Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання частково недійсними: рішення виконавчого комітету Кутковецької сільської ради №14 від 24 травня 2001 року, свідоцтва про право власності на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, свідоцтва про право власності на домоволодіння, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та встановлення факту родинних відносин, просить поновити строк позовної давності для звернення до суду, посилаючись на те, що він та його брат [PERSON] народились в господарстві по [ADDRESS], яке відноситься до колгоспного типу дворів, тобто він, його брат та батьки вважались членами колгоспного двору і частка кожного з них становила по 1/4 частині. Майже на протязі всього життя він проживав зареєстрованим у даному господарстві та працював в місцевому колгоспі. Його брат в 1974 році одружився та знявся з реєстрації з вказаного домоволодіння і перейшов проживати у господарство своєї колишньої дружини, чим втратив право на частку у колгоспному дворі, після чого його - позивача частка та частка батьків становила по 1/3 кожному. В [INFO] помер його батько, а в [INFO] померла мати. Після смерті батьків, він як рідний син, що проживав зареєстрованим у спадковому будинку на час їх смерті, вважається таким, що фактично прийняв спадщину. В 2003 році його брат припинив шлюбні відносини з своєю дружиною та перейшов проживати у дане господарство. У зв»язку з неможливістю спільного проживання з братом він разом зі своєю дружиною перейшов проживати у господарство її батьків. Однак, 15 червня 2013 року він довідався із врученої йому судом копії позовної заяви, що відповідач всупереч його волі, без його відома набув права власності на спадкове домоволодіння і звернувся до нього з позовною вимогою про визнання його таким, що втратив право на житлову площу, що він вважає незаконним, таким, що позбавляє його права на житлову площу та майно як члена колишнього колгоспного двору, спадкоємця першої черги за законом. Вважає, що, оскільки відповідач втратив членство у дворі і він - позивач проживав у ньому після сметрі батька лише з матір»ю, то частка кожного з них після смерті батька становила по 1/2 частині. Отже його брат - [PERSON] міг набути лише права на 1/2 частину належну матері, яка склала на нього - відповідача заповіт. Також позивач вказує, що в його свідоцтві про народження батько записаний як «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть батька як «[PERSON]», а також мати у його свідоцтві про народження записана як «[PERSON]», а у свідоцтві про її смерть як «[PERSON]», що позбавляє його можливості спадкувати майно після смерті батьків, а тому був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, покладаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточнюючих позовних заявах. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання з'явилися, позовні вимоги не визнали, просять відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що позивач [PERSON] більше 30 років проживає в с.Клинове Городоцького району, де проживає там по сьогоднішній день, та що він не прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки не проживав з батьками та не вступив в оперативне управління майном, вказує, що він -відповідач останні роки проживав біля хворої матері, здійснював за нею догляд, після важкої хвороби похоронив її, як і до цього похоронив батька, зазначає, що після смерті батьків ним переоформлювалась спадщина на себе, стверджує, що позивач не був членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року у с.Кутківці, оскільки більше вже трьох років не проживав у селі і не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства. Відповідач посилається на той факт, що при подачі даного позову до суду позивач не надав рішення суду про встановлення факту родинних відносин, що він є його рідним братом, при цьому пояснив, що його прізвище «[PERSON]» з двома «нн», що він по батькові «[PERSON]», а позивача прізвище «[PERSON]» з одним «н» та по батькові - «[PERSON]». Звертає увагу суду на те, що спірне будинковолодіння знаходиться на території в с.Кутківці, де діяв на той час радгосп «Восход» і двір відносився до суспільної групи робітників і службовців, у зв»язку з чим є недоцільним застосовувати правила колгоспного двору. Представник відповідача Кутковецької сільської ради - сільський голова Дикунець К.В. просить відмовити в задоволені позовних вимог позивачу, вказуючи на їх безпідставність. Представник третьої особи - державної нотаріальної контори Чемеровецького районного нотаріального округу Пилявський О.В. просить відмовити в задоволені позову, вказуючи на те, що нотаріальні дії нотаріусом щодо оформлення спадщини на відповідача [PERSON] після смерті його батьків проводились у відповідності до вимог чинного законодавства України. Представники третіх осіб - Чемеровецького районного бюро технічної інвентаризації, реєстраційної служби Чемеровецького районного управління юстиції в судове засідання не з'явилися, однак від них надійшли заяви, в якій просить справу слухати у їх відсутності, стосовно вирішення позовних вимог позивача покладаються на погляд суду. Вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР 1963 року «спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом». Згідно ст. 527 ЦК Української РСР 1963 року «спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті». Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року «визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини». Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР 1963 року «Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти». Відповідно до ст.121 ЦК Української РСР 1963 року «володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років. Особи віком від п'ятнадцяти до шістнадцяти років можуть такий позов пред'явити за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а позов в інтересах осіб, що не досягли п'ятнадцяти років, може бути пред'явлений їх батьками (усиновителями) або опікуном». Згідно ч.ч.1,2 ст.125 ЦК Української РСР 1963 року «при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Відповідно до ст.126 ЦК Української РСР 1963 року «працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Згідно роз»яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР №3 від 02 березня 1973 року «Про судову практику в правах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному двору і збереглося після перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст.123 Цивільного кодексу. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів ( в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього. Згідно роз»яснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України УРСР №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами роз»яснити судам, що положення статей 17,18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону ( з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Судом встановлено, що згідно оціночного акта до технічного паспорта на домоволодіння по [ADDRESS], спірний житловий будинок було забудовано в 1955 році і згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.2001 року власником даного будинку, житловою площею 32,5 кв.м., був [PERSON], дружиною якого була [PERSON] - батьки позивача та відповідача у справі, відповідно син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що до 1975 року на території Кутковецької сільської ради діяв колгосп «Ленінський шлях», який на виконання постанови бюро Хмельницького обкому компартії України та виконкому обласної ради депутатів трудящих було перетворено в спеціалізований насінницький радгосп «Восход», який проіснував до 1998 року, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні протоколами зборів від 07.04.1975 року та від 24.01.1998 року, за яким реорганізовано в КСП «Медобори» с.Кутківці Чемеровецького району. З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг по Кутковецькій сільській раді за період 1955-2005 роки вбачається, що на час існування колгоспу «Ленінський шлях» в погосподарських книгах за період 1955-1957 років спірне будинковолодіння було віднесено до суспільної групи робітників і службовців, з 1957 - 1976 роки дане будинковолодіння було віднесено до колгоспного двору, а з 1976 року, тобто з часу перетворення колгоспу «Ленінський шлях» в радгосп» «Восход», будинковолодіння було віднесено до суспільної групи робітників та службовців. Крім того вбачається, що голова двору [PERSON] все своє життя - з часу забудови будинку, а це - з 1955 року до 1980 року пропрацював робітником залізничної дороги, звідки вийшов не пенсію, що не оспорюється учасниками процесу в суді, його ж дружина [PERSON] працювала в колгоспі «Ленінський шлях», в радгоспі «Восход». Після смерті [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], будинковолодіння продовжувало перебувати в суспільній групі робітників та службовців. З оглянутих погосподарських книг вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за вищевказаним господарством по даний час, але не проживав в ньому з 1982 року по даний час, що й підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], а згідно довідки Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області - з 1980 року, де одружився, виховував дітей та одночасно працював трактористом в радгоспі «Восход» с.Кутківці. Відповідач [PERSON] згідно погосподарської книги за 1971-1973 роки вибув з погосподарського номеру 23 в домогосподарство номер 495. З пояснень представника відповідача Кутковецької сільської ради - сільського голови Дикунець К.В., свідка - секретаря Кутковецької сільської ради [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та пояснень самого відповідача [PERSON] вбачається, що батьки до дня своєї смерті важко хворіли і [PERSON], проживаючи з ними в одному селі, постійно доглядав за ними та здійснював їх поховання, чим фактично вступив в оперативне управління майном після їх смерті. Натомість позивач [PERSON] ніяким чином допомоги батькам не надавав, оскільки з ними весь цей час не проживав, хоча там і був зареєстрований, після смерті батьків в оперативне управління майном не вступав. За переоформленням спадщини ні після смерті батька, ні після смерті матері у встановлений законом строк не звертався, а відповідно до ст.60 ЦПК України «кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень» - позивач та його представник не могли надати суду доказів, що після смерті батьків він - [PERSON] вступив в оперативне управління майном та на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини подавав заяви про прийняття спадщини. Поряд з цим, суд не може взяти до уваги пояснення позивача та його представника, що за ним - позивачем [PERSON] залишилось право членства колгоспного двору, оскільки він до 15 квітня 1991 року - після введення в дію Закону України «Про власність» більше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а тому позивач втратив право на частку в його майні. Вбачаючи на законність прийняття спадщини відповідачем [PERSON], суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог позивачу відмовити частково, встановивши лише факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], яка померла [INFO], а саме: що [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON], оскільки в судовому засіданні було доведено, що позивач та відповідач є рідними синами померлих [PERSON] та [PERSON], про що сторони самі не заперечували в судовому засіданні, а даний факт було підтверджено представником відповідача Кутковецької сільської ради Дикунець К.В. та свідками [PERSON], [PERSON]. Даний факт в позовному провадженні суд може встановити, оскільки відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п. 2 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов»язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними». Суд доводи представника відповідача [PERSON], що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовною заявою, не приймає до уваги, оскільки позивач вказав, що йому стало відомо про прийняття відповідачем спадщини лише в травні 2013 року, оскільки його було викликано до суду в якості відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд приймає пояснення позивача у даній справі, оскільки до матеріалів цивільної справи долучену позовну заяву [PERSON] з цього приводу, розгляд якої зупинено судом до розгляду даної цивільної справи. У зв»язку з цим, суд не вважає, що позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності, оскільки в силу ст.261 ч.1 ЦК України «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила». В даному випадку позивач довідався про порушення його права в травні 2013 року, а тому строк позовної давності звернення до суду ним не пропущено та він не підлягає поновленню.

Outcome: dismissed