Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача у порядку зворотної вимоги (регресу) в рахунок компенсації здійснених страхових виплат кошти у розмірі 879,19 гривень та судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у звязку з виплатою страхового відшкодування за пошкоджений застрахований транспортний засіб, відповідно до ст.27 Закону України Про страхування отримали право регресу до особи, яка є відповідальною за завдання збитку. У судове засідання представник позивача надіслав письмове клопотання, згідно якого заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов, розглянувши справу за відсутності позивача, не заперечуючи при цьому проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи його було належним чином та своєчасно повідомлено, про причину неявки суд не повідомив, жодних клопотань суду не надсилав, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Матеріали справи містять письмові заперечення, згідно яких відповідач просив у позові відмовити, оскільки його не повідомляли про проведення оцінки пошкодженого транспорного засобу. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.02.2015 в м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача та [PERSON], котра керувала автомобілем Тойота, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], автомобілям було завдано механічних ушкоджень. 10.03.2015 року постановою Приморського районного суду м.Одеси відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У відповідності до полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів, внаслідок аварійного пошкодження застрахованого транспортного засобу його власнику страхувальнику було виплачено завдану матеріальну шкоду ПрАТ СК УНІКА у розмірі 1379,19 гривень. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у відповідності до полісу позивачем, котрий на вимогу ПрАТ СК УНІКА сплатив їм суму завданої шкоди у розмірі 879,19 гривень (за виключенням суми франшизи 500 гривень). Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України існує два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків. При цьому, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. Наявність цих елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1187 Цивільного кодексу України. За змістом ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст.27 Закону України „Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Також, положеннями\~ст.993 Цивільного Кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В порушення умов договору страхування, відповідач у встановлений триденний строк не повідомив позивача про страховий випадок, у звязку з чим посилання позивача на ст.38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є обгрунтованим. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення у порядку регресу понесених витрат законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved