Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ, Другого Приморського ВДВС ОМУЮ, відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 04 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 1853, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 946 000, 00 грн. на строк до 04 вересня 2018 року зі сплатою 20, 5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] передав відповідно до договорів іпотеки №1261 та №1264 від 05 вересня 2008 року в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], житловою площею 34, 1 кв. м., загальною площею 54, 2 кв. м., та квартиру [ADDRESS], житловою площею 39, 8 кв. м., загальною площею 46, 8 кв. м. В порушення умов договору відновлювальної кредитної лінії № 1853 позичальник свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 1 769 368, 61 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2012 року було стягнуто з [PERSON] на користь Банку вищевказану суму заборгованості. Також позивач зазначає, що на виконання вищевказаного рішення суду між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було досягнуто згоди щодо добровільної реалізації іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Однак, під час підготовки предметів іпотеки до реалізації, Банку стало відомо, що 02 лютого 2010 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА №144014, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] Разом з тим, державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №961274 від 16 листопада 2009 року, якою також було накладено арешт на предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS]. Крім того, постановами Другого Приморського ВДВС ОМУЮ №В-17/5/33006418 від 19 листопада 2012 року та №41938795 від 06 лютого 2014 року був накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] Зазначені постанови про накладення арешту на вищевказані квартири порушують майнові права ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», тому позивач просить звільнити вищевказане майно з-під арешту. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ у судовому засіданні залишив питання про задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на розсуд суду та вказав, що виконавче провадження АВ №961274 від 16 листопада 2009 року було знищено. Представники відповідачів Другого Приморського ВДВС ОМУЮ, відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області, а також третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явились, були сповіщені про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 1853, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 946 000, 00 грн. на строк до 04 вересня 2018 року зі сплатою 20, 5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] передав відповідно до договорів іпотеки №1261 та №1264 від 05 вересня 2008 року в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], житловою площею 34, 1 кв. м., загальною площею 54, 2 кв. м., та квартиру [ADDRESS], житловою площею 39, 8 кв. м., загальною площею 46, 8 кв. м. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порушення умов договору відновлювальної кредитної лінії № 1853 [PERSON] свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 1 769 368, 61 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2012 року, яке набрало чинності, було стягнуто з [PERSON] на користь Банку вищевказану суму заборгованості. Також судом встановлено, що на виконання вищевказаного рішення суду між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було досягнуто згоди щодо добровільної реалізації іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Проте, 02 лютого 2010 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА №144014, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] Разом з тим, державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №961274 від 16 листопада 2009 року, якою також було накладено арешт на предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS]. Крім того, постановами Другого Приморського ВДВС ОМУЮ №В-17/5/33006418 від 19 листопада 2012 року та №41938795 від 06 лютого 2014 року був накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] Вищевикладені обставини підтверджуються відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 грудня 2014 року, наданого представником позивача до суду. Зазначені постанови про накладення арешту на вищевказану квартиру порушують майнові права ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника є діями щодо звернення на нього стягнення. Згідно ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження має вищий приорітет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 вересня 2008 року вбачається, що заборона на відчуження квартиру [ADDRESS], житловою площею 34, 1 кв. м., загальною площею 54, 2 кв. м., та квартиру [ADDRESS], житловою площею 39, 8 кв. м., загальною площею 46, 8 кв. м, зареєстрована 05 вересня 2008 року, тобто у зв'язку з укладенням іпотечних договорів №1261 та №1264. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Згідно із ч. 4, 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки у ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» виникло 05 вересня 2008 року, а оскаржувані постанови були винесені 16 листопада 2009 року, 02 лютого 2010 року, 19 листопада 2012 року, та 06 лютого 2014 року, тобто після укладення ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» договорів іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, державна виконавча служба згідно з вимогами вищевказаної статті не має правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved