Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01501.08.2 від 13.08.2008 року станом на 14.10.2013 року у сумі 16 988,29 євро, 1 828 485,94 грн., судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. та 1 260,00 грн. витрати, пов'язаних з викликом відповідача шляхом поміщення оголошення в пресі. 02.12.2014 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору, в якій просив визнати недійсним пункт 3.6 кредитного договору №77.1/АК-01501.08.2 від 13.08.2008 року, який укладений між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON], оскільки положення вказаного пункту про нарахування пені є несправедливими, пеня нарахована в порушення діючого законодавства, дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за спірним договором і тому даний пункт повинен бути визнаний недійсним на підставі положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав збільшені позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01501.08.2 від 13.08.2008 року станом на 14.05.2014 року в сумі 17 676,95 євро, 3 382 609,79 грн., суму судового збору, сплаченого позивачем, та витрати, пов'язані з викликом відповідача до суду. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №77.1/АК-01501.08.2, за умовами кредитного договору позивач відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 034 євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,7% річних, строком до 13.08.2015 року. У зв'язку з порушенням своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.05.2014 року має заборгованості, яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні визнав частково вимоги первісного позову та повністю підтримав позовні вимоги зустрічного, просив частково задовольнити первісний позов та в повному обсязі вимоги зустрічного прозову відповідно. Заслухавши думки представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. 13.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №77.1/АК-01501.08.2, за умовами кредитного договору позивач відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 034 євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,7% річних, строком до 13.08.2015 року (а.с.27-29). У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до cт. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вказаний кредит за даним договором відповідач [PERSON] отримав від позивача 13.08.2010 року, що підтверджується заявкою на видачу готівки №1691_8 (а.с.36). Згідно договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку погашення шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок банку, якщо інше не передбачено цим договором. Однак, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 14.05.2014 року загальна заборгованість відповідача [PERSON] складає 17 676,95 євро, з них: сума поточної заборгованості за кредитом - 3 371 євро; сума простроченої заборгованості за кредитом - 12 027,03 євро; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту - 45,48 євро; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 2 233,44 євро. У відповідності до п.1, ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначає ч.1, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Поскільки відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 19 034 євро, тобто позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним зі свого боку виконав умови договору, а сам [PERSON] у свою чергу неналежним чином виконував свої зобов'язання по вказаному договору, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за вказаним договором у сумі 17 676,95 євро. Крім того, без заперечно підлягає стягненню нараховані позивачем суми 3% річних від простроченої суми по кредиту, прострочених сум процентів по кредиту та 3% від суми простроченої плати по кредиту, а також інфляційної складової від простроченої плати за кредитом, що в загальній сумі складає 51 061, 06 грн. З вказаними видами прострочень та їх сумами погодився в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] За приписами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оглядаючи та перераховуючи загальну суму заборгованості пені станом на 14.05.2014 року, суд вважає, що її розрахунок з 13.04.2009 року здійснений позивачем в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, на застосуванні якої наполягав представник відповідача у судовому засіданні. За таких обставин суд вважає прийняти до уваги і здійснити розрахунок трьох видів пені за період з 12.03.2013 року по 14.05.2014 року, тобто у річний термін від дня звернення до суду з позовом, тобто від 12.03.2014 року. Оглядаючи розрахунок заборгованості на аркушах справи 73-75, суд здійснює розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом наступним чином: складові частини з 12.03.2013 року по 14.05.2014 року в своїй сумі складають 70 923,85 євро, які слід помножити на курс євро до гривні, вказаний позивачем - 16 грн. 12 коп., що в добутку дорівнює 1 143 922,50 грн., аналогічним чином суд розраховує пеню за несвоєчасне погашення процентів по кредиту, що складає 10 285,32 євро, які слід помножити на 16,12 грн., і дорівнює 165 799,36 грн. Пеня за несвоєчасне погашення плати по кредиту за той же період складає при аналогічному розрахунку 173 128,50 грн. Склавши описані три величини, суд отримує 1 482 220,40 грн. загальної пені з 12.03.2013 по 14.05.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Поскільки сума розрахованої пені в розмірі 1 482 220,40 грн. значно перевищує суму загальної заборгованості, тому суд вважає необхідним зменшити її до 500 000 грн., застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, на яких наполягав представник відповідача. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні стягненні пені в розмірі 2 831 548,73 грн., яка розрахована виходячи з різниці величини пені зазначеної в позові та вирахуваної суми, яка підлягала стягненню в сумарній величині за період з 12.03.2013 року по 14.05.2014 року, а також за мінусом встановленої суми 500 000 грн.: ( 1 849 328,33 + (1 482 220,40 - 500 000)). Згідно ст.88 ЦПК України, поскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 654 грн. судового збору та 1 260 грн. витрат, пов`язаних з викликом відповідача до суду. За приписами ст. 203, ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. (Частина перша статті 203 в редакції Закону N 2756-VI ( 2756-17 ) від 02.12.2010). Відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Аналізуючи докази зібрані в судовому засіданні суд вважає, що поскільки [PERSON], ознайомившись з кредитним договором і розуміючи та погоджуючись з його змістом, маючи час для отримання консультацій відповідністю його положень законодавству України, добровільно підписав його, а також надані представником в судовому засіданні пояснення з приводу того, що обгрунтуванням вимог зустрічного позову про визнання недійсним п. 3.6 кредитного договору є занадто великий та несправедливий, як на думку відповідача, розмір пені, при цьому не оспорюючи правильність її нарахування, тому підстав для визнання п. 3.6 кредитного договору недійсним з підстав, вказаних представником [PERSON], у суду немає. Статтею 256 ЦК України визначено, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд також вважає, що однією із підстав відмови у задоволенні зустрічного позову є і пропуск строку позовної давності подачі зустрічного позову [PERSON], на якому наполягав представник ПАТ «Родовід Банк» (а.с.133). Як встановлено судом спірний кредитний договір був укладений сторонами 13.08.2008 року, а з зустрічним позовом до суду про визнання п. 3.6 кредитного договору недійсним, [PERSON] звернувся 02.12.2014 року, тобто у понад трирічний термін, при цьому останній в судовому засіданні не просив поновити термін звернення до суду і не надав будь-яких доказів поважності його пропуску.

Outcome: partial