Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ ВКФ «Ігрек» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 27 березня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Власником автомобіля [NUMBER] є позивач, власником автомобіля [NUMBER] є відповідач, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах під час зазначеної ДТП. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, спричиненої позивачу у зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля становить 80 525,92 грн. Вартість послуг експерта по проведенню оцінки становить 1 100,00 грн. Страховою компанією було виплачене позивачу страхове відшкодування в розмірі 35 332,02 грн., що становить вартість відновлювального ремонту автомобіля. У зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 45 193,90 грн., витрати на проведення експерт ного дослідження в розмірі 1 100,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 875,00 грн., судовий збір в розмірі 551,20 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на невідповідність суми позовних вимог дійсному розміру шкоди. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] 27 березня 2016 року о 14 годині 30 хвилини, керуючи транспортним засобом «БАЗ», д/н [NUMBER], рухаючись по пр. Карла Маркса, в районі перехрестя з вул. Барикадною в м. Дніпропетровську, не обрав безпечної дистанції, в наслідок чого скоїв зіткнення із зупинившимися попереду транспортними засобами «Мерседес-Бенц», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та «БАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2016 року винним у даній ДТП був визнаний [PERSON] /а. с. 44/. Згідно приписам п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Власником автотранспортного засобу марки «Мерседес-Бенц», д/н [NUMBER], є [PERSON] /а. с. 7/. Як вбачається з пояснень представника позивача, [PERSON] під час ДТП, що мала місце 27 березня 2016 року, виконував трудові обов'язки в ТОВ ВКФ «Ігрек», останньому належить автотранспортний засіб «БАЗ», д/н [NUMBER]; АТ «Страхова група «ТАС» було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, які замінюються, а саме: 35 332,02 грн. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти зазначеного. Відповідно до висновку № 2304/16/16 експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди від 29 квітня 2016 року, проведеним на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, які замінюються, КТЗ - автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, становить 35 332,02 грн.; розмір матеріальної шкоди (з врахуванням втрати товарної вартості) становить 80 525,92 грн. /а. с. 10-42/. За проведення даного експертного дослідження позивачем було сплачено 1 100,00 грн. /а. с. 43/. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача спричинену матеріальну шкоду в розмірі 45 193,90 грн., що становить різницю між вартістю заподіяної позивачу шкоди внаслідок ДТП з урахуванням втрати товарної вартості в розмірі 80 525,92 грн. та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 35 332,02 грн.; а також в рахунок повернення витрат на проведення експертного дослідження 1 100,00 грн. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В той же час, п. 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення йому моральних страждань. Також позивачем не надано доказів на підтвердження зміни способу його життя. Враховуючи викладене позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial