Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 61828,03 грн. (шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять вісім гривень три копійки) та судових витрат в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень). Позивач посилається на те, що 21 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № б/н. За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 300,00 грн. (триста гривень) у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно з графіком погашення кредиту, що передбачено Договором відповідач зобов'язаний повернути наданий йому кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі і в строки, передбачені Договором і Графіком, проте, відповідач свої зобов'язання не виконав. Станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість склала 61828,03 грн. (шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять вісім гривень три копійки), яка складається з наступного: - 3582,57 грн. (три тисячі п'ятсот вісімдесят дві гривні п'ятдесят сім копійок) - тіло кредиту; - 51704,89 грн. (п'ятдесят одна тисяча сімсот чотири гривні вісімдесят дев'ять копійок) - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3120,19 грн. (три тисячі сто двадцять гривень дев'ятнадцять копійок) - заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов Договору, в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту або сплати процентів, відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку. Станом на 31 жовтня 2017 року розмір штрафів відповідно до Кредитного договору складає: - 500 грн. (п'ятсот гривень) - штраф (фіксована частина); - 2920,38 грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять гривень тридцять вісім копійок) - штраф (процентна складова). Відповідачу направлялася пропозиція по виконанню умов Договору, про дострокове розірвання Договору. В судове засідання представник позивача не з'явився про місце, день та час слухання справи повідомлений вчасно. Звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати без представника, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надавши відзив на позовну заяву, та пояснила суду, що коли вона прийшла до банку оформляти кредитну картку, то працівники банку дали лише анкету та пояснили, що на картці нараховано ліміт в розмірі 300 грн., платити необхідно хоча б по 150 грн., а коли погашаєш всю суму, то кредит вважається закритим. Пільговий період вважався 55 днів. Ні з правами, ні з Правилами надання батьківських послуг вона не була ознайомлена. Крім того, працівники банку пояснили, для того щоб отримати кредитну картку, необхідно перевести всі соціальні виплати на рахунки ПриватБанку. Ставила свій підпис лише в Анкеті (один чи два рази), кредитного договору не бачила і не підписувала. При підписанні Анкети працівником банку було повідомлено про те, що всі зміни щодо умов договору будуть викладені на сайті банку, однак у відповідача не було змоги з ними ознайомлюватися. Брала кошти, погашала по можливості, але коли погіршилось матеріальне становище, перестала взагалі погашати. На роботу влаштуватися не взмозі, оскільки сама інвалід та має дитину інваліда. Гроші брала 1000 гривень, а погасила 1440 гривень. Останній раз погашала кредит в липні 2013 року. Більш ніяких коштів на кредитну картку не вносила, про те, що відраховують з дитячих коштів, вона дізналась лише коли отримала позовну заяву. Коли Банк збільшив ліміт коштів до 4000 гривень, то відповідачем було знято 1000 гривень, а потім 2000 гривень. Ніяких письмових заяв, попереджень, пропозицій від позивача на адресу відповідача не надходило. Картка була видана строком на 4 роки, тобто дія картки до листопада 2016 року. Відповідач не визнає позов в частині нарахованих відсотків за користування кредитом та просить суд закрити провадження у справі за строком позовної давності, врахувавши період внесення нею коштів липень 2013 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд закрити провадження у справі за строками позовної давності, врахувавши те, що відповідачем було внесено останній раз кошти на погашення кредитної заборгованості в липні місяці 2013 року, а позивачем без згоди відповідача були перераховані кошти, належні позивачу виплати (як одинокій матері, допомога малозабезпеченій сім'ї). Суд, вислухавши думку відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 21 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №б/н. Сторонами договору було узгоджено, що Договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Позивач надав суду Графік платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.5-6). Як слідує з позову, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 61828,03 грн. (шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять вісім гривень три копійки). Частиною 1 ст.634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Також відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи, а саме: з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.01.2013 року (а.с.7) вбачається, що [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, з даної Анкети - заяви слідує, що Відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, а також Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, які відповідач зобов'язувався виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на вищезазначеному сайті Позивача. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 300,00 грн. (триста гривень) у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається в ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. З копії наданого позивачем Договору №б/н від 21.01.2013 року слідує, що між сторонами було укладено саме кредитний договір. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматичного лонгується на той самий строк. З матеріалів справи видно та не оспорюється сторонами, що укладений договір не розривався, а тому заборгованість за кредитом в сумі 3582,57 грн. (три тисячі п'ятсот вісімдесят дві гривні п'ятдесят копійок) слід стягнути з відповідача на користь позивача. Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку [PERSON] ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами «Приватбанку»,та виявила бажання оформити на своє ім»я, як вказано в Анкеті: «картка «Універсальна»,Пенсійна картка,Картка Gold,Зарплатний пакет,Ідентифікація з паспортом, Послуга накопичення»Копілка»,-однак який саме вид послуг обрала [PERSON] з даної Анкети не вбачається. (а.с.7). Банком не визначено Тарифи обслуговування кредитної картки. Тому Відповідач не має можливості дізнатися про пільговий період, базову процентну ставку в місяць, обов'язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи. Наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентах (а.с.5-6) є необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, який більш як в декілька разів перевищує суму основного боргу. Отже, позовні вимоги в частині суми заборгованості по процентам за користування кредитом не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано жодного обґрунтованого та належного доказу. При вирішенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс17. Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, а в задоволенні позовних вимог в частині штрафу в сумі 500 грн. (п'ятсот гривень) - штраф (фіксована частина) та 2920,38 грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять гривень тридцять вісім копійок) - штраф (процентна складова) слід відмовити. У зв'язку з тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, суд вважає, що є всі правові підстави для часткового задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн. Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 173 грн. 46 коп. (сто сімдесят три гривні сорок шість копійок), що включає 1600 грн. (судовий збір) х 6702,76 грн. (задоволена частина позовних вимог) : 61828,03 грн. (кредитна заборгованості) = 173 грн. 46 коп. На підставі викладеного, ст.ст.192, 526, 530, 533, 549, 589, 599, 610, 612, 627, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу,

Outcome: partial