Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором кредиту №б-н від 17 лютого 2012 року у розмірі 16272,14 гривень та судових витрат на суму 1218,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] 17 лютого 2012 року отримала кредит у розмірі 2500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору відповідачка належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 30 вересня 2015 року становить 16272,14 гривень. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, одночасно в заяві міститься прохання про ухвалення заочного рішення у зв'язку з повторною неявкою відповідача. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не сповістила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитор) зобов'язується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно зі ст.1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на основі поданої останньою заяви було укладено кредитний договір № б-н від 17.02.2012 року, відповідно до якого клієнт отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1. Статуту, реєстрацію вказаних змін проведено 17.07.2009 року. [PERSON] погодилася із тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Вона зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Однак, умови договору відповідачка належним чином не виконала. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №б/н від 17.02.2012, заборгованість позивачки перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.09.2015 року становить 16272,14 гривень та складається з: 2450,58 гривень - заборгованість за кредитом; 9920,51 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2650,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 751,05 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у встановлений договором строк. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконав взяте на себе грошове зобов'язання, що порушує право позивача, за захистом якого він звернувся до суду. При цьому, суд вважає, що визначення позивачем фіксованого штрафу не відповідає положенням цивільного законодавства, за яким штраф має обчислюватися у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Крім того, в порушення ст.61 ч.1 Конституції України, ст.509 ч.3 ЦК України банком покладено на відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобов'язання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 гривень. Суд приходить до висновку, що позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б-н від 17 лютого 2012 року у розмірі 16272,14 гривень мінус фіксована сума штрафу у розмірі 500,00 гривень, тобто 15772,14 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1218,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: гривень 15772,14 х 100% / гривень ціни позову = 97%), тобто 97% від ціни позову (97% х 1218,00 гривень / 100% = 1181,46 гривня), що складає 1181,46 гривня.

Outcome: partial