЗпП України за фактично виконану нею роботу, а відтак вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності з положеннями ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України Про оплату праці оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати є не безумовною гарантією та вимагає від працівника виконання норми праці. При цьому, суд критично оцінює доводи позивача про те, що у відповідності до положень ч.3 ст.95 КЗпП України, ст.ст.9, 10 Закону України Про оплату праці розмір мінімальної заробітної плати за листопад 2004 року не може бути меншим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вказаний період, оскільки відповідні зміни до згаданих нормативно-правових актів були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб» від 14 грудня 2006 року № 466-V, який набрав чинності з 1 січня 2009 року, в той час як в силу положень ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Outcome: dismissed