Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Майської сільської ради, третя особа: Синельниківський МРВ РАЦС ГТУЮ Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 березня 2017 року померла її мати [PERSON], яка за життя мала право власності на земельну ділянку для сільськогосподарського використання (пай), площею 9.450 гектарів, розташовану на території Майської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП №065288. Згідно до заповіту, посвідченого 02.04.2007 року секретарем Майської сільської ради Синельниківського району, мати заповідала їй усе своє майно. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Утім постановою нотаріуса від 27.09.2017 року їй відмовлено видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, на тій підставі, що свідоцтво про смерть [PERSON], було видано органом, створеним в порядку, не передбаченим Законом України, а сам «Евпаторийским городским отделом записи актов гражданського состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым», оскільки мати померла на тимчасово окупованій території. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації акті цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації акті цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Місцем смерті є м. Джанкой АР Крим. Встановлення факту смерті необхідно для прийняття спадщини. Державна реєстрація смерті [PERSON] не може бути проведена на території України, оскільки форма документу для підтвердження факт смерті не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території». Оскільки реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, то є підстави в судовому порядку встановити факт смерті, що необхідно для прийняття спадщини. Просить встановити факт смерті [PERSON], уродженки [INFO], [INFO], яка померла в м. Євпаторія, Автономної Республіки Крим, 27 березня 2017 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку для сільськогосподарського використання (пай), площею 9.450 гектарів, розташовану на території Майської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП №065288, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 27 березня 2017 року. Представник позивача [PERSON] до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Позивач у відрите судове засідання не зявився. Відповідач до початку судового засідання надав заяву про можливість слухання справи без участі його представника, просить вирішити позов згідно діючого законодавства. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії І-АЯ № 590358, виданого Євпаторійським міським запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 28 березня 2017 року [PERSON], [INFO], яка народилася в с.Государенки Павинського району Костромської області померла 27 березня 2017 року в м.Євпаторія Руспубліки Крим Російської Федерації. Згідно з ч.1\~ст. 257-1 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Місто Євпаторія Автономної Республіки Крим, згідно\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованої територією та на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а рішення, \~видані будь-якими органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території, діяльність яких вважається незаконною, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків. У зв'язку з тим, що смерть [PERSON], [INFO], яка народилася в с.Государенки Павинського району Костромської області настала 27 березня 2017 року в м.Євпаторія Руспубліки Крим Російської Федерації на тимчасово окупованій території, а видане свідоцтво про смерть [PERSON] є недійсним і не створює правових наслідків,суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, є неможливим. Оскільки реєстрація смерті громадянки [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, то є підстави в судовому порядку встановити факт смерті [PERSON], який достовірно встановлений судом. Відповідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 27 вересня 2017 року № 02-31/1543 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у звязку з тим, що свідоцтво про смерть булло видано органом, створеним в порядку не передбаченим законом України, що вважається недійсним. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] та факт зміни прізвища [PERSON] з «Шувалова» на «Єріліна» у звязку з укладенням шлюбу, підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-Б № 554347 від 29 жовтня 1952 року та паспортом громадянина України серії ЕЕ № 647665, виданого 28 травня 2002 року Євпаторійським МВ ГУМВС України в Криму. Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 065288 від 30 березня 2004 року [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Синельниківського районного суду від 05 вересня 2003 року належить земельна ділянка площею 9.450 гектарів, яка розташована на території Майської сільської ради в цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно заповіту від 02 квітня 2007 року, посвідченого 02.04.2007 року секретарем Майської сільської ради Синельниківського району, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 81 Земельного кодексу України одним із способів набуття права власності на землю громадян є прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення Частиною 1 статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно ч.1 та п. б ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також, право власності на земельну ділянку набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Таким чином, зясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, встановленими та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved