Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідачі отримали від позивача грошові кошти в сумі 121 338,00 грн. Усі умови договору позики між позивачем та відповідачами погоджені і викладені в розписці, підписаній сторонами. Відповідно до умов договору відповідачі зобов`язалися повернути грошові кошти таким чином: 60 669,00 грн. у строк до 31 грудня 2019 року; 60 669, 00 грн. у строк до 31 березня 2020 року. Відповідачі виконали умови договору не в повному обсязі, та повернули позивачу грошові кошти у розмірі 60 700,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями від 19.12.2019 року, від 05.01.2020. Однак, на час подання позову, відповідачі грошові кошти не повернули у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 60 638 грн., три відсотки річних за період з 28.09.2019 по 31.03.2020 у розмірі 4 150,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 18.09.2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 60 638 грн., що стосується нарахування відсотків на суму неповернутої позики у розмірі 4 150,62 грн., відповідач заперечувала та зазначила, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та «Прикінцевих положень» Цивільного кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З урахуванням зазначеного відповідач вважає, що вимоги щодо нарахування відсотків від суми неповернутої позики не правомірними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. 01.10.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивачем зазначено, що відповідач не вірно трактує «Прикінцеві положення» Цивільного кодексу України, оскільки у позовній заяву не були заявлені вимоги щодо стягнення неустойки, штрафу, або пені за прострочення виконання зобов`язання за договором позики Позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами, які своєю природою не є заходами відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором позики. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики, 28.09.2019 року відповідачі склали розписку про позику у [PERSON] 121 338,00 грн та зобов`язалися повернути грошові кошти таким чином: 60 669,00 грн. у строк до 31 грудня 2019 року; 60 669, 00 грн. у строк до 31 березня 2020 року. Отже, сторонами дотримано вимоги закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконали частково, а саме повернули позивачу грошові кошти у розмірі 60 700,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № Р24А141539363С46471 від 19.12.2019 року у розмірі 50 000 грн., дублікатом квитанції № Р24А152611260С61138 від 05.01.2020 року у розмірі 10 700,00 грн. На підставі викладено, суд, приходить до висновку що, відповідачі у повному обсязі не виконали передбачених договором позики обов`язків по поверненню суми позики, що у свою чергу порушує права позивача, а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою позики в розмірі 60 638,00 грн. підлягають задоволенню. Що стосується стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками у сумі 4 150,00 грн., то суд відмовляє в даних вимогах, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем не надано для дослідження суду договору позики, який був укладений між [PERSON] та відповідачами 28.09.2019 року, у зв`язку з цим, позивачем не було доведено необхідності сплати відповідачами процентів за користування коштами, переданими у позику. Також позивачем не надано доказів на підтвердження понесених судових витрати у розмірі 1 080,80 грн., оскільки відповідно до квитанції № 0.0.1778339858.1 від 22.07.2020 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦК України судові витрати що складаються із сплати судового збору у розмірі 840,80 грн, суд покладає на відповідачів, відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial