Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Торговий дім» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що він за період 13.02.2012-01.12.2014р.р. працював на посаді менеджера з продажу в ДП «Торговій дім» ПАТ «Київоблгаз». 01.12.2014 року позивача було звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Оскільки, позивачу при звільненні не було здійснено виплату компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період праці, згідно наказу відповідача про звільнення від 28.11.2014 року №26-к, він змушений звертатись до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2548,50 грн. та компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 118250,40 грн. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтрималиу повному обсязі та просили суд про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та його представника - [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії трудової книжки позивача та як встановлено в ході судового розгляду справи сторони перебували в трудових правовідносинах. Наказом № 26-К від 28.11.2014 року позивача було звільнено з посади менеджера з продажу за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.6). 20.09.2016 року позивач звернувся з письмовою претензією до відповідача та повідомив останнього про те, що відповідно до наказу про його звільнення від 28.11.2014 року в порушення трудового законодавства йому не було виплачено компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період праці. Вказана претензія була отримана відповідачем 27.09.2016 року (а.с.7,8). Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої незалежності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А 1 групи. В разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Така правова позиція зазначена також в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Як вбачається з довідки від 07.11.2016 року, виданої Лівобережним об'єднаним управлінням ПФУ м. Києва, виплати позивачу за місцем роботи за останні 12 календарних місяців до звільнення становлять 60347,82 грн. (за період з 01.12.2013-01.12.2014р.р.). Середній заробіток позивача на день звільнення відповідно становив 169,9 грн. на день (заробітна плата за останні 12 місяців поділена на кількість робочих днів 60347,82 / 355 = 169,9 грн. (за 1 робочий день)), відповідно загальний розмір компенсації за невикористану щорічну відпустку становить - 2545,50 грн. (169,9 грн. х 15 днів). Кількість днів затримки виплати компенсації позивачу за невикористану відпустку за спірний період становить 696 днів, тому 169,9*696=118250,40грн., що складає середній заробіток за період з моменту звільнення позивача до моменту пред'явлення позову до суду. Зважаючи на те, що відповідачем не проведений розрахунок з позивачем, з нього на користь позивача на підставі ч.1 ст.117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто в межах заявлених вимог та за спірний період, що становить 118250,40 грн. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК Україн передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення невиплаченої суми компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку є доведеними такими, що підлягають задоволенню Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України їх слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved