Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, за наступними підставами. 09.06.2016 року відповідач звернувся до позивача із заявою про вступ до кредитної спілки. На засіданні правління спілки на підставі рішення спостережної ради заяву відповідача було розглянуто та прийнято позитивне рішення. 10.06.2016 року відповідач сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок. Таким чином, відповідач набув членства у КС «Істок». 23.05.2018 року відповідач звернувся до позивача із заявою про отримання кредиту, кредитний комітет прийняв позитивне рішення та між позивачем і відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №ДКХ-2093. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 22000 гривень і зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі та у терміни, встановлені кредитним договором - до 23.05.2019 року. Процентна ставка за користування кредитом складала 0,01% річних, плата за надання кредиту - 30,14 гривень щоденно. Як вказує позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором вчасно та в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього створилася заборгованість перед позивачем станом на 30.07.2019 року у розмірі 68782,47 гривень, з яких: 10834,25 гривень - заборгованість за основною сумою кредиту, 27365,48 гривень - заборгованість за платою, 0,26 гривень - заборгованість по відсотках, 22710,68 гривень - 100% річних згідно статті 625 ЦК України, 1871,80 гривень - інфляційні нарахування, 6000 гривень - штраф. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № ДКХ-2093 від 23.05.2018 року у розмірі 68782,47 гривень, з яких: 10834,25 гривень - заборгованість за основною сумою кредиту, 27365,48 гривень - заборгованість за платою, 0,26 гривень - заборгованість по відсотках, 22710,68 гривень - 100% річних згідно статті 625 ЦК України, 1871,80 гривень - інфляційні нарахування, 6000 гривень - штраф, та судові витрати у розмірі 1921 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 06.09.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач відзиву на позов не надав, проте у судовому засіданні пояснив, що позов визнає частково, пояснив, що дійсно 09.06.2016 року він звернувся до позивача із заявою про вступ до кредитної спілки. 10.06.2016 року сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок і набув членства у КС «Істок». 23.05.2018 року відповідач звернувся до позивача із заявою про отримання кредиту, та між позивачем і відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №ДКХ-2093. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 22000 гривень і зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі та у терміни, встановлені кредитним договором - до 23.05.2019 року. Проте, належним чином через скрутне матеріальне становище відповідач свої зобов`язання повністю не виконав. Вважає законними вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 10834,25 гривень та інфляційних витрат у розмірі 1871,80 гривень. Інші заявлені позивачем суми не визнає, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем, а у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з осіб, що перебувають на військовій службі, не повинні стягуватися відсотки та штрафи за кредитними договорами. На підставі викладеного відповідач просив суд задовольнити позов частково, стягнувши на користь позивача заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 10834,25 гривень та інфляційні витрати у розмірі 1871,80 гривень. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 599, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, судом встановлено, що дійсно 09.06.2016 року відповідач звернувся до позивача із заявою про вступ до кредитної спілки (а.с. 12). Згідно до протоколу №99 від 09.06.2016 року, на засіданні правління спілки на підставі рішення спостережної ради про делегування правлінню повноважень заяву відповідача було розглянуто та прийнято позитивне рішення (а.с. 13, 14). 10.06.2016 року відповідач сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджено копіями відповідних квитанцій (а.с. 15-16). Таким чином, відповідач набув членства у КС «Істок». 23.05.2018 року відповідач звернувся до позивача із заявою про отримання кредиту (а.с. 17). Згідно до наданої копії протоколу засідання кредитного комітету (а.с. 18), кредитний комітет прийняв позитивне рішення та між позивачем і відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №ДКХ-2093 (а.с. 19-21). Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 22000 гривень і зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі та у терміни, встановлені кредитним договором - до 23.05.2019 року. Процентна ставка за користування кредитом складала 0,01% річних, плата за надання кредиту - 30,14 гривень щоденно. Як вказує позивач, ним було виконано зобов`язання у повному обсязі та відповідачеві кошти у зазначеному розмірі перераховані 23.05.2018 року (а.с. 32). Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором вчасно та в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього створилася заборгованість перед позивачем станом на 30.07.2019 року у розмірі 68782,47 гривень, з яких: 10834,25 гривень - заборгованість за основною сумою кредиту, 27365,48 гривень - заборгованість за платою, 0,26 гривень - заборгованість по відсотках, 22710,68 гривень - 100% річних згідно статті 625 ЦК України, 1871,80 гривень - інфляційні нарахування, 6000 гривень - штраф. На підтвердження цих посилань позивачем у позовній заяві надано детальний розрахунок та додано бухгалтерську довідку розрахунку (а.с. 33). Ці факти не оспорюються сторонами у судовому засіданні та підтверджені позивачем належними та допустимими доказами. Тому суд, на підставі положень статті 82 ЦПК України, вважає їх достовірно встановленими. При цьому, відповідач, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що, оскільки він є військовослужбовцем, з нього не має бути стягнуто плату за користування кредитом, проценти та штраф за неналежне виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Відповідно до довідки Харківського Національного Університету повітряних сил ім.. І.Кожедуба від 23 вересня 2019 року №3/4283, відповідач [PERSON] з 15 лютого 2016 року перебуває на військовій службі та навчається на третьому курсі денної форми навчання, зарахований на навчання з числа військовослужбовців військової служби за контрактом (а. с. 46). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Таким чином, щодо відповідача дійсно діють норми законодавства про неможливість застосування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом. Щодо нарахованої позивачем плати за надання кредиту у розмірі 27365,48 гривень, суд виходить з наступного. Так, з положень статей 1048, 1054 ЦК України випливає, що за кредитним договором проценти є саме платою за користування позичальником грошовими коштами, тобто платою за надання кредиту. Крім того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, нарахована сума плати у розмірі 27365,8 гривень за своєю правовою природою є часте процентами за кредитним договором, а тому, у відповідності до вище вказаних положень статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що стягненню з відповідача на корить позивача підлягає заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 10834,25 гривень та інфляційні нарахування у розмірі 1871,80 гривень, а позов підлягає задоволенню у цій частині, в іншій частині позову слід відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 354,90 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial