Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.12.2017 року він отримав від відповідача у позику 3700 доларів США та 1700 грн. в присутності його матері - [PERSON] . Про факт отримання у позику грошових коштів мною було складено розписку від 21.12.2017 року в особистому блокноті [PERSON] . Отримані за розпискою від 21.12.2017 року грошові кошти позивач повернув частково, а саме станом на 01.10.2019 року 1700 доларів США та передано в рахунок погашення заборгованості бойлер вартістю 200 доларів США. Проте, при отриманні частини боргу (1900 доларів США) [PERSON] відмовився будь-яким чином засвідчити цей факт, мотивуючи це тим, що на суму заборгованості ним нараховано відсотки, які позивач також повинен йому сплатити. В зв`язку із зазначеним вище 24.10.19 на адресу відповідача ним було направлено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 21.12.17 по 01.10.2019 року, який відповідач отримав 25.10.2019 року, доказом чого є підпис останнього на рекомендованому повідомленні №4002202385084. В подальшому, під приводом обговорення і знаходження порозуміння стосовно сплати залишку заборгованості по розписці від 21.12.2017 року [PERSON] запросив позивача до себе додому. Однак, при зустрічі 25.05.2019 року [PERSON] , разом із двома невідомими [PERSON] чоловіками, погрожуючи фізичною розправою, вимусив останнього скласти розписку про отримання в позику 529 000 грн., які він вважав відсотками несплаченими позивачем за користування 3700 доларами США та 1700 грн. отриманими згідно розписки 21.12.2017 року. Зазначає що вказані обставини можуть підтвердити свідки. Вказаний випадок мав значний негативний психологічний вплив на позивача. Він не знав що робити, оскільки погрози [PERSON] сприймав як реальність, побоювався за своє життя та життя своїх близьких. Лише після консультацій з адвокатом, позивач звернувся до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 189 та ст. 190 КК України. В зв`язку з бездіяльністю службових осіб Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області, позивачем до Ковпаківського районного суду м. Суми було направлено відповідну скаргу. Ухвалою суду від 30.01.2020 року по справі №592/1084/20 скаргу [PERSON] на бездіяльність посадової особи Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено та зобов`язано слідчого Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] . Грошові кошти вказані в розписці від 25.05.2019 року позивач не отримував ні вдень її складання, ні в будь-який інший час. Саму розписку позивачем було складено під впливом погроз фізичної розправи. Тому позивач просить ухвалити рішення яким визнати недійсним правочин - розписку від 25.05.2019 року про отримання [PERSON] грошових коштів у розмірі 529 000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них про що надали письмовий відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25.05.2019 р. [PERSON] позичив [PERSON] 529000,00 грн. за умови повернення позивачем позиченої суми до 01.09.2019 року. На підтвердження передачі грошей позивач в присутності двох свідків та дружини відповідача написав відповідачу розписку та отримав від нього гроші. Однак позивач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. В судовому засіданні [PERSON] зазначив, що грошові кошти в сумі 529000,00 грн. ніколи не отримував та зазначив, що розписку про отримання вищевказаних коштів написав під примусом та погрозою фізичною розправою. В зв`язку з чим 27.11.2019 р. звернувся до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 189 та ст. 190 КК України. В зв`язку з бездіяльністю службових осіб Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області Логвин А.В. звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з відповідною скаргою. Ухвалою слідчого суді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2020 року скаргу [PERSON] на бездіяльність посадової особи Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено та зобов`язано службову особу (слідчого) Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та внесення відомостей до ЄРДР, внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 27.11.2019 р. та розпочати розслідування. Однак ні позивач, ні його представник, не надали суду жодних відомостей про хід та стадію досудового розслідування в кримінальному провадження внесеному до ЄРДР за заявою [PERSON] від 27.11.2019 р. Крім того рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.03.2020р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики - задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу згідно договору позики в сумі 529000 (п`ятсот двадцять дев`ять тисяч) грн. та 3 % річних за період з 02.09.2019 року по 16.12.2019 року в сумі 4608 (чотири тисячі шістсот вісім) грн. 82 коп., а всього 533608 (п`ятсот тридцять три тисячі шістсот вісім) грн. 82 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5336 (п`ять тисяч триста тридцять шість ) грн. 09 коп. судових витрат, понесених за сплату судового збору за подання позовної заяви та 6000 (шість тисяч) грн. витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 11336 (одинадцять тисяч триста тридцять шість.) грн. 09 коп. Скасовано заходи забезпечення позову, а саме арешту в межах суми стягнення за договором позики (борговою розпискою) від 25.05.2019 року на земельну ділянку для ведення особистого господарства, площею 2,0 га, кадастровий номер: 5924187100:03:001:0214, що розташована на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області та належить [PERSON] , який накладено по ухвалі Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.12.2019 року. Даними рішеннями суду встановлено, що 25.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно з якою [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 529000 грн. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). Факт отримання позивачем від відповідача позики на суму 529000 грн. підтверджується написаною відповідачем розпискою, жодних доказів на спростування доводів відповідача позивач суду не надав. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У зв`язку з вище викладеним суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини - позики. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач також вказує, що дана розписка складена під тиском, натомість будь-яких доказів про те, що він писав дану розписку під тиском чи не розуміючи значення своїх дій, немає. Вище вказане свідчить, що даний договір-розписка, в силу ст. 204 ЦК України є дійсним. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника,яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч.1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ст.ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Що стосується посилання позивача на те, що обставини справи можуть бути підтверджені показами свідків суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 218, 1051 ЦК України, при оспорюваному правочині рішення суду не може ґрунтуватися на поясненнях свідків. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору позики від 25.05.2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed