Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та з урахуванням уточненої позовної заяви просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном шляхом зняття арешту з майна, що накладений постановою старшого державного виконавця Айдинової В.О. від 14.06.2011 року, в рамках виконавчого провадження ВП № 27024362 відкритого на підставі виконавчого листа №2-2251, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 25.08.2010 року. В обґрунтування вказаного позову зазначив, що 25.08.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2-2251, про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» грошових коштів. Постановою старшого державного виконавця Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Айдинової В.О. від 14.06.2011 року було відкрите виконавче провадження ВП 27024362 та накладений арешт на все майно позивача. 07.12.2011 року постановою старшого державного виконавця Айдинової В.О. відбулось повернення виконавчого документу стягувачу через відсутність у боржника майна. В подальшому, виконавчий лист від 25.08.2010 року № 2-2251 виданий Голосіївським районним судом м. Києва був поданий стягувачем та перебував на виконанні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. 30.07.2019 року постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шпака Р.В. виконавче провадження за вказаним виконавчим документом було закінчене на підставі того, що рішення суду було фактично виконане в повному обсязі згідно з виконавчим документом (п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»). Разом із тим, арешт майна накладений постановою старшого державного виконавця Айдинової В.О. від 14.06.2011 року в рамках виконавчого провадження ВП № 27024362, згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, знятий не був. З метою належного застосування наслідків закінчення вказаного виконавчого провадження, на підставі положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», представник позивача звертався до Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, а також до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві із відповідними заявами про зняття арешту з майна боржника [PERSON] , але зазначені вище органи державної виконавчої служби відмовили у задоволенні таких заяв з різних мотивів. Таким чином, боржник [PERSON] вважає, що існування арешту на все його майно, який був накладений в рамках виконання виконавчого листа № 2-2251 виданого 25.08.2010 року Голосіївським районним судом міста Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» грошових коштів, вимоги якого були у свою чергу повністю виконані, суттєво порушують та обмежують його права, і тому порушене право підлягає захисту у судовому порядку. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання, де останній просить суд провести розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити у повному обсязі. Представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовського І.А. надійшов лист, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовної заяви про зняття арешту, оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначений арешт нерухомого майна під реєстраційним номером 11547478 відділом державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції. Обтяження зареєстровані Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] відсутні. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовної заяви про зняття арешту з майна боржника до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Представник Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від головного державного виконавця Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позов, де останній просить суд залишити без задоволення позов [PERSON] та розглядати справу без участі представника відділу. Представник третьої особи: Акціонерного товариства «ПРОКРЕДИТ БАНК» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно архівних даних АСВП на виконанні у ВДВС Таращанського РУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 27024362 з виконання виконавчого листа № 2-2251 від 25.08.2010 року виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» - 62666,04 грн. заборгованості за кредитним договором № 1.37357 від 21.02.2008 року, 1092,39 грн. сплаченого судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Боржником за виконавчим документом був [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 07.12.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Таращанського РУЮ на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу так, як майно на яке можливо звернути стягнення та яке належить боржникові на праві власності згідно відповідей МЕТІ, МРЕВ ДАІ, держтехнагляду - не виявлено, відкритих рахунків в банківських установах немає, інші доходи не виявлено. Стягнення неможливе, про що складено акт. 29.08.2011 року, здійснено реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження майна. Підтверджуючих документів про сплату заборгованості за виконавчим документом [PERSON] до відділу станом на 04.11.2020 року надано не було Окрім того, відповідне провадження знищено згідно додатку 17 Порядку, Актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення 18.02.2013 року № 2684/47/2/15. Станом на 10.09.2019 року виконавчий документ повторно до відділу не пред`являвся, рішення суду не виконано. Також згідно книг обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцеві та даних АСВП встановлено, що на виконання до відділу 11.05.2017 року надійшов виконавчий напис № НВА 635997 від 14.09.2016 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 09.09.2011 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2016 року грошових коштів у сумі 74645,05 грн. 30.10.2017 року виконавче провадження було завершене на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання. Станом на 10.09.2019 року виконавчий документ повторно до відділу не пред`являвся. Згідно інформаційної довідки №202537143 від 02.03.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначений арешт нерухомого майна під реєстраційним №11547478 ВДВС Таращанського РУЮ. Згідно вищевказаної інформаційної довідки обтяження зареєстровані Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в даному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача відсутні. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз`яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з - під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Станом на сьогоднішній день позивач позбавлений права вільно користуватись та розпоряджатись майном, що належить йому на праві власності, через наявність арешту. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved