Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору дарування від 16.03.2009 року він є власником 56/100 частин житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] а також, згідно договору дарування земельної ділянки від 16.03.2009 року, є власником 56/100 частин земельної ділянки, розташованої у місті Києві за цією ж адресою. Іншою співвласницею зазначеного домоволодіння є відповідачка по справі, якій належить 44/100 частин житлового будинку та земельної ділянки. Земельна ділянка, розташована під зазначеним будинком, належить їм на праві спільної часткової власності відповідно до Державних актів про право власності на земельну ділянку. Зазначає, що кожен із обох співвласників тривалий час використовує відповідні частки житлового будинку, відповідачка - батьківську частину будинку, він - нову прибудовану частину, побудовану ним 10 років тому. Обидві частини будинку є відокремленими одна від одної, оскільки житловий будинок забудовувався членами сім'ї [PERSON] (його батька) таким чином, щоб його діти мали окремі входи до своїх частин житлового будинку. Посилається на те що, прибудову до старого батьківського будинку, яка в технічному паспорті БТІ іменована як «Квартира №4» площею 103,7 кв.м., він побудував для своєї сім'ї зі згоди батька за власні кошти у 1995-2010 роках, в підтвердження чого надав суду реєстр 127 фінансових документів про придбання ним будівельних та оздоблювальних матеріалів на загальну суму понад 183 000 гривень. Через постійні побутові конфлікти між членами сімей обох співвласників щодо використання надвірних споруд та земельної ділянки, спільне управління майном стало неможливим та недоцільним, що змусило його у жовтні 2011року звернутися до відповідачки, як співвласниці домоволодіння з пропозицією врегулювати спір в позасудовому порядку шляхом укладення та нотаріального посвідчення угоди про припинення спільної часткової власності на домоволодіння та визначення конкретного користування ділянкою та спорудами. Вказує на те, що оскільки відповідачка відмовилася навіть розглядати подібну пропозицію, він, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна в судовому порядку, в зв'язку з тим, що у кожного із співвласників є свій вхід до будинку, окремо функціонують інженерні мережі, обидва співвласники мають окремі рахунки на постачання житлово-комунальних послуг. Посилаючись на ст.ст. 364, 370 ЦК України, просив виділити у натурі майно, що належить йому на праві спільної часткової власності, а саме 56/100 частин домоволодіння, яке складається із житлового будинку, господарських споруджень та земельної ділянки. В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, так згідно останніх уточнень просить суд виділити в натурі належні йому на праві спільної часткової власності 56/100 частин житлового будинку загальною площею 103,7 кв.м. по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, виділити відповідачці належні їй на праві спільної часткової власності 44/100 частин житлового будинку загальною площею 112, 1 кв.м. по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами відповідно до варіанту № 2 Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року. Виділити йому в натурі земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 306,6 кв.м. згідно варіанту № 3 Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року, вирішити питання про доцільність встановлення на користь відповідачки постійного сервітуту на земельні ділянки визначені експертами відповідно до варіанту № 3 Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року та припинити право спільної часткової власності. В судовому засіданні представники позивача уточнені вимоги підтримують з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просили суд здійснити виділ позивачу частки домоволодіння та земельної ділянки з можливими відхиленнями від ідеальної частки сторін, відповідно до Висновку № 3824/13-43/5983/5984/14-43 комісійної судової будівельно-технічної експертизи, складеного 30.05.2014 року експертами Київського міського науково-дослідного інституту судових експертиз, а саме: виділити в натурі позивачу та відповідачці частки по Варіанту-2 поділу будинку та споруд; та частку по Варіанту-3 поділу земельної ділянки, вирішити питання припинення спільної часткової власності та стягнути на користь позивача понесені судові витрати. Представники позивача у судовому засіданні також висловили згоду на встановлення судом безоплатного сервітуту щодо використання [PERSON] визначених експертом частин земельної ділянки, яка стане особистою власністю [PERSON], для потреб поточного обслуговування частин її споруд. Відповідачка та її представники в судовому засіданні проти вимог позивача заперечували в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи недоцільним