Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,161 га, з яких для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд 0,150 га та ведення особистого підсобного господарства 0,011 га. У лютому 2009 року із дозволу відповідача позивач, на момент вселення якого ніхто не мешкав та хто є власником він не знав, вселився до будинку та почав відкрито мешкати в ньому. Позивач, вселившись із дозволу відповідача, який на той час повідомив йому, що бабуся, яка раніше до цього мешкала та доводилась йому ріднею й через похилий вік та нужденність він забрав до себе та мешкала разом із ним, вселився та почав відкрито мешкати в ньому. Увесь цей час позивач, який вселився до домоволодіння з дозволу відповідача, безперервно й відкрито володіє та користується житловим будинком разом з членами своєї родини, здійснює догляд та утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, щороку сплачує земельний податок, оформив на себе особові рахунки й сплачує за житлово-комунальні послуги вже протягом понад 10 років. Жодних претензій до нього з приводу володіння та користування до теперішнього часу не має. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю. В судове засідання представник відповідача Білокуракинської селищної ради не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надали заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Білокуракинської селищної Ради депутатів від 09.10.1979р. належав [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] помер (а.с.-а.с.9,16-17). Відповідно до домової книги про прописку громадян на момент смерті разом із ним проживала його дружина [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] померла (а.с.10-13). Із довідки Білокуракинської селищної ради №1968 від 17.12.2013р. вбачається, що померла [PERSON] мешкала та вела спільне господарство разом із [PERSON] , який здійснив її поховання (а.с7.). Із дослідженої в судовому засіданні копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ №4030000582 від 03.12.1997р. вбачається, що за життя [PERSON] оформила право власності на земельну ділянку загальною площею 0,161 га, в межах згідно з планом для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд 0,150 га та ведення особистого підсобного господарства 0,011 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами (а.с.15). Відповідно до заповіту від 08.12.1999р. померла [PERSON] все своє майно заповіла відповідачу [PERSON] (а.с.14) Із розписки вбачається, що відповідач [PERSON] надав дозвіл й передав позивачу право вільного володіння та користування на власний розсуд житловим будинком із господарчими будівлями та спорудами.(а.с.8) Відповідно до довідки Білокуракинської селищної ради Луганської області 02-26/4388 від 29.11.2019р. за адресою: [ADDRESS] , більше 10 років, а саме: з лютого 2009 року по теперішній час фактично проживає відкрито позивач [PERSON] . Він відкрито та безперервно мешкає, користується та володіє нерухомим майном: житловим будинком із господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за вказаною адресою, постійно, безперервно та відкрито здійснює догляд та утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, здійснює відповідні платежі, пов`язані з утримання домоволодіння та прилеглої території, у тому числі сплачує за житлово-комунальні послуги та несе витрати зі сплати земельного податку. (а.с.6) Із Договору про користування електричною енергією, розрахункових книжок по сплаті із квитанціями про сплату за послуги, вбачається, що абонентом та платником послуги зі споживання газу та електричної енергії в домоволодінні по [ADDRESS] є позивач (а.с.24-29). Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі статті 344 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В пункті 9 Постанови за № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року вказано, що повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна та інше. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Звертаючись до суду позивач вказав на те, що протягом тривалого часу він відкрито користується житловим будинком із господарчими будівлями та спорудами, а тому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що позивач вже більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується нерухомим майном і є всі підстави вважати, що він законно набув право власності на вищевказане домоволодіння. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved