Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за угодою позики, мотивуючи його тим, що 25 квітня 2014 року між ним та відповідачем була укладена угода позики, відповідно до якої, відповідач позичив у нього грошові кошти у розмірі 18000 грн., терміном до 01 червня 2014 року. Того ж дня, згідно досягнутої угоди, він передав відповідачу в повному обсязі суму коштів. На підтвердження отримання грошових коштів, відповідачем підписано розписку. У визначений строк, відповідач гроші не повернув та судячи з усього і не збирається цього робити. У зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду для примусового стягнення з відповідача наданої позики в розмірі 18000 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача 1900 грн. штрафних санкцій (20% річних), а також 60 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Заявою від 19 лютого 2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог: просить також стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Таким чином загальна сума заборгованості збільшилася до 83816 грн., з них: 18000 грн. - розмір основного боргу, 2790 грн. - інфляція, 3026 грн. - штрафні санкції, 60000 грн. - моральна шкода. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, визначених у позові, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки та її поважність суд не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 25 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем в усній формі був укладений договір позики, на підставі якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 18000 гривень та домовились між собою на повернення позики до 01 червня 2014 року. На підтвердження укладення угоди, відповідач надав розписку, відповідно до якої, до 01 червня 2014 року зобов'язавсь повернути позику в повному обсязі, а у разі порушення обумовленого терміну повернення, зобов'язується сплатити 20% річних від позиченої суми. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В підтвердження укладення договору позики і його умов може бути надана розписка позикоодержувача чи інший документ, який підтверджує передачу йому позикодавцем встановленої грошової суми чи встановленої кількості майна. Суд вважає правомірною та обґрунтованою вимогу позивача до відповідача щодо повернення суми боргу, однак в той же час не погоджується із розрахунками позивача сум інфляційних витрат та штрафних санкцій. Позивач допустив арифметичну помилку при обрахунку індексів інфляції, зокрема: в частині переведення щомісячного відсотка інфляції в прості числа позивачем невірно проведено ділення щомісячного інфляційного індексу: в позові-Червень 2014 року - 101.0 (101.0/100) = 1.0 правильно 101.0/100=1.01 в позові Липень 2014 року - 100.4 (100.4/100) = 0.4 правильно 100.4/100=1.004 і т.д. по кожному місяцю. Таким чином суд, враховуючи заявлену позовну вимогу, виходить, що розрахунок інфляційних витрат слід провести наступним чином: 1,01(червень 2014)*1,004 (липень 2014) * 1,008 (серпень 2014) * 1,029 (вересень 2014) * 1,024 (жовтень 2014) * 1,019 (листопад 2014) * 1,03 (грудень 2014) * 1,031 (січень 2015) = 1,165*18000 грн. = 20970 грн. Тобто, розмір інфляційних витрат становить 20970 - 18000 = 2970 грн. Штрафні санкції обраховані позивачем на суму боргу разом із сумою інфляційних витрат, однак суд вважає таку позицію позивача неправильною. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та змісту розписки, 20% річних слід нараховувати на суму простроченої заборгованості за весь період прострочення, тобто 18000*20%*262 (дні прострочення)/365=2584,11 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Враховуючи доводи позивача та надані на їх підтвердження письмові докази, суд вважає доведеним, що позивачу спричинена моральна шкода, яка виразилася в його моральних переживаннях, порушенні нормального ритму життя. Разом з тим, суд вважає, що сума, в яку позивач оцінив завдану йому моральну шкоду, є завищеною, а тому з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 2000 грн. У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial