Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Львів» про визнання кредитного договору № 2008-173 від 17.10.2008 року недійсним. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 17.10.2008 року між ним та КС «Львів» було укладено кредитний договір № 2008-173. Вважає, що кредитний договір він уклав з огляду на застосування КС «Львів» нечесної підприємницької практики щодо надання йому інформації про розмір плати за користування кредитом протягом дії договору. Під час укладення договору КС «Львів» надала лише усні роз'яснення умов надання кредиту, зокрема те, що процентна ставка по кредиту буде становити 36% річних за три роки. Відтак розмір, процентів за користування кредитом у річному розмірі становитиме 12%. Підписання договору відбулося миттєво, без попереднього ознайомлення його зі змістом. Просить суд визнати кредитний договір від 17.10.2008 року недійсним. Позивач та його представники в судове засідання повторно не з'явилися. Позивач надіслав на адресу суду заяву, в якій просить оголосити перерву в судовому засіданні, так як перебуває у відрядженні у м.Києві. У клопотанні позивачу відмовлено, оскільки останній має двох представників [PERSON] та [PERSON], яким надано право представляти інтереси за довіреністю у відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заперечення на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позову. Покликається на те, що даний позов поданий для того, щоб уникнути виконання зобов'язань за укладеним договором. Стверджує, що позивач був ознайомлений із реальною вартістю кредитів та свідомо неодноразово звертався для отримання кредиту. Крім того, зазначає, що позивачем подано три позови до Галицького районного суду м.Львова про визнання кредитних договорів №2008-105 від 09.07.2008 року, №2008-173 від 17.10.2008 року та №2010-16 від 04.04.2010 року недійсними. Також, зазначає, що Сихівським районним судом м.Львова винесено заочне рішення про солідарне стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №2008-173 від 17.10.2008 року. Оскільки сторони у судове засідання не з'явилися, фіксування технічними засобами не проводилось відповідно до вимог ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.10.2008 року між КС «Львів» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2008-173. Відповідно до договору позивач отримав кредит в розмірі 21500,00 грн. зі сплатою 36% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на строк з 17.10.2008 року по 17.10.2011 року. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, суд дійшов висновку, що форма та зміст кредитного договору № 2008-173 від 17.10.2008 року відповідають даним вимогам, відтак укладений без порушень чинного законодавства. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31.01.2013 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією, за позовом [PERSON], [PERSON] до КС «Львів» про визнання недійсним кредитних договорів, зокрема № 2008-173 від 17.10.2008 року, вже встановлено вільне волевиявлення сторін при укладенні договору. Доводи позивача про те, що договір був укладений з застосуванням нечесної підприємницької діяльності та без попереднього його ознайомлення зі змістом договору, суд не бере до уваги, оскільки договір був укладений між позивачем та відповідачем згідно чинного законодавства, розмір процентів по ньому погоджений між сторонами. Крім цього, вказані обставини свідчать про вільне волевиявлення позивача, спрямоване на укладення оспорюваного договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в суді, відтак правові підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати у відповідності до ст.88 ЦПК України необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed