Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції в Київській області за участю третіх осіб - Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про скасування заборони на невизначене майно, яке накладено Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час звернення до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу для укладення договору купівлі-продажу квартири позивачеві стало відомо, що Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою накладено заборону на невизначене майно на ім'я [PERSON] 12.09.14р. [PERSON] вдруге звернувся до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири, однак при перевірці нотаріусом накладення арешту на об'єкт нерухомості стало відомо, що на невизначене майно на ім'я [PERSON] накладено заборону. [PERSON], з метою реалізації свого права на розпорядження належним йому майном, звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на ст. 17 Закону України «Про нотаріат», згідно якої державна нотаріальна контора є юридичною особою, а тому має бути належним відповідачем у даній справі. Треті особи свого права на участь у судовому засіданні не використали, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. У січні 2014р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу для укладення договору купівлі-продажу квартири. На запит нотаріуса, Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора 18.02.14р., направила відповідь, з якої вбачається, що Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення Білоцерківського заводу 1 Травня від 29.07.1959 року, накладено заборону на все майно [PERSON] (а.с. 9). Під час звернення до іншого приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу для укладення договору купівлі-продажу квартири, позивачеві також повідомлено, що згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на невизначене майно на ім'я [PERSON] є заборона (а.с. 8). На думку позивача, причиною спору, що виник між сторонами, є порушення Головним управлінням юстиції в Київській області права [PERSON] на розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є не порушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, на невизначене майно на ім'я [PERSON] Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою накладено заборону. Разом з цим, пред'являючи позов, позивач зазначив відповідачем Головне управління юстиції в Київській області. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про нотаріат» державні нотаріальні контори є юридичними особами, які створюються та реєструються у встановленому законом порядку. Таким чином, Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора наділена цивільною правоздатністю в розумінні ст. 80 ЦК України, а тому може бути самостійним суб'єктом цивільних правовідносин, тобто відповідачем у даній справі. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які вказували на вчинення Головним управлінням юстиції у Київській області будь-яких дій щодо спірних правовідносин, а відтак є неналежним відповідачем по справі. Заміна неналежного відповідача допускається лише за клопотанням позивача, оскільки позивач виступає ініціатором процесу, суб'єктом, який вимагає судового захисту. Під час розгляду справи позивач клопотання про заміну неналежного відповідача, як це передбачає ч. 1 ст. 33 ЦПК України, не заявляв. При цьому, як вбачається з аналізу положень ч. 1 ст. 33 ЦПК України, можливість вирішення питання про заміну неналежного відповідача належним, чи залучення співвідповідача з ініціативи суду за відсутності відповідного клопотання позивача не передбачена. У судовому засіданні позивач, відповідаючи на запитання суду, зазначив, що не бажає замінювати неналежного відповідача у справі. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і у Кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4/-13 У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, судовий збір не повертається. На підставі викладеного, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 80, 321, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed