Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору відступлення права вимоги укладеного 15.05.2013р. між [PERSON] та ПП «Кременецький мясокомбінат» недійсним. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ПП «Кременецький мясокомбінат» при укладанні з [PERSON] договору відступлення права вимоги не мало достатніх підстав для передачі своїх прав, так як право вимоги до Позивача не виникло. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутності не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.05.2011р. між ТОВ «Вовчанський мясокомбінат» та ПП «Кременецький мясокомбінат» було укладено [PERSON] поставки мяса №9. 15.05.2013р. ПП «Кременецький мясокомбінат» уклало з [PERSON] [PERSON] відступлення права вимоги б/н, відповідно до умов якого ПП «Кременецький мясокомбінат» передав [PERSON] право вимоги з ТОВ «Вовчанський мясокомбінат» суми в розмірі 490 944,00грн., яка виникла на підставі Договору від 03.05.2011р., додаткової угоди від 30.12.2011р., акту звірки взаєморозрахунків від 01.02.2013р., з процентами, штрафом, пенею, інфляцією 3% річних, платою за користування грошима. Відповідно до п. 1) ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 509 ЦК України визначає поняття зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, якщо цей кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто відступлення права вимоги є можливим за умови її дійсності. Право вимоги може існувати тоді коли строк виконання зобовязання вже настав. Згідно умов договору поставки мяса №9 укладеного між Позивачем та ПП «Кременецький мясокомбінат» строк оплати за Товар не встановлено. В пункті 3 статті 530 Цивільного кодексу України передбачається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. ПП «Кременецький мясокомбінат» з вимогами на адресу Позивача не звертався, отже право вимоги у ПП «Кременецький мясокомбінат» до Позивача на момент укладення Договору відступлення права вимоги б/н від 15.05.2013р. не виникло, а тому й не могло бути предметом вказаного договору. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved