Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що в період з вересня 2006 року по 22.02.2019 року він перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське НВО», остання посада та місце його роботи: заступник начальника відділу - начальник бюро Спеціального конструкторського бюро (СКБ). 22.02.2019 року його було звільнено з АТ «Сумське НВО» за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін). При його звільненні відповідачем не було проведено з ним розрахунку, тобто виплачено всі суми, які належать йому від товариства. У зв`язку з не проведенням відповідачем розрахунку при звільненні, в подальшому він звернувся до суду із позовною заявою про стягнення на його користь з АТ «Сумське НВО» заборгованості по заробітній платі. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.09.2019 року по цивільній справі №592/8615/19 його позовну заяву було задоволено та стягнуто з АТ «Сумське НВО» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 147207,09грн. Станом на день подання цієї позовної заяви заборгованість по заробітній платі АТ «Сумське НВО» перед ним залишається непогашеною, що підтверджується довідкою товариства від 21.12.2020 року №16-07/1163. В порушення вимог ст.49 КЗпП України, відповідачем було усно відмовлено йому на його письмову вимогу, у видачі довідки про розмір його середнього заробітку. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Розмір середньоденного заробітку становить 875,13грн. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що сума середньоденного заробітку позивача становить 845,63грн., зазначена без утримання ПДФО та військового збору, отже у разі стягнення з Товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із загальної суми такого стягнення необхідно утримувати ПДФО та військовий збір. Вважають, що при ухваленні рішення суд повинен враховувати принцип справедливості та співмірності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року №716/9584/15-ц у позовних вимогах звільненого працівника до ВАТ «КБ «Надра» зазначено, що відповідач, порушуючи трудове законодавство, не оплатив роботу у вихідні дні у подвійному розмірі, не надав інших днів відпочинку та під час звільнення з роботи позивача не виплатив відповідної компенсації, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за роботу у вихідні дні в розмірі 3443,96грн., компенсацію втрати частини заробітної плати (індексацію) у зв`язку з порушенням відповідачем строків її виплати в розмірі 1932,06грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку відповідача при звільненні позивача у розмірі 440529,65грн. Велика Палата Верховного Суду в даній справі, винесла рішення зменшити стягнутий з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь особи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 451148грн.27коп. до 11000грн 00коп. В справі №592/1740/21 за позовом [PERSON] сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який може бути стягнутий дорівнює 401684,67грн., в той час, як заборгованість позивача складає 147207,75грн. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що проситься позивачем в даній справі, майже втричі більше заборгованості Товариства перед ним. Тому, Товариство вважає, що враховуючи принцип справедливості та співмірності на користь позивача можуть бути стягнуто кошти за час затримки розрахунку при звільненні в сумі, що не перевищує 70000грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , - адвокат Терещенко В.В., позовні вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив суд їх задовольнити та надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач був звільнений з роботи 22.02.2019 року за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін). При цьому, позивач мав можливість звільнитись за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки на той час мала місце системна затримка у виплаті відповідачем заробітної плати своїм працівникам, але не зробив цього. При звільненні позивача відповідачем не було проведено з останнім розрахунку, тобто не виплачено всі суми, які належать [PERSON] від товариства. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.09.2019 року по цивільній справі №592/8615/19 було задоволено позовну заяву [PERSON] та стягнуто з АТ «Сумське НВО» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 147207,09грн. При цьому, із позовними вимогами про стягнення з відповідача суми середнього заробітку, позивач на той час не звертався, хоча мав на це право. Станом теперішній час заборгованість по заробітній платі АТ «Сумське НВО» перед [PERSON] залишається непогашеною і відповідачем не було вжито будь-яких заходів щодо її виплати позивачу. Таким чином, відповідач протягом значного періоду часу - більше двох років (лютий 2019 - травень 2021) умисно не здійснює розрахунку із позивачем, незважаючи на наявність такої можливості. При цьому сума заборгованості складає 147207,75грн., тобто є істотною для позивача. Невиплата позивачу заробітної плати, незважаючи на його добросовісну поведінку по відношенню до відповідача, призвела до ускладнення його життя, оскільки тривалий час він залишався і залишається без засобів для існування, відповідно позивач вимушений позичати гроші або брати кредити. Крім того, з урахуванням росту споживчих цін, вказана сума втрачає свою купівельну спроможність. Також просить суд прийняти до уваги, що спір між позивачем та відповідачем з приводу належних позивачу до виплати сум при його звільнені, станом на день цього звільнення був відсутній; обов`язок провести розрахунок із позивачем виник у відповідача в день звільнення позивача; всі дії відповідача та його позиція у справі стосовно невиплати позивачу сум заборгованості, є підтвердженням недобросовісної поведінки саме відповідача та невизнанням останнім своєї вини у порушенні вимог закону. На думку позивача, за наявності вищевказаних обставин, у суду відсутні підстави для зменшення розміру середнього заробітку, який повинен сплатити відповідач позивачу за час затримки розрахунку з останнім при звільненні, навіть незважаючи на те, що сума середнього заробітку перевищує розмір належних до виплати позивачу сум заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з вересня 2006 року по 22.02.2019 року перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». 22.02.2019 року позивач звільнився з роботи за угодою сторін (п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України). Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.8-12). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що в день звільнення позивача АТ «Сумське НВО» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. 23.09.2019 року Ковпаківським районним судом м.Суми було ухвалено рішення, яким стягнуто з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 147207грн. 09коп. Вказане рішення суду до цього часу не виконано. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Відповідно до довідки про заробітну плату колишнього працівника АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» [PERSON] №16-07/243 від 19.03.2021 року середньоденна заробітна плата позивача становить 845грн.63коп. Затримка виплати заробітної плати склала 514 робочих днів (з наступного робочого дня після звільнення 23.02.2013 року по день винесення рішення суду 05.05.2021 року (лютий 2019 року - 3, березень 2019 року - 12, квітень 2019 року - 12, травень 2019 року - 12, червень 2019 року - 11 виходячи з трьохденного графіку на підприємстві, липень 2019 року -23, серпень 2019 року - 21, вересень 2019 року - 21, жовтень 2019 року - 22, листопад 2019 року - 21, грудень 2019 року - 21, січень 2020 року - 21, лютий 2020 року -20, березень 2020 року - 21, квітень 2020 року - 21, травень 2020 року - 19, червень 2020 року - 20, липень 2020 року - 23, серпень 2020 року - 20, вересень 2020 року - 22, жовтень 2020 року - 21, листопад 2020 року - 21, грудень 2020 року - 22, січень 2021 року - 19, лютий 2021 року - 20, березень 2021 року - 22, квітень 2021 року - 22, травень 2021 року - 1, виходячи з п`ятиденного графіку на підприємстві). Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить (845грн.63коп.х514днів) = 434653грн. 82коп. Разом з тим, суд вбачає необхідним прийняти до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо можливості зменшення розміру відшкодування передбаченого ст.117 КЗпП України, та вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, з огляду на наступне. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець сторонню у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Судом встановлено, що АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» з 22.02.2019 року і до цього часу має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] в розмірі 147207,09грн. Колегія суддів враховує, що заборгованість із невиплаченої заробітної плати в розмірі 147207,09грн., є значно нижчою, ніж визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 434653,82грн. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його зокрема, вимагає частина третя ст.13 ЦК України, не допускаючи дії особи, ще наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах Суд зазначає, що обсяг відповідальності відповідача не відповідає принципу співмірності із допущеним ним правопорушенням щодо невиплати позивачу заробітної плати у розмірі 147207,09грн. Суд вважає, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 434653,82грн., є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог ст.116 КЗпП України при звільненні позивача у сумі 390000грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 390000грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 3900грн.

Outcome: partial