Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просить визнати недостовірною інформацію, розповсюджену директором МПП «Мета» [PERSON] , про те, що відносно МПП «Мета» було здійснено рейдерське захоплення складських приміщень, що цьому рейдерському захопленню здійснюють заступництво співробітники прокуратури та що таке рейдерське захоплення здійснив [PERSON] ; визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, розповсюджену директором МПП «Мета» [PERSON] про те, що відносно складських приміщень МПП «Мета» було здійснено рейдерське захоплення, що цьому рейдерському захопленню здійснюють заступництво співробітники прокуратури та що здійснив таке рейдерське захоплення [PERSON] ; зобов`язати МПП «Мета», [PERSON] , КП Коростенської міської ради «ТО «Коростеньмедіа» спростувати вказану інформацію шляхом оприлюднення резолютивної частини рішення на сторінці https://www.facebook.com/watch/KorostenMedia/, адміністратором якої є КП Коростенської міської ради «ТО «Коростеньмедіа». Зазначив, що 17.07.2020 року під час відкритої зустрічі коростенців з міським головою м.Коростень [PERSON] , головою Житомирської ОДА [PERSON] , заступником прокурора Житомирської області [PERSON] , начальником ГУНП в Житомирській області [PERSON] , заступником начальника СБУ у Житомирській області [PERSON], головою Коростенської РДА [PERSON] , представниками ЗМІ, директор МПП «Мета» [PERSON] висловилась щодо здійснення на підприємстві рейдерського захоплення позивачем складських приміщень, що заступництво цьому здійснюють співробітники прокуратури. На її звернення до Міністерства юстиції України отримала підтвердження комісії з протидії рейдерству, що мало місце рейдерське захоплення [PERSON] разом з [PERSON] , що приміщення їм ніколи не належали. Відео виступу [PERSON] було оприлюднено на інтернет сторінці соціальної мережі Facebook, яка належить КП Коростенської міської ради «ТО «Коростеньмедіа», під назвою «Зустріч голови ОДА [PERSON] , представників силових структур з громадськістю у м.Коростеня, яке станом на [INFO] осіб. Той же виступ [PERSON] було оприлюднено на іншій інтернет-сторінці соцмережі Facebook інформаційного порталу КОРОСТЕНЬ today з дописом : «Члена виконкому Коростенської міської ради [PERSON] звинуватили у рейдерстві та розповіли про його родинні зв`язки в прокуратурі …». Вказана інформація принижує його честь, гідність ат ділову репутацію та формує негативний імідж, публічно ображає перед невизначеним колом осіб. Інформація стала загальнодоступною для невизначеного кола осіб інтернету і на майбутнє. Відповідач [PERSON] звинуватила особисто його як фізичну особу у рейдерському захоплені майна. Інформація була повідомлена іншим користувачам інтернету, керівництву області, силових структур з метою ініціювання на нього тиску та впливу на слідство в КП №1202000060000264 від 18.03.2010 року за ст.365-2 ч.3 КК України, щоб не пред`явити підозри винним особам. Відповідач [PERSON] , зазначивши, що складські приміщення були захоплені позивачем, фактично звинуватила його у вчиненні злочинів, при цьому не навела конкретних даних з посиланням на відповідні офіційні документи через їх об`єктивну відсутність, стверджувала, що МЮУ констатувало факт вчинення ним рейдерського захоплення майна МПП «Мета». Таке звинувачення спростовується наказами МЮУ за результатами розгляду скарг МПП «Мета», один з яких є предметом судового перегляду. Інформація, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, публічно ображає його перед невизначеним колом осіб, є неправдивою та підлягає спростуванню відповідачами. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, всі учасники належним чином повідомлені про судовий розгляд (а.с.30,31). 21.09.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час зустрічі 17.07.2020 року нею було висловлено власну думку, що на очолюваному нею підприємстві було здійснено рейдерське захоплення складських приміщень позивачем, який працює директором ТОВ «Коростенський завод Трансмаш», яке здійснило рейдерське захоплення, що підтверджено рішенням Колегії МЮУ. Вважає доводи позовної заяви безпідставними, такими, що ґрунтуються на припущеннях. Свої висловлювання вважає оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Під час зустрічі 17.07.2020 року нею було надано суб`єктивну оцінку діям позивача, які охарактеризовано терміном «рейдерство». Такими діями було подання документів, як не відповідають вимогам законодавства, внаслідок чого була здійснена державна реєстрація права власності ТОВ «Коростенський завод трансмаш». Щодо спростування висловлювання про заступництво працівника прокуратури, то орган прокуратури не є позивачем у справі. Окрім цього, для такого висловлювання вона мала підстави, які ґрунтувались на наявній в неї інформації щодо ходу розслідування кримінального провадження №1202000060000264 від 18.03.2010 року за ст.365-2 ч.3 КК України, розпочатого за заявою позивача. В задоволенні позовних вимог просила відмовити за їх безпідставністю. 23.09.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що викладене у відзиві знаходиться поза предметом доказування поданого позову. Вислови відповідача [PERSON] не є оціночними судженнями, адже факт вчинення рейдерства можна перевірити, доказів існування такого факту відповідач не надала. Враховуючи позицію сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи - право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Предметом доказування в даному спорі є: по-перше, факт поширення відповідачем негативної інформації, по-друге, недостовірність поширеної відповідачем інформації. Честь - це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини, гідність - це самооцінка людиною своїх моральних і духовних якостей, ділова репутація - це набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідач-2, як керівник відповідача-1, 17.07.2020 року на публічній зустрічі керівників установ регіонального та місцевого рівня, на якій були присутні особи, якими перебіг зустрічі фіксувався за допомогою відео записуючих пристроїв, виступила з промовою, яка в подальшому відповідачем-3 була розміщена на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook, яка загальний доступ, що вказаним відповідачем не заперечується. Власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, як такий, що створив технологічну можливість та умови для поширення інформації, буде належним відповідачем лише за умови, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним. Автором поширеної інформації є безпосередньо відповідач-2, а відповідач-3 лише створив технологічну можливість та умови для поширення інформації. За таких обставин, відповідач-3 не несе відповідальності за достовірність поширеної інформації, однак в разі визнання її недостовірною, інформація про це має бути поширена в той же спосіб, в який була відповідно поширена недостовірна інформація. Відповідачем-2 не заперечено, що нею було висловлено інформацію, про визнання недостовірною, такою, що принижує честі і гідність та ділову репутацію, подано позов. Таку інформацію відповідач-2 вважає оціночною, такою, що ґрунтувалась на її суб`єктивних переконаннях, однак, враховуючи зміст поданого відзиву, намагається довести її достовірність. Така інформація відповідачем-2 була поширена як керівником відповідача-1, що дає підстави дійти висновку про те, що відповідач-2 діяла як уповноважена особа відповідача-1 від його імені та в його інтересах. Однак враховуючи те, що згідно визначення поняття «рейдерство» - Рейдерство (від англ. Raid «набіг» або raider «нальотчик» - недружнє (в Росії і Україні зазвичай силове) поглинання підприємства проти волі його власників (які мають переважне становище в даному підприємстві) і / або його керівника . Рейдерське захоплення - захоплення бізнесу шляхом рейдерства. До рейдерської діяльності також відносять корпоративний шантаж ( «гринмейл»). Враховуючи вказане визначення, юридичним втіленням такого діяння як рейдерство, є вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.205-1 (Підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб підприємців), 206-2 (Протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації) КК України. Оскільки відповідно до положень ст.62 Конституції України, вина особи у вчиненні злочину має бути доведена в законному порядку встановлена обвинувальним вироком суду, висловлювання про те, що особа, яка не визнана винуватою у вчиненні хоча б одного із злочинів, передбачених ст.205-1, 206-2 КК України і відносно якої не було ухвалено обвинувальний вирок, здійснила рейдерське захоплення або є рейдером є неправдивим, отже недостовірним. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що достовірність поширеної відповідачем-2 інформації нею не доведено. Інформація, яку оспорює позивач, є фактичними, а не оціночними, твердженнями, оскільки містить фактичні дані, істинність яких може бути перевірена, тому суд прийшов до висновку, що факт поширення такої інформації відповідачем-2 знайшов своє об`єктивне підтвердження. Відповідач-2, діючи від імені та в інтересах відповідача-1, в присутності певного кола осіб повідомила недостовірну інформацію, яка в подальшому відповідачем-3 була розміщена на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук», завдяки чому така інформація була доведена до невизначеного кола (більше ніж однієї особи) осіб, що в контексті ч.1 ст.277 ЦК України вважається поширенням інформації. Враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації, не доведеність її достовірності, суд дійшов висновку, що така інформація є недостовірною, негативною, такою, що принижує та порочить честь позивача в очах оточуючих, а враховуючи те, що він є керівником підприємства, і його ділову репутацію. Дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про діяльність позивача, в тому числі і як добропорядного та законослухняного громадянина, а твердження про те, що його діям сприяють співробітники прокуратури («здійснюють заступництво цьому співробітники прокуратури»), створюють у оточуючих уявлення про зв`язки, що мають ознаки корупційних . Відомості, повідомлені відповідачем-2 на зустрічі мешканців міста з представниками владних структур були фактичними твердженням, оскільки в них категорично зазначались як фактичні дані певні обставини, що нібито мали відношення до позивача («рейдерське захоплення здійснив пан [PERSON] », «заступництво цьому здійснюють співробітники прокуратури»), ці вислови не були зроблені у формі припущення. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача-1, оскільки відповідач-2 фактично діяла як його керівник, від його імені та в його інтересах (ст.141 ч.9 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач-3 лише розмістив на своїй сторінці інформацію, безпосередньо поширену відповідачем-2, не маючи безпосередньо відношення до її створення, то суд дійшов висновку про відсутність підстав покладення на нього тягаря відшкодування понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved