Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що з 29.12.2007 року він з відповідачкою перебував у шлюбі. На підставі договору дарування квартири від 10.10.2009 року позивачу належить квартира № 5, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, проїзд Карвацького, буд. 5, в якій 23.02.2010 року була зареєстрована відповідачка. Однак, подружнє життя в сторін не склалось у звязку з втратою почуття любові та поваги один до одного, у звязку з чим 01.02.2017 року відповідачка виїхала з квартири, позивача, однак добровільно знятись з реєстрації відмовилась. Реєстрація місця проживання відповідачки у належній позивачу квартирі перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач у судове засідання не зявився. Від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка у судове засідання не зявилась з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Через неявку відповідачки у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 29 грудня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15 березня 2017 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 43 /а.с.10/. На підставі договору дарування квартири від 10.10.2009 року позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору дарування квартири (а.с. 7). Відповідачка [PERSON] з 23 лютого 2010 року зареєстрована за адресою: [INFO], (а.с. 9). Згідно наданої до матеріалів справи довідки голови квартального комітету № 49 від 02.03.2018 року, [PERSON], [INFO] з 01 лютого 2017 року не мешкає за адресою: [ADDRESS]. (а.с.11). Судом встановлено, що у звязку з реєстрацією відповідачки у належній позивачу квартирі, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідачка є членом сім'ї позивача, а саме колишньою дружиною, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] у квартирі судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved