Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнанняколишньої дружини [PERSON] такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщеннямв квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю її за вказаною адресою з травня 2020 року, чим порушуються його права, як власника нерухомості, на вільне володіння, користування та використання своєї власності. Позивачки в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити та не заперечував проти постановлення заочного рішення, у зв`язку з відсутністю відповідача. Відповідачка повідомлена про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідачка відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотанням про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28 вересня 2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . (а.с.13-15) Позивачу на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується такими письмовими доказами, як реєстраційне посвідчення ОП ЗМБТІ від 26.09.2001р., технічним паспортом зазначеної квартири від 21.09.2001р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договором Запорізької Універсальної товарної біржи «Капітал Центр» від 25.09.2001 року. Суду наданий акт комісії від 01.12.2020 р. в якому зазначається, що відповідач [PERSON] фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] з травня 2020 року. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні, участі в утриманні будинку(квартири) з травня 2020 року по теперішній час вона не приймає. Реєстрація відповідачки в квартирі [ADDRESS] обмежує позивача, як власника цієї квартири, в праві користування, розпорядження та володіння своєю власністю. Крім того, на відповідача нараховуються житлово-комунальні послуги, які фактично є додатковими витратами позивача, оскільки відповідачка в квартирі не проживає та не несе жодних витрат по її утриманню, чим погіршує матеріальне становище позивача. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі 2 ст. 405 ЦК України, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved