Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 18.04.2014 року з [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку» являє собою договір, що підтверджується її особистим підписом. Згідно до п. 2.1.1.5.5 «[PERSON] та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6. [PERSON] надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний заплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відповідачка порушила умови договору, не надавши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим у позивача є право вимагати повернення заборгованості по кредиту. Станом на 26.03.2018 року заборгованість становить 98238,50 грн., яку і просить стягнути з [PERSON], а також судовий збір в сумі 1762,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та вказали, що всі зобовязання з повернення позивачеві суми кредитного ліміту за вказаним кредитом [PERSON] були виконані 09.03.2017 року, коли вона взяла у позивача кредит на 12 місяців за кредитною програмою «КУБ» у сумі 50\~000, 00 грн. із вказаної суми. Таким чином, з 09.03.2017 року в неї виникло зобовязання з повернення кредиту за програмою «КУБ». Зазначили, що сукупно за двома кредитними лініями вона повинна сплатити банку 49705,00 грн. Також вказали, що після закінчення дії картки в березні 2018 року із виписки по карті вбачаються факти списання сум з її рахунку, що є неправомірним. Просили застосувати позовну давність щодо стягнення штрафів. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] 18.04.2014 року уклала з банком кредитний договір та отримала кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому з нею було укладено договір за кредитною програмою «КУБ». Вона її повідомила, що розмір відсотків за користування кредитними коштами по програмі «КУБ» становитиме 2,4 %, після чого на її кредитну катку було перераховано 50\~000 грн. Частина коштів, отриманих за вказаною програмою пішла на погашення кредитної заборгованості, яка виникла по карті, а решту відповідачка самостійно знімала. За умовами кредитування за програмою «КУБ» остання зобовязувалася вносити щомісячно кошти на його погашення, чого вона не робила. У звязку з вказаним, кошти на погашення кредитної заборгованості за зазначеною програмою списувалися в обовязковому порядку з її кредитного рахунку, відкритого в квітні 2014 року, при цьому, нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами. Також вона зазначила, що відповідачка знала про списання коштів з її кредитного карткового рахунку, оскільки регулярно на її мобільний телефон банком надсилалися повідомлення щодо сум, які будуть зняті з карти. Допитна в судовому засіданні у якості свідка відповідачка, [PERSON] підтвердила укладення нею з банком договору за кредитною програмою «КУБ» та обізнаність щодо необхідності сплати щомісячних платежів та те, що кошти на погашення заборгованості за цим кредитом нею не вносилися взагалі. Зазначила, що укладали договір за програмою «КУБ» з врахуванням 2% за користування позикою, а не 2, 4% як вказано в договорі. Вважає, що банку винна тільки 49705,00 грн. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.04.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 8000,00 грн. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» являє собою договір про надання банківських послуг. Пунктом 1.1.7.11 «[PERSON] та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. п. 1.1.7.43 договору, сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявності у клієнта в момент закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.(а.с.10-24). [PERSON] та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку розміщено в мережі Інтернет на сайті банку http://privatbank.ua, що свідчить про те, що він є доступним для всіх клієнтів банку, в тому числі і для [PERSON] Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами було укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Також судом було встановлено та не заперечувалося сторонами в справі, що між банком та відповідачкою 18.02.2017 року було укладено кредитний договір KUB1487426270103. Вказаний договір в силу вищезазначеної правової норми є також договором приєднання. Згідно цього договору відповідачка підтвердила, що ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, умовами площадки, які розміщені на сайті банку. Як вбачається із договору, [PERSON] висловила готовність взяти позику під проценти у будь-якої особи, хто прийме або частково на визначених в договорі умовах. 09.03.2017 року на її картку банком було перераховано 50\~000 грн. В договорі також було визначено порядок та строки погашення позики. (а.с.151). Відповідачка в судовому засіданні також підтвердила, що користувалася рахунком, відкрим у ПАТ КБ «ПриватБанк» у 2014 році. На вказаний рахунок і було перераховано 50\~000 грн., наданих позичальником в рамках договору «КУБ». В розрахунку заборгованості відображено весь рух по карті за договором б/н від 18.04.2014 року. Зокрема, з розрахунку вбачається, що відповідачкою дійсно 09.03.2017 року було сплачено заборгованість по карті у сумі 8969,01 грн. (а.с.6-7). Разом з тим, як вбачається із документів, наданих відповідачкою, строк дії картки «Універсальна» №4149 437839392410 визначено по березень 2018 року (а.с.96). Відповідно до п. 2.1.1.8.4 [PERSON] та правил надання банківських послуг, відповідний картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви держателя або банк має право закрити карту, повідомивши держателя. При цьому, держатель повинен не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути карту в банк, після чого обслуговування карти припиняється. У звязку з тим, що заяву про закриття карткового рахунку №4149 437839392410 [PERSON] банку не надавала, вказаний картковий рахунок був діючим до повного погашення заборгованості, а тому не заслуговують на увагу доводи відповідачки про те, що одночасно зі сплатою заборгованості по карті 09.03.2017 року, в неї закінчилися договірні зобовязання по карті «Універсальна» №4149 437839392410. У виписці по карті №4149 437839392410 за період з 08.07.2010 року по 08.08.2018 року відображено, що після зняття всієї суми, нарахованої по кредитній програмі «КУБ», [PERSON] і надалі продовжувала користувалася кредитними коштами по карті «Універсальна», при цьому нерегулярно та не в повній мірі вносила грошові кошти на погашення заборгованості (а.с. 120-125). У звязку з невиконанням умов договору «КУБ», згідно якого для погашення заборгованості за позикою [PERSON] доручила ПАТ КБ «ПриватБанк» проводити списання коштів з усіх її рахунків на користь позикодавця в розмірі, зазначеному у її пропозиції, при настанні дати платежу, щомісячно з карти №4149 437839392410 здійснювалося відповідне списання коштів (а.с.151). При цьому, заборгованість за кредитною лінією та відсотки, які були нараховані відповідачкою не погашалася, внаслідок чого станом на 26.03.2018 року виникла заборгованість у сумі 98238,50 грн. та звернувся із позовом до суду. Разом з тим, суд частково не погоджується із розрахунком заборгованості, наданим банком, виходячи з такого. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, одночасне стягнення обох видів неустойки - і штрафу, і пені - не допускається. За положеннями ст.\~61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст.\~611\~ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Пеня й штраф є різновидами неустойки, тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання суперечить ст.\~61\~Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» 5154,21 грн. штрафних санкцій немає, ці кошти не можуть бути стягнуті з відповідачки, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки штрафів, тому не вбачає необхідності застосовувати до даних вимог позовну давність, на застосуванні якої наполягав представник відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, стягненню із [PERSON] підлягає заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 58981,10 грн., за відсотками, нарахованими на поточну заборгованість 23335,46 грн. та 10767,73 грн. - пені. Згідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», \~відповідачку, яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується наданою копією пенсійного посвідчення (а.с.65) звільнено від сплати судового збору, а тому, з урахуванням вимог ст.\~141\~ЦПК України понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру позовних вимог підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial