Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договором депозитного вкладу, який уклав з відповідачем 8 лютого 2014 року. В позові зазначив, що після спливу строку дії зазначеного договору, а саме: 16 лютого 2015 року, звернувся до фінансової установи з завою про повернення суми вкладу та процентів по вкладу, проте співробітники банку, видавши йому суму процентів, у видачі вкладу відмовили, пославшись на те, що строк дії договору банківського вкладу автоматично продовжено ще на один рік. 2 березня 2015 року позивач звернувся до банку з заявою про дострокове повернення вкладу, у видачі якого співробітник банку в цей же день відмовила в усній формі, відмовившись скріпити цей факт відміткою в заяві про видачу вкладу. Звернення аналогічного змісту, яке містить прохання про розірвання договору, позивач направив банку поштою 21 березня 2015 року, проте не отримав ані грошового вкладу, ані відповіді. Відповідно до умов договору у випадку його дострокового розірвання остаточний розрахунок проводиться у день розірвання договору. Оскільки відповідач не виконав свої зобовязання, позивач просить стягнути з нього на його користь грошові кошти по банківському вкладу у сумі 9000 грн., а також три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання по день повного розрахунку, не зазначаючи розмір цієї відповідальності. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Крім того, позивач просить про залишення без розгляду вимоги про стягнення відповідальності за порушення грошового зобовязання у вигляді трьох процентів річних (а. с. 25). За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивача. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин суд зі згоди позивача, висловленої у його письмовій заяві, у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 8 лютого 2014 року сторони уклали договір строкового банківського вкладу на суму 9000 грн. з оплатою 21,5 процентів річних строком до 13 лютого 2015 року (а. с. 5, 6). 21 березня 2015 року позивач направив відповідачеві рекомендованою кореспонденцією письмову вимогу про дострокове розірвання договору і виплату банківського вкладу (а. с. 7-9). Згідно із ст. ст. 1058, 1059 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закону регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором, тому суд знаходить за можливе при вирішенні спору застосовувати правила законодавства про захист прав споживачів. В силу ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу за спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, а умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемними. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Надані суду письмові докази, зокрема: договір банківського вкладу, розрахунок заборгованості, заяви позивача банку з вимогою дострокового розірвання договору і повернення вкладу, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. В силу ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на наданих ним фактичних даних, а встановлені судом обставини та відповідні норми права, що регулюють спірні правовідносини, дають суду підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення обовязків, які передбачені договором. Судовий збір, від попередньої сплати якого позивача звільнено на підставі закону як споживача, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь держави.

Outcome: approved