Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КП «Теплоенерго» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позовній заяві зазначав, що 12.04.2005р. наказом №60 був прийнятий на роботу в КП «Теплоенерго» на посаду головного бухгалтера. На цій посаді пропрацював 12 років. Наказом по КП «Теплоенерго» від 12.06.2017р. №302 позивача було звільнено з КП «Теплоенерго» з посади головного бухгалтера за пунктом 3 статті 40 КЗпП України - систематичне невиконання трудових обовязків. Звільнення вважає незаконним. Стверджував, що не вчинив дисциплінарних проступків, за які можна було б застосувати такий захід дисциплінарного впливу, як звільнення. В обґрунтування незаконності звільнення, позивач посилався на нечіткість формулювання причин звільнення та на відсутність завданої шкоди підприємству. Посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Теплоенерго» від 12.06.2017р. №302 про звільнення [PERSON], поновити [PERSON] на роботі на посаді головного бухгалтера Комунального підприємства «Теплоенерго» та стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 81 758,88грн. Відповідач, КП «Теплоенерго» позовних вимог не визнало, проти задоволення позову заперечувало. Суду надано заперечення проти позову та пояснення. Відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. На думку представника відповідача, рішення КП «Теплоенерго» про звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера законне. Відповідач зазначав, що [PERSON] неодноразово допускав порушення трудової дисципліни, не виконував розпоряджень керівника КП «Теплоенерго», допустив занедбання бухгалтерського та податкового обліку в КП «Теплоенерго», за що і був звільнений. Дослідивши обставини спору, давши оцінку наданим доказам, суд проходить таких висновків. Статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В свою чергу, статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як зазначив Верховний Суд України у своєму рішенні у справі №6-202013св09, у справах, у яких оспорюється законність звільнення, відповідач (роботодавець) повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Судом встановлено, що 12.04.2005р. наказом КП «Теплоенерго» №60 [PERSON] був прийнятий на роботу в КП «Теплоенерго» на посаду головного бухгалтера. 15.03.2017р. наказом КП «Теплоенерго» №141 головному бухгалтеру [PERSON] було оголошено догану. Зі змісту наказу про оголошення догани (а/с 125) та пояснень представника відповідача, догана позивачу оголошена за результатами податкової перевірки, проведеної в лютому 2017 року ГУ ДФС у Полтавській області (Акт перевірки від 17.02.2017p. №135/16-31-14-01-10/31700972) (а/с 174-204). 12.06.2017р. наказом КП «Теплоенерго» №302 (а/с 85) [PERSON] звільнено з роботи з посади головного бухгалтера КП «Теплоенерго» за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України. Зі змісту наказу про звільнення та пояснень представника відповідача слідує, що висновку про достатність підстав для розірвання безстрокового трудового договору з працівником роботодавець дійшов з огляду на наявність факту притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності протягом року у вигляді догани та на невиконання [PERSON] розпоряджень керівника КП «Теплоенерго» щодо усунень фінансових порушень, зафіксованих в акті перевірки відділу внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №18-10/06 від 14.04.2017р. Досліджуючи законність наказу КП «Теплоенерго» від 12.06.2017р. №302 про звільнення позивача з КП «Теплоенерго» з посади головного бухгалтера, суд виходить з такого. Статтею 140 КЗПП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. Крім цього, статтею 147 Кодексу законів про працю України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. З огляду на викладене, звільнення є крайньою міро відповідальності, яка може бути застосована до працівника. Звільнення визнається обґрунтованим тоді, коли інші засоби впливу на працівника не дали результату. Стаття 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Статтею 149 КЗПП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N9 зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Досліджуючи попередню роботу працівника, судом встановлено, що за весь час роботи [PERSON] на посаді головного бухгалтера КП «Теплоенерго» до нього жодного разу не застосовувалось дисциплінарних стягнень, окрім догани за наказом №141 від 15.03.2017р., яка ввійшла в основу проведеного КП «Теплоенерго» звільнення [PERSON] Перевіряючи випадки порушення трудової дисципліни, на підставі яких відповідач прийняв рішення про розірвання трудового договору з позивачем, суд приходить до висновку про те, що КП «Теплоенерго» не врахувало положень статті 149 Кодексу законів про працю України. Зокрема, в акті податкової перевірки, проведеної в КП «Теплоенерго» в лютому 2017 року ГУ ДФС у Полтавській області, зафіксовано, що в КП «Теплоенерго» було виявлено порушення ведення податкового обліку, а саме: заниження податку на прибуток; завищення відємного значення обєкта оподаткування по податку на прибуток; порушення повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб; порушення повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету військового збору. Однак, вказаним актом не зафіксовано, що діями позивача завдано підприємству шкоди (збитків) і в яких розмірах. Не доведено наявності таких збитків відповідачем і в судовому засіданні. Окрім того, відповідачем не надано суду матеріалів розслідування та відбирання у порушника пояснень, які мали бути зібрані відповідачем на виконання приписів частини 1 статті 149 КЗпП України перед накладенням стягнення на позивача у вигляді догани за наказом №141 від 15.03.2017р. Надаючи оцінку доводам відповідача про невиконання позивачем розпоряджень керівника КП «Теплоененрго», суд виходить з того, що в оспорюваному наказі про звільнення від 12.06.2017р. №302 відсутнє посилання про невиконання [PERSON] розпоряджень керівника підприємства. Так само, немає в наказі про звільнення й посилань на конкретні пункти посадової інструкції головного бухгалтера КП «Теплоенерго», що встановлювали б відповідальність працівника за невиконання (несвоєчасне виконання) розпоряджень керівника. В той же час, зі змісту наказу про звільнення слідує, що позивач не забезпечив усунення порушень фінансової дисципліни на суму 11 287,24 тис. грн., виявлених за результатами перевірки КП «Теплоенерго» відділом внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (акт №18-10/06 від 14.04.2017р.). При цьому, відповідач стверджує, що [PERSON] керівником КП «Теплоенерго» ставилось завдання усунути такі порушення. Як на доказ подання вказівки на усунення порушень відповідач посилається на напис, зроблений керівником КП «Теплоенерго» на зворотному боці останнього аркушу листа Відділу внутрішнього контролю та аудиту від 21.04.2017р. №18-11/14 та на протокол наради КП «Теплоенерго» від 16.05.2017р. Проте, суд критично оцінює ці докази, оскільки з вказаного напису неможливо дійти висновку про суть поставленого керівником працівнику завдання, а протокол наради не містить доказів поінформованості позивача про відображене у ньому. Інших доказів, як у підтвердження невиконання [PERSON] розпоряджень керівника, так і наявності завданих позивачем відповідачу збитків - відповідачем не надано. За таких обставин та з урахуванням положень статей 140 та 149 Кодексу законів про працю України, а також статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про те, що відповідач КП «Теплоенерго» не довів законності проведеного звільнення [PERSON] Положеннями статті 235 КЗпП України закріплено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З наявної в матеріалах справи довідки КП «Теплоенерго» слідує, що розмір середнього заробітку [PERSON] за один день роботи становить 648,88грн. Вимушений прогул [PERSON] триває з 13.06.2017р. по 08.12.2017р. Враховуючи лист Міністерства соціальної політики України від 5 серпня 2016 року №11535/0/14-16/13 про норми тривалості робочого часу на 2017 рік, кількість робочих днів, яка має бути оплачена позивачу відповідачем в наслідок незаконного відсторонення від роботи (вимушений прогул) становить 126 днів. Таким чином, заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу становить 81 758,88грн. Враховуючи обставини справи, які підтвердились в судовому засіданні суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь державного бюджету підлягають судові витрати, повязані з оплатою судового збору. відповідно до статей 215-218 ЦПК України, суд

Outcome: approved