та неможливим з технічної точки зору припиняти право спільної часткової власності на домоволодіння. Також вони вважали невигідними для відповідачки усі запропоновані експертами КНДІСЕ варіанти розподілу як домоволодіння, так і земельної ділянки, і тому наполягали на збереженні теперішнього статусу спірного будинку як об'єкту спільної часткової власності. Даючи пояснення в ході судового розгляду справи відповідачка не заперечувала, що між обома родинами тривалий час виникають конфлікти, пов'язані як з особистою неприязню, так із неможливістю спільно управляти домоволодінням, вона не визнає того факту, що позивач самостійно фінансував будівництво житлової прибудови, у якому він постійно тепер проживає, однак доказів в підтвердження своїх слів суду надати не може. Відповідачка також відмовилась врегулювати справу мирним шляхом, оскільки вважає недоцільним та неможливим з технічної точки зору проводити в натурі межі розподілу домоволодіння, та за будь-яких умов має намір захищати своє право отримати у власність приміщення гаражу площею 22,7 кв.м., що потрапляє у площину земельної ділянки, яку експерти пропонують передати у власність позивачу. Представник відповідачки в судовому засіданні обґрунтувавши поясненнями, просив в задоволенні вимог позивача відмовити. В подальшому, після відновлення провадження на стадії дослідження доказів, відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, відповідачкою надавались суду заяви щодо перенесення розгляду справи в зв'язку з її хворобою, перебуванням на лікуванні, однак вони спростовуються наданими суду відповіддю Управління освіти Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.05.2015 року з наданням табелю обліку відпрацьованого часу відповідачкою та ТОВ «Наш доктор» від 06.05.2015 року в яких зазначається, що лікар на ім'я [PERSON] ніколи не працював в ТОВ «Наш доктор», [PERSON] ніколи не зверталась за допомогою до медичного центру ТОВ «Наш доктор», медичний центр є амбулаторно-поліклінічним закладом і займається медичною практикою, переважно в галузі педіатрії. Послуги денного стаціонару не надає. Враховуючи вищевикладене, суд визнає неявку відповідачки та її представника в судове засідання не поважною та вважає можливим розглядати справу у їх відсутність, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Третя особа - [PERSON], та її представник в судовому засіданні вимоги позивача підтримали, обґрунтувавши поясненнями, просять вимоги задовольнити, посилаючись на те, що позивач добивається від відповідачки визнання його права на отримання в конкретне користування житлової прибудови до старого будинку його батьків площею 103 кв.м., оскільки позивач [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] (третьою особою) та її матір'ю виключно власними коштами та працею забезпечували спорудження житлової прибудови, починаючи від фундаменту і до здачі в експлуатацію. Таке будівництво було ініційоване ще в 1995 році саме батьком позивача, оскільки молода сім'я останнього не мала після одруження та народження доньки де жити, а тому безперервно переїжджала з Алма-Ати (Казахстан) у Київ, з Києва у Калінінград (Росія) і навпаки. Посилаються на те, що саме тому формально будівництво прибудови було пізніше зареєстроване на батька позивача [PERSON], як єдиного на той час законного землекористувача ділянки, незважаючи на те, що в житловій прибудові, яка за даними інвентаризації БТІ має загальну назву як квартира № 4, весь час та безперервно проживала та проживає сім'я позивача у складі 3-х осіб. Саме тому, у 2009 році батько позивача виконав свою обіцянку та подарував [PERSON] ним же побудовані житлові приміщення. Зазначають, що саме ж приміщення гаражу, це самовільне будівництво, і ця споруда стоїть саме на ділянці, по якій існує єдина можливість організувати проїзд до квартири № 4, для потреб санітарної чи протипожежної безпеки. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника третьої особи - Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи - [PERSON], представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до Реєстраційного посвідчення № 21706 від 21 лютого 1974 року, ціле домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору на право застройки, посвідченого 8 Київською нотконторою 18.09.1957 року, р. 12884, записано в реєстрову книгу за № 21706 (том 1, а.с.46). Як вбачається з договору від 04.12.1998 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 52/100 частин жилого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Жилий будинок цегляний, позначений в плані під літ. «А», жилою площею - 55,2 кв.м., сарай під літ. «Б», сарай під літ. «б», вбиральня під літ. «В», гараж під літ. «Г», та спорудження, розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м. В конкретне користування обдарованої переходить 52/100 частин жилого будинку, що складається: 1-4 коридор, площею 4,0 кв.м, 1-6 жила кімната - 23,4 кв.м., 1-1 веранда площею - 10,7 кв.м., 1-7 санвузол площею - 2,9 кв.м., 1-3 кухня - 6,1 кв.м., 1-2 коридор площею - 6,7 кв.м., 1/3.1 - тамбур, погріб, вхід в погріб, сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», 1/4 та спорудження (т. 1, а.с. 44). Відповідно до Розпорядження Голови районної державної адміністрації за № 65 від 08.11.2001 року «Про надання дозволу на здачу в експлуатацію прибудов та господарських будівель у будинковолодінні по [ADDRESS] (т. 1 а.с.45) вбачається, що надано дозвіл [PERSON] на здачу в експлуатацію прибудованих приміщень першого та другого поверху та спорудженого в садибі сарая літ. «Д» у будинковолодінні [ADDRESS]. Вважати будинок по [ADDRESS] жилою площею 104,2 кв.м. загальною площею 227,6 кв.м. Крім того, в даному розпорядженні зазначається, що будинок по [ADDRESS] двохповерховий, цегляний, складається з 4-х квартир, 7-ми жилих кімнат площею 104,2 кв.м., загальною площею 227,6 кв.м., належить на праві особистої власності гр. [PERSON] на підставі договору про право забудови, посвідченого 8-ю Київською державною нотаріальною конторою 18.09.1957 року, за реєстром № 12884. З наданого суду Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого 19.07.2004 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА (т. 1, а.с.90), вбачається, що жилий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] - 27/100 частин будинку на праві приватної власності. Свідоцтво видано на підставі Наказу головного управління житлового забезпечення від 12.07.2004 року № 1264-С/ЖБ. З наданого суду Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого 19.07.2004 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА (том 1, а.с.89), вбачається, що жилий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] - 73/100 частин будинку на праві приватної власності. Свідоцтво видано на підставі Наказу головного управління житлового забезпечення від 12.07.2004 року № 1264-С/ЖБ. Зазначене вище також підтверджується Довідкою-характеристикою, виданою 26.09.2007року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності (том 1, а.с.71). Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що між обома співвласниками не було юридично оформлено розподіл в натурі приміщень будинку, тому домоволодіння до березня 2009 року перебувало у спільній частковій власності [PERSON] і [PERSON], та між ними було погоджено чіткий порядок користування приміщеннями домоволодіння, згідно якого: - у конкретному користуванні батька - [PERSON] знаходилися 18 (вісімнадцять) індивідуально визначених приміщень житлового будинку, а також наступні господарські споруди: гараж (під літерою «Г») та Сарай (під літерою «Д»), про що він власноручно стверджував у своїй заяві від 15.01.2007 року, яка міститься в матеріалах Інвентаризаційної справи № 1098 БТІ м. Києва (том 2, а.с.126); - у конкретному користуванні [PERSON], як власниці 27/100 домоволодіння, знаходилися 6 (шість) індивідуально визначених приміщень житлового будинку, а також наступні господарські споруди: погріб, вхід у погріб, сарай (під літерою «Б»), вбиральня (під літерою «В»), про що вона власноручно стверджувала у своїй заяві від 15.01.2007 року, яка міститься в матеріалах Інвентаризаційної справи № 1098 БТІ м. Києва (том 2, а.с.127). З матеріалів справи вбачається (том 1, а.с. 220), що 27 квітня 2007 року [PERSON] звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації із Заявою про намір укласти із відповідачкою [PERSON] договір довічного утримання. В заяві, заявник вказав чіткий перелік приміщень житлового будинку та надвірних споруд, які він бажав включити в розрахунок частки майна для укладення такої угоди. На підставі даної заяви Київським міським бюро технічної інвентаризації проведено розрахунок частки домоволодіння, яку [PERSON] виявив бажання передати у власність своїй дочці за договором довічного утримання, та видано йому 26.09.2007 року відповідну Довідку-характеристику № 1279192. В даній Довідці-характеристиці, яка була надана власником державному нотаріусу для посвідчення договору довічного утримання, було зазначено, що за заявою власника відчужується: 1-5/ жила кімната площею 10, 3 кв.м.; 2-2/ санвузол площею 1,46 кв.м.; 2-І/ коридор площею 5,8 кв.м.; 2-ІІ/ тамбур площею 4,1 кв.м.; 2-3/ жила кімната площею 10,0 кв.м.; 3-ІІІ/ тамбур площею 3,8 кв.м.; 3-1/ коридор площею 2,0 кв.м.; 3-2/ санвузол площею 1,9 кв.м.; 3-3/ кухня площею 15,2 кв.м.; 3-4/ жила кімната площею 11,5 кв.м.; літера «б»/ прибудова до сараю площею 5,2 кв.м.; літера «Д»/ сарай площею 1,6 кв.м., а також 2/3 частини споруд під № 1 вартістю 43478, 00 грн. На підставі розрахунку площ та вартостей саме цих об'єктів, у Довідці-характеристиці зазначено, що сумарно вони становлять 17/100 частин домоволодіння (т. 1, а.с.71). 23.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір довічного утримання, з якого вбачається, що сторони безпосередньо зазначили, що у власність [PERSON] переходить частка 17/100 житлового будинку, розрахованої Київським міським бюро технічної інвентаризації 26.09.2007 року згідно Довідки-характеристики № 1279192 (т. 1, а.с. 31). Зазначений договір посвідчений Жук М.П. державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-2774. З довідки-характеристики Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 26.02.2009 року за № 1393724 (т.1 а.с.139) вбачається, що [PERSON] належить 56/100 частки жилого будинку по [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлозабезпечення від 19.07.2004 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.07.2004 року за № 1264-С/ЖБ, [PERSON] належить 27/100 частин жилого будинку по [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлозабезпечення від 19.07.2004 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.07.2004 року за № 1264-С/ЖБ та 17/100 частин на підставі Договору довічного утримання, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 14 від 32.11.2007 року, номер №2-3774. На підставі вказаних правовстановлюючих документів щодо нерухомого майна, Головним управлінням земельних ресурсів КМДА видано відповідачці [PERSON] Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] у якому було офіційно закріплено її право власності на 44/100 частини земельної ділянки під домоволодінням № 82 (т. 1 а.с. 36). В Акті також було зазначено, що її батько [PERSON] є співвласником ділянки з ідеальною часткою 56/100. Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, що в січні 2009 року [PERSON] маючи намір подарувати своєму сину - позивачу [PERSON] все своє нерухоме майно - свою частку 56/100 частин домоволодіння, яким він володів на той час в домоволодінні [ADDRESS] звернувся з Заявою до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за Довідкою-характеристикою для здійснення відчуження майна. Про це ж він власноручно стверджував у своїй заяві, яка міститься на сторінці 96 Інвентаризаційної справи № 1098 БТІ м. Києва (т. 2, а.с.129). В цій заяві заявник вказав перелік усіх приміщень житлового будинку та надвірних споруд, які у нього залишалися на ту пору у власності та користуванні, а саме: житлову прибудову А1 (у складі приміщень - І-1 коридор площею - 5,3 кв.м., І-2 с/вузол площею 5,8 кв.м., І-3 житлова площею 22,3 кв.м., І-4 кухня площею 17,8 кв.м., ІІ-5 коридор площею 6,6 кв.м., ІІ-6 житлова площею11,6 кв.м., ІІ-7 житлова 15,1 кв.м., ІІ-8 кладова площею 19,2 кв.м.), а також: гараж «Г» площею 22,7 кв.м., та сарай «Д» площею 3,2 кв.м., 1/4 споруджень. Крім того, зазначені вище обставини підтверджуються і його заявою (т. 2, а.с. 133) в якій останній зазначає, що станом на 15.01.2007 року йому належать 73/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] влас./буд. Конкретне користування будинку складає: 1-коридор - 5,3 кв.м., 2 - сан.вузол -5,8 кв.м., 3 - житлова - 22,3 кв.м, 4 - кухня - 1,8 кв.м., 1-5 житлова - 10,3 кв.м., 3-3 кухня -15,2 кв.м., 2-2 вбиральня - 1,4 кв.м., 2-1 коридор - 6,8 кв.м., 3-4 житлова -11,5 кв.м., 2-3 житлова - 10,0 кв.м., 3-1 коридор - 2,0 кв.м., 3-2 санвузол 1,9 кв.м., ІІІ - тамбур 3,8 кв.м., 6 - житлова - 11,6 кв.м., 5 - коридор - 6,6 кв.м., 7 - житлова - 15,1 кв.м., 8 - кладова - 19,2 кв.м., ІІ - тамбур - 4,1 кв.м., Г - гараж, Д - сарай. На підставі даної заяви Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 26.02.2009 року видало [PERSON] Довідку-характеристику №1393724 (т. 1, а.с.139). Із заяви відповідачки від 15.01.2007 року (т. 2 а.с. 134) вбачається, що остання зазначає, що їй дійсно належить 27/100 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] вл/буд. Конкретне користування будинку складає 1-4 коридор площею 4,0 кв.м., 1-6 жила кімната - 23,4 кв.м., 1-1 веранда площею-10,7 кв.м., 1-7 санвузол площею - 2,9 кв.м., 1-3 кухня - 6,1 кв.м., 1-2 коридор - 6,7 кв.м., 1/3.1- тамбур, погріб, вхід в погріб, сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В»,1/4 споруджень. Судом встановлено, що цими ж житловими приміщеннями на той час фактично користувався позивач, що підтверджується його заявою у БТІ м. Києві від 03.11.2009 року на сторінці 167 Інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння (т. 2, а.с.144), за винятком гаража. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи (т. 2 а.с. 126-127) здійснювався розрахунок ідеальних часток по [ADDRESS] з їх належності на момент розрахунку часток та їх користуванні відповідачкою та [PERSON], що підтверджує пояснення представників позивача в суді. Судом достовірно встановлено, що 16.03.2009 року [PERSON], отримав нотаріально посвідчену згоду своєї дружини [PERSON] - матері позивача (т.1 а.