Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та стягнення грошової суми. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що між Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» та [PERSON], 06.12.2014 року було укладено договір № 200088 про надання населенню послуг з газопостачання ПАТ «Дніпрогаз». Відповідно до пп. 3 п. 28 Договору № 200088 про надання населенню послуг з газопостачання, споживач зобов'язаний вносити своєчасно та в повному розмірі плату за надані послуги відповідно до умов цього договору. Підпункт 1 п. 29 Договору про надання населенню послуг з газопостачання передбачає можливість припинення постачання газу споживачеві у разі несвоєчасного та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 Правил газопостачання. Відповідно до п. 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання, якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі неоплата наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне/ газорозподільне підприємство має право відключити споживача від газопостачання (крім випадку, коли споживач на момент відключення пред'явив представникам газопостачального/ газорозподільного підприємства платіжний документ, який свідчить про погашення заборгованості в повному обсязі). Відповідно до пп.б п. 5 Тимчасового положення обсяги використаного споживачами газу визначаються для споживачів, що мають квартирні лічильники газу,- за показаннями цих лічильників. Згідно з Типовим договором на постачання природного газу за регульованим тарифом та Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246. розрахунковим періодом для визначення розміру плата за послуги з газопостачання є календарний місяць. При наявності лічильника оплата за газ проводиться на підставі знятих показань. Відповідно до наданих до суду квитанцій про сплату за споживання газу він, як сумлінний споживач вносить плату за спожитий ним газ щомісяця, відповідно до укладеного з ПАТ «Дніпрогаз» та ним, а також відповідно до чинного законодавства. У серпні місяці на його адресу надійшло попередження про наявність на його рахунку заборгованості, яке не відповідає законодавству, оскільки не містить ані дати відправки, ані дати отримання Споживачем. Також не вказано правових підстав нарахування вказаної суми. Дане попередження містить лише розмір грошової суми, яку потрібно внести або буде припинено постачання газу до його будинку. Для уникнення несанкціонованого припинення газопостачання, він перерахував вказану грошову суму на свій абонентський рахунок. Коли він вносив плату за нібито борг, він попросив працівників ПАТ «Дніпрогаз» надати йому пояснення про причини виникнення боргу, на що отримав відповідь ознайомтесь з Договором. Однак, ознайомившись ще раз з Договором, чинним законодавством та, не знайшовши відповідь та правових підстав нарахування, він змушений був звернутися до ПАТ «Дніпрогаз» письмово, щоб вони, як спеціалісти в своїй роботі, пояснили йому його неправомірні дії та надали відповідь, за якими показниками була нарахована дана заборгованість. Представники ПАТ «Дніпрогаз» зателефонували йому на вказаний в заяві телефонний номер та повідомили, для того, щоб йому надати відповідь на його запит, їм необхідно зняти контрольні показники лічильника, який встановлений в його будинку. Після проведення перевірки (зняття) контрольних показників лічильника газу було складено [PERSON] звірки. Відповідно до складеного [PERSON] у нього відсутня заборгованість. Після зняття контрольних показань лічильника, йому надіслали відповідь на його запит. Було повідомлено, що перерахунок робитися не буде, бо вони не виконують вимоги Договору та чинного законодавства. Однак, його питання про надання відповіді щодо природи виникнення заборгованості на його рахунку залишилося без відповіді. Також у листі-відповіді зазначається про наявність боргу, що суперечить даним [PERSON] звірки. Відповідно до даних особистого кабінету на сайті в нього є переплата наперед. Таким чином в попередженні було помилково зазначено про наявність на обліковому рахунку заборгованості. Оскільки показання, на які було нараховано суму не відповідала дійсності. Представники ПАТ «Дніпрогаз» самовільно нарахували грошову суму. Дані дії є незаконними, та такими, що порушують норми чинного законодавства. Отже, вважає, що нарахування боргу на його обліковому рахунку неправомірними, а стягнення грошової суми у розмірі 351,91 грн. є незаконною та такою, що підлягає поверненню споживачеві. Положення ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що суд одночасно вирішує вимоги споживача про захист його прав і відшкодування моральної шкоди не виключають можливості пред'явлення окремого позову про відшкодування цієї шкоди (наприклад, коли вимоги були задоволені без судового розгляду, але допущена тяганина). Дана правова позиція викладена й у Постанові Пленуму ВСУ№ 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Як вже зазначалося, він, як сумлінний споживач, щоб уникнути несанкціонованого відключення від постачання газу, сплатив на вимогу ПАТ «Дніпрогаз» грошову суму у розмірі 351,91 грн. за неіснуючий борг. Як добросовісний громадянин, щоб отримати відповідь від працівників ПАТ «Дніпрогаз» він змушений був неодноразово приїздити до відділення ПАТ «Дніпрогаз». Неодноразово телефонував за телефоном гарячої лінії для отримання будь-якої інформації з ситуації, що виникла, але йому ніхто її не надав. В результаті цього виникла тяганина, але відповідь він не отримав. Все це призвело до понесення матеріальних втрат та моральних страждань. Він змушений був вислуховувати некоректні висловлювання з боку ПАТ «Дніпрогаз» та висловлювання, що вони не збираються надавати йому будь-якої відповіді. В результаті він змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі зазначеного, вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Просить визнати незаконними та протиправними дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо нарахування заборгованості. Стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на користь [PERSON] безпідставно стягнену грошову суму у розмірі 351,91 грн. Стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав свої письмові заперечення від 29 березня 2016 року (а.с. 60-61). Заслухавши думку сторін, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2\~ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Встановлено, що в поданому позові позивач доводить той факт, що відповідач завдав їй матеріальних та моральних збитків. Однак, дане твердження не знайшло свого об'єктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки згідно ч. 2\~ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Дніпрогаз» надає позивачу, [PERSON], житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за місцем реєстрації та проживання, а саме за адресою: Дніпровський район, с. Горького, вул. Степова, буд. 2-В. Між Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» та [PERSON], 06.12.2014 року було укладено договір № 200088 про надання населенню послуг з газопостачання ПАТ «Дніпрогаз». Відносини щодо постачання населенню природного газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246,\~Законом України «Про житлово - комунальні послуги». За правилами ст.67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.19 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» №2246 від 09 грудня 1999 року, якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальне підприємство протягом наступних п'яти днів не отримало повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі не оплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне підприємство має право відключити споживача від газопостачання. Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання. Забороняється відключати споживачів від газопостачання в останній робочий день перед вихідними та святковими днями, крім випадків аварійних ситуацій в системах газопостачання. В матеріалах справи є копія попередження про припинення газопостачання споживача [PERSON] за адресою: Дніпровський район, с. Горького, вул. Степова, буд. 2-В, оскільки станом на 06.08.2015 року за показниками лічильника газу 37497 м.куб. на особовому рахунку №0310237174 обліковується заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 351,91 грн. За правиламист.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідност.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 17 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» №2246 від 09 грудня 1999 року, зняття показань лічильника газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Згідно п. 16 Договору про надання населенню послуг з газопостачання ПАТ «Дніпрогаз» розрахунковим періодом є календарний місяць. Уразі застосування системи помісячної оплати послуг платежі вносяться не пізніше 1 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно наданих відповідачем відомостей по особовому рахунку позивача та розрахунку суми нарахувань за сплачений газ, а також з наданих позивачем копій квитанцій (а.с. 7-14), вбачається, що позивачем порушувалися строки сплати послуг. Згідно розрахунку суми нарахування за спожитий газ, станом на 31.07.2015 року на показники лічильника 37497 см3 заборгованість позивача складає 351,91 грн. В матеріалах справи є фотокопії сплачених квитанцій позивачем (споживачем) за використаний природний газ в тому числі й квитанція про оплату заборгованості в розмірі 351,91 грн. В матеріалах справи (а.с. 18) лист-відповідача на імя позивача, де зазначено, що станом на 04.11.2015 року існує заборгованість в розмірі 121,96 грн., а також запропоновано заявнику звернутись на дільницю ПАТ «Дніпрогаз» для звірення квитанцій по оплаті за газ. Представник позивача в судовому засіданні доводив, що лист-відповідь відповідача від 20.11.2015 року її довірителя не задовольнила, акту-звірки він не проходив, але й послуга газопостачання не припинялась. Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Згідно п.3 ч.7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором. Судом встановлено та представником позивача не спростовано, що позивач не звертався до дільниці ПАТ «Дніпрогаз» для проведення акту-звірки з наявними квитанціями, як пропонував відповідач. Тому, суд вважає недоведеними порушення прав споживача [PERSON] відповідно до закону. Оскільки позивачем оплата послуг газопостачання сплачувалась з порушення вимог договору, не 1 числа місяця, що настає за розрахунковим, тому станом на 06.08.2016 року відповідачем правомірно нараховано заборгованість за спожитий газ, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача грошової суми 351,91 грн. не підлягає задоволенню. Згідно п.5 ч.1\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надала суду належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, та не довела вину відповідача, не надала доказів причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та начебто завданою шкодою. Таким чином, з боку позивача не надано жодних належних та допустимих доказів, які б надавали підстави для задоволення її позовних вимог, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, доводи позивача суд вважає непідтвердженими та необґрунтованими, а надані відповідачем документи на підтвердження своїх доводів, суд вважає обґрунтованими та такими, що спростовують доводи позивача. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed