Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного нотаріуса Першої Київської міської нотаріальної контори Кузьмич В.М., 3-тя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, в якій просить визнати дій державного нотаріуса протиправними та скасувати в частині постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в провадженні Першої Київської державної нотаріальної контори перебуває спадкова справа №735/2010, заведена державним нотаріусом Кузьмич В.М. щодо майна померлої [INFO], [PERSON]. [PERSON] на праві власності належала ? частина квартири [ADDRESS]. [PERSON] на її ім'я було складено заповіт від 14.02.2009 p., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №143, на підставі якого вона заповіла належну їй на праві приватної власності частку квартири [ADDRESS]. [PERSON] в період з 15 червня 1968 року по день її смерті - [INFO] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який є непрацездатним. 24.09.2012 року до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку звернувся чоловік спадкодавця [PERSON] -[PERSON]. В заяві про видачу свідоцтва про право на обов'язкову частку, адресовану Першій Київській державній нотаріальній конторі, зазначив, що інших спадкоємців після смерті [PERSON], передбачених ст. 1261 ЦК України немає, чим самим приховав інформацію щодо спадкоємців першої черги за законом спадкодавця [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти: син - [PERSON], дочка - [PERSON]; її чоловік - [PERSON]. [INFO] її донька [PERSON], померла. Однак, відповідачем наявність трьох спадкоємців за законом не була врахована під час визначення обов'язкової частки непрацездатного [PERSON], оскільки на день відкриття спадщини після смерті [PERSON] донька [PERSON] була живою, а при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М., їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.01.2014 p., а саме їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частки квартири [ADDRESS], таким чином, державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. було невірно визначено розмір обов'язкової частки [PERSON]. Вважає, що розмір обов'язкової частки [PERSON] відповідачем визначений без урахування всіх спадкоємців за законом після смерті померлої [PERSON] внаслідок надання спадкоємцем [PERSON] неправдивих відомостей, викладених в заяві про видачу свідоцтва про право на обов'язкову частку щодо наявності спадкоємців за законом, та залишення без уваги наявність в матеріалах спадкової справи довідки за формою №3 ЖБК «Верстат 5» з якої вбачається наявність щонайменше двох спадкоємців за законом після смерті [PERSON], це її чоловіка [PERSON] та її сина [PERSON]. Таким чином, державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори було невірно здійснено розрахунок обов'язкової частки спадкоємцю [PERSON], оскільки нотаріус виходив з того, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом могли бути лише її чоловік [PERSON] Враховуючи зміст заповіту та вимоги ч. 1 ст. 1241 ЦК України, чинної на час відкриття спадщини, вона має право на спадкування за заповітом на 5/12 частин квартири [ADDRESS], а не на 1/4, як то вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду листа про розгляд справи за його відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи - Головного управління юстиції в м. Києві - в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення проти позову, з яких вбачається, що нотаріусом постанова про відмову у вчинені нотаріальних дій була видана у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.09.2012 року серії [NUMBER]. Судом також встановлено, що у [PERSON] були діти: син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.10.1956 р., виданим Жовтневим відділом РАГСу м. Києва серії [NUMBER], та донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.11.1950 р., виданим Жовтневим відділом РАГСу м. Києва, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 01.03.2013 р., витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 13.03.2013 р. Відповідно до заповіту складеного [PERSON] від 14.02.2009 року та посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 143, вона належну їй на праві власності частку квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON]. 03 серпня 2010 року [PERSON] звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заяво про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] 17 вересня 2012 року до Першої київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право спадщину за законом, оскільки після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2013 року, яке набрало законної сили 19.11.2013 р., було задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності, визнання заповіту недійсним та усунення від спадкування та визнано за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS], жилою площею 33, 40 кв.м. загальною площею 54, 00 кв.м. Вказаним рішенням встановлено, що з 15 червня 1968 року по 13 березня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить Свідоцтво про одруження Серії [NUMBER] та Свідоцтво про смерть [PERSON] Серії [NUMBER]. Згідно ордеру на житлове приміщення № Г 214509 від 13 серпня 1973 року, виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Києва від 13 серпня 1973 року № 2377, [PERSON] з родиною із трьох чоловік вселилась та проживала в квартирі [ADDRESS]. Згідно довідок ЖБК «Верстат-5» від 15 квітня 1992 року № 36 та від 12 серпня 2010 року № 56 [PERSON] є власником кооперативної квартири [ADDRESS]. При цьому, як вбачається з даних довідок пайові внески за квартиру були повністю сплачені у 1988 році, тобто під час перебування позивача та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи, що пайові внески за спірну квартиру погашено під час перебування позивача та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, а відтак, пайові внески є їх спільною сумісною власністю, суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS], є спільно нажитим [PERSON] та [PERSON] як подружжям майном, тобто належала їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. 23 січня 2014 року [PERSON] звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у вигляді ? частки квартири [ADDRESS]. Проте, 23.01.2014 р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку спірної квартири, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). До непрацездатних осіб відносяться: особи, які досягли віку - жінки - 55 років, чоловіки - 60 років, тобто віку, який дає їм підставу для одержання пенсії за віком, незалежно від того, чи продовжують вони працювати; інваліди I, II та III груп. Відповідно до положень ч.1, 3 та 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно із положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно із Главою 10 п. 4.15., 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 02.2012 року № 296/5, видача Свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови, яка є об'єктом оскарження, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії відповідачем по справі стало не надання позивачем правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на спірну квартиру, при цьому розмір розрахованої нотаріусом частки, у праві позивачки на спадщину після смерті [PERSON] не впливає на суть даної постанови. Відповідно до глави 10 п 3.25. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 02.2012 року № 296/5, у разі, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно п. 4.9 Глави 10 вказаного Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. У відповідності до вищевказаної глави п.п. 5.5, 5.6, 5.7 цього Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов'язково з'ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Коло спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. У відповідності до п. 5.9 Глави 10 вказаного вище Порядку право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов'язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов'язкову частку. Право на обов'язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов'язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз'яснено і він не претендує на одержання обов'язкової частки у спадщині. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, судом встановлено, що на час відкриття спадщини, серед осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині за заповітом був непрацездатний чоловік [PERSON] - [PERSON], який є інвалідом 1-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 04.10.2013 року та непрацездатна донька [PERSON]. Син [PERSON] на час відкриття спадщини був працездатним, а тому права на обов'язкову частку у спадщині за заповітом після смерті матері не мав, доказів зворотного суду не надано. [INFO] донька [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть від 13.03.2013 р. серії [NUMBER]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 07.08.2014 року, Серія [NUMBER]. Таким чином, на день прийняття нотаріусом постанови від 23.01.2014 року у відповідності до вимог чинного законодавства був наявним один спадкоємець, який мав право на обов'язкову частку у спадщині - [PERSON] Виходячи з викладеного, обов'язкова частка [PERSON] у спадщині після смерті [PERSON] складала ? частину, а відтак розмір частки позивачки у праві на спадщину за заповітом також склала ? частину, що було правильно розраховано нотаріусом. За таких обставин, доводи позивача щодо позовних вимог позбавлені юридичного обґрунтування, а тому позов не підлягає задоволенню. Крім того, у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. У п. 16 Постанови ВССУ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII). Таким чином, нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право. У разі пред'явлення вказаних позовних вимог до державного нотаріуса відповідачем буде відповідна державна нотаріальна контора. Це зумовлено тим, що державний нотаріус, крім загального статусу нотаріуса, також має особливий статус - працівника юридичної особи, тобто державної нотаріальної контори. Таким чином, Державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. є неналежним відповідачем по справі, що є безумовною і самостійною підставою для відмовив задоволені позову. За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed