Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя в якому посилається на те, що 29 серпня 1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 листопада 2011 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей: 2001 та 2004 року народження. В період шлюбу, (2001р.) на підставі договору купівлі-продажу було придбане нерухоме майно - двокімнатна квартира [ADDRESS]. На теперішній час згоди про поділ спільно придбаної квартири між ними не досягнуто. На підставі викладеного просить поділити спільне сумісне майно визнавши за кожним право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги за підставами вказаними у позові та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що позивач не має наміру вселятися до відповідача або стягувати кошти за свою частину квартири, а просить лише визнати своє право, щоб розпорядитися ним на користь дітей. Відповідач та її представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що спірну квартиру вона придбала за особисті кошти, так як до шлюбу вона була співвласницею двокімнатної квартири [ADDRESS] 30.06.1999р. була продана та 24.07.1999р. за частину вилучених коштів вона придбала квартиру [ADDRESS] після чого вони з позивачем уклали шлюб 29.08.1999р. та 16.08.2001р. вона продала зазначену квартиру і на отримані гроші та гроші які надали їй батьки, вона 22.11.2001р. придбала спірну квартиру [ADDRESS]. Ремонт за час шлюбу в квартирі не проводився. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки після зробленого відповідачем ремонту ціна квартири значно збільшилася, а частка позивача зменшилась. Не зважаючи на сприяння судом в порядку ст.10 ЦПК України та роз'яснення сторонам їх прав, відкладення судового засідання для вчинення сторонами відповідних процесуальних дій, суду не заявлено - зустрічних вимог про визнання спірного майна особистою власністю, стягнення коштів за проведені ремонтні роботи, про поділ та наявність у подружжя іншого майна, а запропонована представником позивача мирова угода не була укладена . Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Сторони по справі перебували у шлюбі з 29.08.1999р., який, згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона в справі № 2-2645/11 було розірвано 22.11.2011р.. Згідно договору купівлі-продажу від 16.08.2001р. посвідченого Херсонською регіональною біржею нерухомості [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за 1700 грн. Згідно договору купівлі-продажу від 22.11.2001р. посвідченого Першою Херсонською державною нотаріальною конторою [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 10000грн., яка була зареєстрована в БТІ 20.12.2001р. за реєстраційним номером № 3959. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час укладення шлюбу та на час придбання спірного майна, (ст.60 СК) майно, набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За правилами ст.28 КпШтС України (ст.70 СК) у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до вимог ст.29 КпШтС України (ч.1 ст.71 СК України) майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Суд не приймає до уваги твердження відповідача та її представника з приводу того, що спірну квартиру вона придбала за особисті кошти від продажу належної їй до шлюбу квартири, оскільки спірну квартиру вона придбала через три місяці після продажу попередньої за значно більшу суму, докази того, що дана купівля відбулася саме за виручені від продажу квартири кошти або кошти були позичені у інших осіб для даної покупки - суду не надані. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів поліпшення нею спірного майна, значність та невід'ємність цих поліпшень : з наданих чеків на придбання товарів жодним чином не вбачається хто їх оплатив та як використано придбані товари. Чеки на придбання телевізора, табурету та дзеркала у 2013 році взагалі не мають значення для справи, оскільки на майно придбане після розірвання шлюбу позивач не претендує. Суд також не може прийняти до уваги письмові пояснення свідка [PERSON] надані представником відповідача в судових дебатах, оскільки в передбаченому законом порядку клопотання про допит зазначеного свідка не заявлялося. Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Згідно із ч. 1 ст. 22 КпШтС України подружжя користується рівними правами на майно незалежно від наявності самостійного заробітку. До того ж суду не було надано доказів того, що Позивач не мав заробітку та взагалі не мав власних коштів, а кошти сплачені за спірну квартиру, були особистою власністю Відповідача. Також суду не було надано доказів й того, що спірна квартира була набута відповідачем під час роздільного проживання при фактичному припинені шлюбу з позивачем, що згідно із ч. 2 ст. 28 ст. 24 КпШтС України, могло б бути підставою для визнання цієї квартири її особистою власністю, у разі пред'явлення таких вимог. Враховуючи наведене, а також відсутність домовленості між позивачем та відповідачем щодо спірного майна, або шлюбного договору, суд вирішуючи спір, дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана за час шлюбу подружжя, тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності та сторони відповідно мають рівні частки у цьому майні. Таким чином, позов підлягає до задоволення шляхом визначення ідеальних часток подружжя без його реального поділу із залишенням вказаного майна у їх спільній частковій власності в рівних частках - по 1/2, оскільки відповідачем не доведено її право приватної особистої власності на спірну квартиру, а питання щодо відступу від рівності часток або припинення права зі сплатою компенсації за частину в спільному майні подружжя сторонами не порушувалось, та передбачені процесуальні дії для їх розгляду не вчинялися. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved