Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №257 від 28 квітня 1961 року відповідачу [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,06 га, і у тому ж році, а саме 10 травня був складений договір про передачу йому зазначеної земельної ділянки в безстрокове користування. 08.06.2007 року [PERSON] просив суд передати йому у власність земельну ділянку площею 0,0576 га за кадастровим планом з викривленою на свою користь межею, яка позначається відрізками 2,3 м, 3,88 м та 1,3 м. У 2015 році позивача було позбавлено права на частину земельної ділянки, яка залишилась у користуванні відповідача [PERSON] та видано останньому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 140299 від 21.03.2012 року, який позивач просить скасувати, відновити межі його земельної ділянки до того становища, яке існувало до видання вищезазначеного акту та зобовязати [PERSON] міську раду зареєструвати право власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У судове засідання позивач з'явився, повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача ПП «Міра» та представник відповідача [PERSON] зявились, проти позову заперечили, просили у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При винесенні рішення поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №257 від 28 квітня 1961 року відповідачу [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,06 га, у тому ж році, а саме 10 травня був складений договір про передачу йому зазначеної земельної ділянки в безстрокове користування. 06 травня 1961 року, на підставі рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради 28 квітня 1961 року №257 між виконавчим комітетом [PERSON] міської ради та відповідачем [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за №1171. Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно, відповідно до якого виконавчий комітет [PERSON] міської ради передав відповідачу [PERSON] земельну ділянку в м. Борисполі по вул. Степана Разіна, 11 (нова адреса [PERSON], 13), загальною площею 600 кв.м. у безстрокове користування відповідно до плану земельної ділянки. Відповідний план земельної ділянки був складений Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації та передбачав будівництво жилого будлинку, господарського сараю та вбиральні. Згідно з відміткою на вищевказаному Договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 06.05.1961 року, 20.08.1968 року у Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації зареєстровано домоволодіння №11 по вул. Степана Разіна (нова адреса [PERSON], 13) в м. Бориспіль за [PERSON]. 08.06.2007 року [PERSON] просив суд передати йому у власність земельну ділянку площею 0,0576 га за кадастровим планом з межею, яка позначається відрізками 2,3 м, 3,88 м та 1,3 м. 23.04.2015 року, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області позивача було позбавлено права на частину земельної ділянки, яка залишилась у користуванні [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змістом ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну осбатвину, наявність підстав для звільнення від доказування. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ч.6-ч.11 ст.118 ЗК України державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі розпорядження органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянина. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними. У звязку з цим, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed