Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування квартири недійсним, в якому зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина у виді двокімнатної квартири [ADDRESS]. Дана квартира є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON], що стверджується договором купівлі-продажу від 19.11.2013 року №2846, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В.. 06.07.2017 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини по закону до приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Івчука С.С., який відкрив спадкову справу за №42/2017. 19 вересня 2017 року позивач звернувся до вказаного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на його частку в спадковому майні. Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на спадщину, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. 20.10.2017 року [PERSON] звернувся до Коростенського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визанння права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом ( справа №279/4182/17). Під час підготовчого судового засідання, яке проводилось у вказаній справі 21.08.2018 року, було встановлено, що спадкове майно у виді спірної квартири, подароване [PERSON], про що суду було надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Левківською Галиною Сергіївною. Вважає, що договір дарування спадкового майна є таким, що суперечить закону, а тому наявні підстави для визнання його недійсним як фіктивного, оскільки при укладенні вказаного договору його сторони знали, що договір виконаний не буде і укладається між близькими родичами з єдиною метою-уникнтуи визнання за позивачем права власності на належну йому частку у спадкововму майні, що суперечить ст.ст. 202, 203 ЦК України. Відповідач [PERSON] вічужуючи спадкове майно [PERSON] була обізнана про наявність спору щодо спадкового майна, однак про це, при вчиненні нотаріальної дії, не заявила. Вказаний договір дарування був укладений між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались даним правочином, оскільки [PERSON] мала невирішений з позивачем спір щодо належної йому частки у спадковому майні, тому вважає, що дії сторін договору дарування направлені на фіктивний перехід права власності на спадкове майно до близького родича з метою приховати це майно. Оскільки укладений договір дарування спадкового майна є фіктивним, порушує права [PERSON], як спадкоємця першої черги за законом, тому просить визнати договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Левківською Галиною Сергіївною 11.01.2018 року №66 недійсним. Одночасно просив стягнути понесені у справі судові витрати. 08.11.2018 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась відповідачам за зареєстрованим місцем проживання. Про розгляд справи у порядку спрощеного провадження одночасно було розміщено оголошення на сайті суду. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивачем порушено спір про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним. Згідно наявної в справі інформації вказана квартира була придбана, відповідно до договору купівлі продажу від 19.11.2013 року, тобто у період шлюбу [PERSON] з [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року. Позивач є сином останнього та подав до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини, у зв»язку з чим у провадженні приватного нотаруса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області перебуває спадкова справа №42/2017. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено. З листа від 17.10.2017 року №944/02-14 слідує, що підставою відмови зазначено відсутність документів на ім»я [PERSON], які посвідчують його право власності на ? частку квартири [ADDRESS] . 11.01.2018 року власником вказаної квартири, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Левківської Г.С. , стала [PERSON], що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зареєстрований вказаний договір за №66. Сторона позивача в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, укладений між близькими родичами з метою позбавлення [PERSON] можливості оформити свої спадкові права після смерті батька на належну йому частку квартири, яка на підставі вказаного договору була відчужена. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Частиною 1 ст.717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до змісту ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Стороною позивача не наведено належних, достатніх та допустимих доказів, в розумінні ст.76-83ЦПК України, на підтверження позовних вимог, отже недоведено фіктивності договору дарування у зв'язку із відсутністю головної ознаки фіктивного правочину - наміру створити правові наслідки, обумовлені спірним договором дарування, так як подальші дії сторін правочину свідчили про його виконання в натурі. До того ж, чинне законодавство не містить будь-яких заборон щодо вчинення провочинів сторонами в яких виступають близькі родичі. Крім того, зі змісту позовної заяви слідує, що позивач вважає себе спадкоємцем не всієї квартири, яка була відчужена на підставі оспорюваного договору, а лише 1/6 частки. Правовстановлюючі документи на підтверження набуття ним права на вищевказану частку спірної картири відсутні, тому одночасно відсутні підстави для оспорювання стороною позивача договору дарування квартири в цілому. В разі набуття права в порядку спадкування на певну частку квартири позивач не позбавлений права припинити права власності особи на частку спірної квартири, яке набуде, що буде підтверджено правовстановлюючими документами. Виходячи з наведеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed