Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він у 1986 році був евакуйований із зони відчуження у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС. 21.01.2010 року Львівською обласною МСЕК № 1 [PERSON] була встановлена 3 група інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим, а також відповідно до статті 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), його було віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. [PERSON] була призначена пенсія по інвалідності, а також додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачені статтями 49, 50, 54 Закону № 796-ХІІ. З огляду на те, що розмір призначеної і виплачуваної позивачу пенсії не відповідав розмірам установленим Законом № 796-ХІІ, у квітні 2010 року він змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.05.2010 р. у справі № 2-1561/10 було задоволено позов [PERSON] до УПФУ в Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок пенсії. Постановою апеляційного суду Львівської області від 01.06.2011 року у справі № 22-а-296/11 вказане рішення було частково змінено. Зокрема, відповідача було зобов`язано нараховувати та щомісячно виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 24.12.2009 року, з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.На виконання згаданої постанови УПФУ в Галицькому районі м. Львова 04.08.2011 р. був проведений відповідний перерахунок пенсії [PERSON] . Позивач зазначає, що 19.06.2011 року набув чинності Закон України від 14.06.2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким було передбачено, що в 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вимог зазначеного закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої почав визначатися і розмір пенсії [PERSON] [PERSON] зазначає, що у період з 01.01.2014 року до 02.08.2014 року УПФУ в Галицькому районі м. Львова відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ та судового рішення, яке набрало законної сили, зобов`язане було нараховувати йому державну та додаткову пенсію у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком відповідно. Оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 УПФУ в Галицькому районі м. Львова було реорганізоване шляхом злиття у Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова, а останнє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 821 було реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, тому [PERSON] 04.12.2018 року звернувся до відповідача, як правонаступника УПФУ в Галицькому районі м. Львова, із заявою, у якій серед іншого просив провести перерахунок пенсії, що виплачувалася йому у період з 01.01.2014 року до 03.08.2014 року у разі якщо у даний період вона була нарахована не в розмірі визначеному згаданим судовим рішенням та Законом № 796-ХІІ, а в значно заниженому розмірі встановленому підзаконними нормативними актами, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, листом № 6435/5059/Ф-92 від 14.12.2018 відповідач відмовився проводити перерахунок пенсії [PERSON] , попри те, що як вбачається з відповіді у згаданий період пенсія нараховувалася йому у розмірі визначеному підзаконними нормативними актами. Тому [PERSON] вкотре був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі № 1.380.2019.000016 позов [PERSON] було задоволено у повному обсязі. Дії Управління Пенсійного фонду в Галицькому районі по нарахуванню та виплаті йому в період з 01.01.2014 р. до 02.08.2014 р. державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах, що не відповідають розмірам встановленим ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», були визнані судом протиправними, так само як і відмова відповідача провести перерахунок виплаченої мені у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсії. Окрім того, даним рішенням відповідача було зобов`язане провести перерахунок моєї пенсії із виплатою недоплачених сум. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 року апеляційна скарга відповідача була повернута скаржнику. Оскільки відповідачем судове рішення добровільно виконане не було, 21.05.2019 року Львівським окружним адміністративним суду було видано відповідний виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем для виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. 04.06.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Леськівим Б.Я. було відкрито виконавче провадження ВП № 59250298. В ході виконання згаданого судового рішення відповідачем був проведений перерахунок пенсії [PERSON] відповідно до якого йому була нарахована доплата в розмірі 34996,06 грн., яка до цього часу не виплачена. Станом на даний час судове рішення у повному обсязі не виконане, а тому виконавче провадження не закінчене. Позивач зазначає, що відмова відповідача провести перерахунок виплаченої йому у період з 01.01.2014 р. до 02.08.2014 р. державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, визнана судом неправомірною, а також тривале невиконання судового рішення у справі №1.380.2019.000016, завдали та продовжують завдавати йому моральної шкоди, оскільки вже сама неправомірна відмова відповідача виплатити пенсію у розмірі встановленому Законом № 796-ХІІ, спричинила йому неабиякі душевні страждання. У зв`язку з наведеним [PERSON] відчув вкрай негативні емоції, змістом яких були стрес, розчарування та відчуття несправедливості, а також у нього виникла роздратованість, порушення сну, душевний неспокій. Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 18.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 05.05.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області. Ухвалою суду від 11.05.2021 року залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області в якості співвідповідача. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, заборгованість за рішенням суду виплачена позивачу повністю. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників, які не з`явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника відповідача Заєць Н.М. , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] у 1986 році був евакуйований із зони відчуження у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС. 21.01.2010 року Львівською обласною МСЕК № 1 [PERSON] була встановлена 3 група інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим його було віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.05.2010 р. у справі № 2-1561/10 задоволено позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок пенсії. Постановою апеляційного суду Львівської області від 01.06.2011 року у справі № 22-а-296/11 вказане рішення було частково змінено. Відповідача було зобов`язано нараховувати та щомісячно виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 24.12.2009 року, з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 04.12.2018 року [PERSON] звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській областііз заявою, у якій просив провести перерахунок пенсії, що виплачувалася йому у період з 01.01.2014 року до 03.08.2014 року. Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області№ 6435/5059/Ф-92 від 14.12.2018 [PERSON] відмовлено у проведенні нарахування та виплати компенсації. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі № 1.380.2019.000016 позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова по нарахуванню та виплаті [PERSON] у період з 01.01.2014 до 02.08.2014 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах, що не відповідають розмірам встановленим статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції за вказаний період).Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок виплаченої [PERSON] у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок виплаченої [PERSON] у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, привівши їх розмір у відповідність із розмірами, визначеними статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши державну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, беручи за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений частиною першою статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплативши суму недоплаченої пенсії, з урахуванням раніше виплачених за вказаний період сум. 21.05.2019 року Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №1.380.2019.000016. 04.06.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Леськівим Б.Я. було відкрито виконавче провадження ВП № 59250298. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Даною нормою визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені ст. 1173 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює органи державної влади або місцевого самоврядування, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1173 ЦК України. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що неправомірна відмова відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушеннями строків виплати пенсії у період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р., а також тривале невиконання судового рішення, яке зобов`язує відповідача провести таку виплату, завдали та продовжують завдавати йому моральної шкоди. Однак з матеріалів справи вбчаається, що позивач скористався своїм правом на оскарження відмови у здійсненні перерахунку за період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. пенсії у розмірах встановлених положеннями ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній на момент виникнення права на отримання пенсії, яка Львівським окружним адміністративним судом була скасована. Враховуючи наведене суд вважає, що скасування відмови у здійсненні перерахунку за період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. пенсії не є безумовним доказом неправомірності дій або бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження дій органу державної влади і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України. Позивач не надав суду допустимих і достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тому враховуючи наведене, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У зв`язку з наведеним, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задовленні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено доказів на підтвердження вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed