Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати за ним право власності на 1/16 частину будинку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], по праву приватної власності зареєстрований: в 15/16 частин за позивачем на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, що видане 04.07.1996 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області; в 1/16 частині за Мереф'янським домоуправлінням на підставі реєстраційного посвідчення, що видане МБП на підставі рішення виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 14 липня 1966 року, протокол № 19. Житловий будинок складається з однієї житлової кімнати, кухні та веранди, загальною площею 32 кв. м. Позивач проживав і продовжує проживати у даному будинку, має у даному будинку зареєстроване місце проживання з 1972 року і весь цей час відкрито користується в тому числі і 1/16 частиною, яка зареєстрована за Мереф'янським домоуправлінням. Таким чином позивач вважає, що набув права власності на 1/16 частину, тому звернувся до суду з позовом. Позивач та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо вирішення справи поклався на розсуд суду, та пояснив, що 1/16 частина будинку що розташований за адресою: [ADDRESS], колишня адреса: [ADDRESS], на підставі акту була конфіскована 14 травня 1951 року у власника [PERSON] та рішенням виконавчого комітету Мереф'янської міської Ради депутатів трудящих від 14 липня 1966 року передана Мереф'янському домоуправлінню, яке ліквідовано на підставі наказу № 192 від 25 липня 1989 року Управління житлово-комунального господарства виконкому Харківської обласної Ради народних депутатів. Новостворене Виробниче управління житлово - комунального господарства (ВУЖКХ), яке не є правонаступником Мереф'янського домоуправління також ліквідовано. На теперішній час у м. Мерефа функціонує ВКП «Служба замовника». Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 299 від 28 жовтня 2009 року Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], по праву приватної власності в 15/16 частин зареєстрований за позивачем на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, що видане 04.07.1996 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстр № 3-3184; в 1/16 частині за Мереф'янським домоуправлінням на підставі реєстраційного посвідчення, що видане МБП на підставі рішення виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 14 липня 1966 року, протокол № 19. За довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 18 грудня 2014 року, виданої на підставі архівних даних вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], при первинній реєстрації права власності зареєстрований в цілому за [PERSON] на підставі договору про право забудовника земельної ділянки, що посвідчений 15 жовтня 1931 року Державною нотаріальною конторою м. Харкова, реєстраційний № 785/70. Відповідно до Акту опису та оцінки № 81 від 14 травня 1951 року, на облік взято конфісковане майно [PERSON] та на підставі рішення виконавчого комітету Мереф'янської міської Ради депутатів трудящих від 14 липня 1966 року право власності на 1/16 частину вказаного будинку зареєстроване за Мереф'янським домоуправлінням. Суду в якості доказів надані: свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 04.07.1996 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області на ім'я позивача, реєстр № 3-3184; реєстраційне посвідчення Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації про право власності позивача на 15/16 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; технічний паспорт на будинок, за адресою: [ADDRESS], що виготовлений Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 19 серпня 2014 року; копія будинкової книги; витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/16 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], за позивачем; акт обстеження від 19.09.2014 року житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; наказ № 192 від 25 липня 1989 року Управління житлово-комунального господарства виконкому Харківської обласної Ради народних депутатів про ліквідацію самостійних домоуправлінь та про утворення Виробничих управлінь житлово - комунального господарства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Суд, комплексно аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що позивач добросовісно на законних підставах заволодів 1/16 частиною житлового будинку, що зареєстрований за Мереф'янським домоуправлінням, при цьому виходить з тих обставин, що факт проживання позивача у спірному будинку, не є підставою переходу до нього права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і не свідчить про добросовісність заволодіння чужим нерухомим майном, а утримання будинку, оплата комунальних послуг є обов'язком позивача, як особи яка користується житловим приміщенням та споживає комунальні послуги, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. За вказаних обставин, суд, не знаходить законних підстав для задоволення позову і повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, при цьому на посилання представника відповідача, що він не заперечує проти задоволення позову, суд, вважає за необхідне зазначити, що порядок набуття права власності на безхазяйну річ (річ, яка не має власника або власник якої невідомий) врегульований нормами статті 335 ЦК України, відповідно до частини другої якої, безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені і про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Даних, що відповідач виконав приписи ст. 335 ЦК України суду не надано. При розгляді справи суд не приймає докази, які не мають відношення до предмету спору. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed