Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що у період з 12.01.2018 року по 18.01.2018 року відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 80 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 2 224 000,00 грн., що підтверджується виданими відповідачем борговими розписками, а саме: ввід 12.01.2018 року на суму 50 000,00 доларів США, від 18.01.2018 року на суму 30 000,00 доларів США. Згідно змісту розписок були встановлені строки повернення коштів протягом місяця з дня отримання письмового повідомлення. Повідомлення про необхідність повернення боргу згідно даних розписок було складено та надіслано відповідачу 29.04.2021 року, а тому кінцевим строком повернення коштів є 29.05.2021 року. Як зазначає позивач, 14.05.2021 року між ним та первісним кредитором [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] відступив йому, а він прийняв на себе право вимоги і став новим кредитором у зобов`язання відповідача, яке ґрунтується на підставі виданих вищевказаних розписок на загальну суму 80 000,00 доларів США. Про факт відступлення права вимоги відповідачу було доведено заявою від 14.05.2021 року. Проте, в порушення ч.3 ст.109 ЦК України відповідач отримані кошти не повернула до цього часу. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь частину наявного боргу за розписками на суму 80 000,00 доларів США у співвідношенні: 1000,00 доларів США - за розпискою від 12.01.2018 року на суму 50 000,00 доларів США; 1000,00 доларів США - за розпискою від 18.01.2018 року на суму 30 000,00 доларів США, а всього 2000,00 доларів США, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.05.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.06.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов до суду не надала. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, оскільки позивачем заперечень щодо заочного розгляду справи не заявлено. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12.01.2018 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої відповідач отримала у борг від [PERSON] 50 000,00 доларів США, які зобов`язалась повернути протягом одного місяця після отримання письмового повідомлення. 18.01.2018 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої відповідач отримала у борг від [PERSON] 30 000,00 доларів США, які зобов`язалась повернути протягом одного місяця після отримання письмового повідомлення. 29.04.2021 року [PERSON] на ім`я відповідача направлено письмове повідомлення про повернення грошових коштів в місячний термін з моменту отримання. Відповідно до даних відстеження поштового відправлення, вказане повідомлення вручене 11.05.2021 року. 14.05.2021 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] відступив, а позивач набув право вимоги, належне первісному кредиторові на підставі вищевказаних боргових розписок з боку відповідача. За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати суми боргу на підставі вказаних розписок, які видані боржником первісному кредитору, на загальну суму 80 000,00 доларів США. 14.05.2021 року первісним кредитором на ім`я відповідача направлено заяву щодо відступлення права вимоги. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконала, грошові кошти у визначений строк не повернула. В той же час, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Суд звертає увагу і на те, що відповідач, маючи достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, відзиву на позовну заяву не подала, розрахунки позивача належним чином не спростувала. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу в межах заявлених вимог в загальному розмірі 2000,00 доларів США. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved