Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив: Свій позов позивач мотивував тим, що укладений 27.11.2013 року між відповідачами договір дарування 130/216 часток квартири [ADDRESS], частки якої були визначені мировою угодою є недійсним так як щодо цієї квартири на час укладення угоди у нього з відповідачами існував судовий спір, мирову угоду було скасовано апеляційним судом, що порушує публічний характер. Крім того, порушенням є те, що відповідачі укладали цей договір без його згоди, а також він вважає, що фактично це була угода купівлі-продажу. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідачі позов не визнали. [PERSON] та [PERSON] пояснили, що це дійсно була угода дарування, а не купівлі-продажу, вважають, що ніяких порушень законодавства при цьому допущено не було. [PERSON] пояснень не надавала, просила розглянути справу без її участі. [PERSON] пояснив, що при посвідченні даної угоди ніяких обставин, які унеможливлювали б її укладення встановлено не було. Про існування судових справ щодо вказаної квартири йому ніхто нічого не повідомляв. Заборон щодо відчуження квартири не було. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи судом встановлено наступне. Сторони по справі є рідними братом та сестрами, а [PERSON] син [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про право власності від 14.05.1997 р. [PERSON] став власником 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Іншими власниками, по 1/3 частці вказаної квартири стали батько і мати позивача та відповідачів (жінок). Згідно свідоцтва про право власності за законом від 28.07.2010 р. після смерті матері - [PERSON], [PERSON] отримав у спадщину 1/6 частку від 7/18 часток вказаної квартири. З матеріалів справи слідує, що відповідачі (жінки), та позивач після смерті батьків спільно володіли вказаною квартирою. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 11.01.2013 року було визнано та затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення часток в спільній сумісній власності, встановлення порядку користування житловим приміщенням, стягнення витрат. [PERSON] визначено 86/216 часток, [PERSON] - 95/216 часток, [PERSON] - 35/216 часток вказаної квартири. Ухвалою Апеляційного суду Житомирськогої області від 21.01.2014 року Ухвалу Коростенського міськрайонного суду від 11.01.2013 року було скасовано, справу повернуто для продовження розгляду. Ухвалою від 28.03.2014 року вказану цивільну справу залишено без розгляду. 27.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм на праві власності 130/216 частин квартири [ADDRESS] [PERSON]. Договір дарування посвідчив приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрував в реєстрі за № 5812. Право власності [PERSON] було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Документом, що підтверджує право власності дарувальників. Крім того, станом на жовтень-листопад 2013 року в на розгляді Коростенського міськрайонного суду перебувала цивільна справа за позовом позивача до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення. Саме визначені Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 11.01.2013 року частки і були подаровані відовідачами (жінками) відповідачу [PERSON] Вказана ухвала стала необхідним підґрунтям для вчинення вказаного правочину. Скасування апеляційним судом даної ухвали дає право зробити висновок про те, що мирової угоди не було, частки визначені неправомірно і розпорядились ними власники також неправомірно. Згідно ст..215 ч.3 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач, як заінтересована особа, оспорює вказаний правочин на підставах встановлених законом. Таким чином суд приходить до висновку, що вказаний правочин необхідно визнати недійсним. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», врегульовано питання підстав та державної реєстрації прав, та її скасування. Так згідно ч.9 ст.15 даного закону, Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Згідно статті 19 закону, Державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Таким чином нотаріус [PERSON] посвідчив договір дарування та провів державну реєстрацію права власності [PERSON] на частку квартири вчинивши відповідні дії, щодо внесення вказаної інформації до державного реєстру. Відповідно до статті 26 ч.2 закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Визнаючи договір дарування недійсним, фактично скасовується і рішення про державну реєстрацію прав, що потребує внесення таких відомостей до державного реєстру, тобто є відповідним правовим наслідком з відновлення ситуації, що існувала до укладення угоди. Однак такі дії повинен вже виконати не нотаріус,а державний реєстратор. Таким чином вимога щодо скасування державної реєстрації також підлягає задоволенню, що буде підставою для державного реєстратора вчинити відповідні дії.

Outcome: approved