с.143), з якої вбачається, що остання дала свою згоду на дарування її чоловіком [PERSON], придбаних ними, в період перебування у зареєстрованому шлюбі, 56/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], їхньому сину [PERSON]. З наданого суду Договору дарування частини житлового будинку від 16.03.2009 року (т. 1 а.с.6) вбачається, що [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно подарував, а [PERSON], прийняв у дар, 56/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Документом, який підтверджує право власності дарувальника на відчужувані 56/100 частин житлового будинку, є свідоцтво про право власності серії [NUMBER], видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 12 липня 2004 року, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 30 липня 2004 року у реєстровій книзі за № 120-39 за реєстровим № 21706. Договір посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-646. Крім того суду наданий і Договір дарування частини земельної ділянки від 16.03.2009 року (т.1 а.с.5), згідно якого [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно подарував, а [PERSON], прийняв у дар, 56/100 частин земельної ділянки від площі 0,0600 гектарів, кадастровий [NUMBER], розташованої в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відчужувані 56/100 частин земельної ділянки належать Дарувальнику, на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Київською міською радою 11 вересня 2000 року, згідно з рішенням Київської міської ради від 28.01.1999 року № 116-2/217, зареєстрованого в Київському міському управлінні земельних ресурсів в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №91-2-02139. Договір посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-649. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок реалізації свого волевиявлення на дарування у 2009 році позивачу свого нерухомого майна у домоволодінні, [PERSON] добровільно позбавив себе статусу власника будь-яких часток у спірному домоволодінні, та ніколи у майбутньому не заперечував щодо даних угод. На підставі аналізу зазначених двох правочинів дарування та описаних вище правочинів щодо спірного майна, стороною в яких виступала також відповідачка, судом встановлено, що на момент звернення [PERSON] із позовом до суду про виділ його частки з припиненням на спірне домоволодіння права спільної часткової власності, йому належало на праві власності 56/100 частин домоволодіння [ADDRESS], а відповідачці [PERSON] - 44/100 часток домоволодіння, кожен із них до цих пір користується конкретними приміщеннями у житловому будинку та господарськими спорудами, визначеними ще їхнім батьком в момент оформлення та укладення відповідних правочинів. Зазначені обставини також підтверджуються наданими суду письмовими поясненнями третьої особи - Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності від 01.12.2011року (том 1, а.с.56), яка здійснювала державну реєстрацію прав громадян на нерухоме майно. Судом встановлено, що право власності позивача на 56/100 часток земельної ділянки площею 0,06 га у домоволодінні [ADDRESS] було зареєстроване у відповідності до вимог чинного законодавства шляхом проставлення Головним управлінням земельних ресурсів КМДА реєстраційного запису № 03-7-03098 на Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (том 1, а.с. 7). Стаття 41 Конституції України положення якої кореспондуються із положеннями ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зі змісту статті 355 ЦК України вбачається, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Крім того, відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У випадку розділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Пленуму Верховного Суду України в п.п. 7, 8 своєї Постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може буде виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Крім того, за приписами статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної сумісної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 89 ЗК України, співвласникам жилого будинку земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. 03.04.2013 року судом по справі було призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення з технічної точки зору можливості виділити в натурі [PERSON] його частку в розмірі 56/100 домоволодіння [ADDRESS], у складі жилих приміщень та приміщення гаражу, котрі зазначені в експлікації до Технічного паспорта БТІ (аркуш справи 41,42) під назвою «кв.