Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № МL -200/545/2006 від 04.08.2006 року ( а.с. 2,3). Позовні вимоги мотивував тим, що 04.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком « Райффайзенбанк Україна» , правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та у відповідності до ст. ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є ТОВ « ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL -200/545/2006. Згідно з умовами кредитного договору та кредитних заявок банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 33 000,0 доларів США. Призначення кредиту - придбання житла. Кошти за кредитним договором були отримані позичальником, що підтверджується меморіальним валютним ордером від 04.08.2006 року. Кредит у іноземній валюті видавався на підставі генеральної банківської ліцензії № 191 від 02.03.1998 року та дозволу до неї № 191-1 від 03.12.2001 року, що були надані АКБ « Райффайзенбанк Україна» з урахуванням вимог законодавства. Згідно з умовами кредитного договору ( п.1.1 частини № 2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит, що визначений в частині № 1 цього договору ( 33 000,0 доларів США) , а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом тв. виконати всі інші зобов'язання, як це вказано у цьому договорі. Згідно з п.3 частини № 1 кредитного договору було встановлено фіксовану процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 11% річних. Згідно з п.4 частини 1 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати платежів, що зменшуються ( щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості за кредитом). Датою остаточного повернення кредиту є 04.08.2021 року. Згідно з п.1.5 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та в строк, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченим цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в графіку платежів. Відповідно до п.4.1.1 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів , сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний заплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. У зв'язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору - позивачем було повідомлено відповідача про вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором. Відповідач [PERSON] станом на 09.12.2013 року має заборгованість: - 27 490,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.11.2013 року складає 219 973,84 грн., - заборгованість за тілом кредиту; - 2 378,46 доларів США , що станом на 18.11.2013 року становить 19 011,03 грн. - заборгованість за відсотками; - 871 422,44 грн. - пеня нарахована на суми заборгованості в розмірі 1% на кожний день прострочення. Загальна сума заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 18.11.2013 року становить 1 110 168,31 грн.. Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № бн від 18.03.2011 року Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк» , у відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступило, а ТОВ « ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL -200/545/2006 від 04.08.2006 та договором поруки № 200/545/2006 від 04.08.2006 року. В подальшому в ході розгляду цивільної справи позовні вимоги збільшив ( а.с. 131) , та посилаючись на норми ст.ст. 512,514 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ « ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 639 421, 48 грн. та сплачений судовий збір, надавши розрахунки ( а.с. 132-147). В судове засідання представник позивача, що діє на підставі довіреності - Маняко В.О. ( а.с. 62 ) з'явився, збільшені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити. Відповідач та його представник , що діє на підставі договору про надання правової допомоги - [PERSON] ( а.с. 38) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Надали письмове заперечення ( а.с.40-42; 167-170) та пояснення відповідно до текстів запереченнь. Просять суд в задоволенні позову відмовити посилаючись на те , що з боку відповідача відсутні невизнання, порушення або оспорювання прав, свобод чи інтересів ТОВ « ОТП Факторинг Україна». Вимоги позивача не доведені належними і допустимими доказами не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Вислухавши пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи між Акціонерним комерційним банком « Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] 04.08.2006 року було укладено кредитний договір № МL -200/545/2006 від 04.08.2006 року ( а.с. 18- 22). Згідно з умовами кредитного договору банк надав позичальнику, відповідачу по даній справі грошові кошти в розмірі 33 000,0 доларів США на купівлю житла. З процентною ставкою 11% , строк повернення кредиту 04.08.2021 рік . Кошти за кредитним договором були отримані позичальником, що підтверджується меморіальним валютним ордером від 04.08.2006 року ( а.с. 17). Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № бн від 18.03.2011 року Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк» , у відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL -200/545/2006 від 04.08.2006 року ( а.с. 7- 16). В порушення умов кредиту , а саме п1.1, п.4 , 4.1.1, 1.5 кредитного договору, та норм закону - [PERSON] зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконував. Станом на 11.06.2014 року заборгованість за кредитним договором № МL -200/545/2006 від 04.08.2006 року за [PERSON] складає за тілом кредиту -27 490,91 дол. США, що за офіційним курсом НБУ до національної валюти становить 324 489,53 грн.; - заборгованість за відсотками 2 378,46 дол. США , що за офіційним курсом НБУ до національної валюти складає 28 074, 20 грн.; та 1 286 857,75 грн. нарахованої пені. Загальна заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею становить 1 639 421,48 грн.( а.с. 131). Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Нормами ст. ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] порушував умови кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України. По своїй суті цивільно - правовий договір - це правова форма узгодження волі сторін і у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] просив надати йому кредит в доларах США, був ознайомлений з умовами кредитного договору і наслідками його невиконання. У відповідності з вимогами ст. ст. 525,526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Не допускається одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд критично ставиться до позиції відповідача щодо недоведеності позивачем факту передачі банком кредитного портфелю і відповідно факту здійснення переуступки прав вимоги новому кредитору. Дана позиція відповідача спростовується договором купівлі - продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року ( а.с. 7- 13) та додатком № 1 до нього, де в переліку переданих договорів значиться договір № МL -200/545/2006 від 04.08.2006 року на ім'я [PERSON] ( а.с. 14) ; договором комісії від 18.03.2011 року ( а.с. 93-104 ) та додатком № 1 до договору комісії ( а.с. 105-107). Про наявність заборгованості відповідач належним чином повідомлявся позивачем , про що свідчить досудова вимога , отримана відповідачем особисто ( а.с. 73, 74). Разом з тим, суд приймає до уваги позицію відповідача щодо того, що Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року (справа про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань) зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами загалом в розмірі 352 563, 73 грн. та стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості, в розмірі 1 286 857,75 грн.. Застосовуючи у конкретному випадку принципи цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності суд вважає можливим зменшити пеню до розміру заборгованості за тілом кредиту - до 352 563, 73 грн.. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає задоволенню вимога про відшкодування судових витрат, які підтверджені документально, а саме судовий збір в розмірі 3 441,0 грн. ( а.с. 1).

Outcome: partial