№4» та літера «Г»; визначення інших можливих варіантів розподілу домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками відповідно існуючих часток у праві власності, з урахуванням порядку користування, що склався; та визначення можливих варіантів розподілу в натурі земельної ділянки між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] відповідно до їх часток у праві власності на землю, а в разі необхідності - з урахуванням можливості встановлення сервітуту для обох сторін спору. 07.07.2014 року на адресу суду було надано Висновок експертів за результатами проведення додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи Київського НДІ судових експертиз № 3824/13-43/5983/5984/14-43 від 30.05.2014 року, в якому експертами запропоновано суду два варіанти поділу будинку та господарських споруд, що враховують існуючий на сьогодні фактичний стан використання приміщень сторонами спору. Так відповідно до наявних у справі копій двох Державних актів на право приватної власності на землю, загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] становить 0,06 га (т.1, а.с.7). Згідно даних Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], виготовленого Департаментом земельних ресурсів КМДА, площа земельної ділянки становить 0,0633 га. З урахуванням наявних просторових орієнтирів, експертний Висновок базується на більш точних даних вказаного Технічного звіту, беручи до уваги та в розрахунок долей площу спірної ділянки 0,0633 га. У зв'язку з отриманими від експертів уточненими даними щодо площі ділянки та врахуванням ідеальних долей співвласників спірного домоволодіння, позивач має право на отримання у власність ділянки у 56/100 часток, тобто - 354,48 кв.м., а відповідачка з часткою 44/100 - право на 278,52 кв.м. В той же час як вбачається із вищезазначеного Висновку експертів, останні винесли на розгляд суду три варіанти поділу спірної ділянки, зазначивши, що щільність її забудови жодним чином не дозволила експертам розподілити ділянку з дотриманням ідеальних часток співвласників. На сторінці 30 Висновку від 30.05.2014 року експерти зазначили, що при розрахунку в натурі часток співвласників (56/100 та 44/100) з влаштуванням роздільних підходів до житлового будинку, площа земельної ділянки співвласника 56/100 (позивача) завжди буде меншою, ніж передбачає його частка, відповідно - площа ділянки [PERSON] завжди буде більшою, ніж передбачає її частка. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-якого узгодженого порядку використання землі сторонами спору, експерти в судовому засіданні 17.03.2015 року, запропонували сторонам розглянути усі три варіанти поділу спірної ділянки. З пояснень експертів, наданими ними в судовому засіданні, Варіант 3 поділу є оптимальним для майбутнього обслуговування сторонами спору їхніх частин житлового будинку, оскільки запропонованими сервітутами забезпечується можливість відповідачки [PERSON] здійснювати поточний ремонт її будинку. Для досягнення такого результату, який експерти вважали цілком виправданими з технічної та практичної точки зору, вони запропонували відійти від ідеальних часток, вказаних у правовстановлюючих документах співвласників, внаслідок чого площа земельної ділянки [PERSON] мала б бути зменшеною на 47,88 кв.м., а розмір ділянки [PERSON] - підлягав збільшенню на цю ж кількість квадратних метрів. Досліджуючи в судовому засіданні ці питання з участю експертів, представники позивача висловили усну та письмову згоду з таким підходом експертів до питання встановлення меж ділянки в натурі, стверджуючи, що часткове зменшення площі земельної ділянки позивача не порушує його інтересів, а навпаки - сприятиме мирному розв'язанню родинного конфлікту, та є певною формою суттєвої майнової компенсації на користь відповідачки. Крім того, суду наданий складений сертифікованим суб'єктом оціночної діяльності ПП «ЛЮАЖ» Звіт про експертну грошову оцінку частини земельної ділянки площею 0,01 га за вказаною адресою спірного домоволодіння станом на 26.09.2014 року, згідно якого вартість однієї сотки (100 кв.м.) землі в даному домоволодінні становить 256 000 гривень, або ж 2 560 грн. за 1 кв.м. І тому фактично відповідачка в результаті виділу в натурі частини земельної ділянки отримає додатково ділянку землі площею 47, 88 ринковою вартістю понад 122 500 гривень. У зв'язку даними обставинами та доводами експертів щодо результатів проведеної ними експертизи, представники позивача просили суд погодити запропонований експертами розподіл земельної ділянки відповідно до Варіанту 3 Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року з установленням на користь [PERSON] постійного земельного сервітуту на ділянки, які необхідні будуть для майбутнього поточного обслуговування її будинку. Представник відповідачки заперечував проти даного варіанту, мотивуючи її тим, що суду слід дослідити можливість інших варіантів поділу будинку, а земельну ділянку слід залишити у спільній частковій власності позивача та відповідачки, оскільки це на його думку відповідає законним інтересам [PERSON] Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідачки, оскільки в судовому засіданні 17.03.2015 року судом були допитані обидва експерти КНДІСЕ щодо усіх варіантів розподілу ділянки, і сторони спору не заявили жодного обґрунтованого зауваження щодо результатів їх роботи при складенні експертного висновку, які б залишали для суду ймовірність пошуку додаткових варіантів поділу будинку та земельної ділянки між обома співвласниками, крім тих, що містяться в Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи. Суд вважає за доцільне здійснити виділення земельної ділянки позивачу за даними Варіанту 3, запропонованого в експертному Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року. Також з метою забезпечення відповідачці можливості безперешкодного обслуговування будівель, що їй належать, суд вважає можливим встановлення безстрокового сервітуту на користь відповідачки [PERSON] на певні ділянки землі, яка переходить у власність позивача [PERSON], згідно рекомендацій експертів КНДІСЕ. Судом встановлено, що умови та підстави встановлення земельного сервітуту, передбачені ст.ст. 401-404 ЦК України та ст.ст. 98, 99, 100 ЗК України. За приписами статті 98 ЗК України право земельного сервітуту полягає в тому, що власник земельної ділянки має право на обмежене користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 99 ЗК України встановлено види права земельного сервітуту, які не є вичерпними. Можливість встановлення сервітуту щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, передбачено у ст. 401 ЦК України. Так відповідно до п. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене судом щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом. З врахуванням приписів зазначених норм чинного законодавства України, суд виходячи із того, що земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, а також враховуючи рекомендації експертів та згоду позивача на встановлення такого безстрокового сервітуту на користь відповідачки [PERSON] щодо двох визначених експертами частин земельної ділянки, вважає за доцільне встановити безстроковий сервітут на користь відповідачки на дві ділянки землі площею відповідно12,17 кв.м. та 21,7 кв.м., що перебуватимуть у власності позивача [PERSON], у відповідності до рекомендацій Висновку експертів від 30.05.2014 року щодо Варіанту-3 поділу земельної ділянки. При визначенні меж таких ділянок, а також при визначенні межі земельної ділянки, що виділяється позивачу із ділянки спільної часткової власності, суд використовує просторові координати, що зазначені експертами на сторінках 41-43 Висновку експертів КНДІСЕ від 30.05.2014 року, на підставі електронних даних Технічного звіту Департаменту земельних ресурсів КМДА на спірну земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], у програмі AutoCAD. Статті 10, 11, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов про виділення в натурі частки позивача у нерухомому майні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню частково, а саме в частині виділення в натурі саме частки позивача, а право спільної часткової власності на це домоволодіння підлягає припиненню згідно ч. 2 ст. 367 ЦК України. Так само як і задоволенню підлягають вимоги позивача про виділення йому земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 306,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], згідно Варіанту 3 Висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року за № 3824/13-43/5983/5984/14-43, з підстав зазначених вище. Що стосується вимоги позивача щодо виділення в натурі частки відповідачці згідно наданого суду Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки в останнього в даному випадку відсутнє суб'єктивне правом вимоги в розумінні ст. 3 ЦПК України, яка визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто позивач може просити у суду захисту саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а не прав відповідача, який має такий самий обсяг прав як і позивач на звернення до суду за їх захистом у випадку їх порушення в порядку визначеному вказаною нормою цивільно-процесуального закону. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про часткове доведення позовних вимог позивача та необхідності часткового задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на його користь підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог сплачена ним сума державного мита в розмірі 1700 гривень, сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень та сума витрат на проведення експертизи в розмірі 5 385 гривень 60 копійок. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 356, 358, 364, 367, 401-404 ЦК України, ст.ст. 86, 98-100 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: partial