Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати незаконним звільнення його з посади товарного оператора ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна» за систематичне невиконання без поважних причин службових обовязків за п.3 ст. 40 КЗпП України, визнати запис №28 у його трудовій книжці недійсним, змінити формулювання причини звільнення та визнати його звільненим з посади товарного оператора ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, зобовязати відповідача здійснити запис у трудовій книжці про недійсність запису № 28 та його звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 15.11.2015 року, а також стягнути на його користь з ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна» моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 01.07.2013 року його було прийнято на посаду товарного оператора ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна». Під час виконання своїх трудових обовязків він виявив недоліки виробничого процесу на складі, про що письмово повідомив свого безпосереднього керівника [PERSON] службовою запискою від 29 липня 2015 року. Жодних дій роботодавцем по усуненню вказаних недоліків вчинено не було, тому він 12.10.20015 року подав заяву про звільнення за власним бажанням, яка була прийнята [PERSON] Так як через два тижні йому було усно відмовлено у звільненні, він повторно 28.10.2015 року шляхом направлення на юридичну адресу відповідача звернувся з заявою про звільнення за власним бажанням та заявою про направлення трудової книжки поштою. 28.11.2015 року поштою він отримав трудову книжку з записом № 28 від 15.11.2015 року про звільнення на підставі наказу № 66-К від 13.11.2015 року. У якості підстави для звільнення вказано п.3 ст. 40 КЗпП України, а саме: за систематичне невиконання без поважних причин службових обовязків. Він не заперечує щодо самого факту звільнення та дати звільнення, однак заперечує щодо причини звільнення. Звільнення за систематичне невиконання без поважних причин службових обовязків п.3 ст. 40 КЗпП України вважає незаконним та таким, що порушує його трудові права. Перебуваючи на посаді оператора, він належним чином виконував свої службові обовязки, заходи дисциплінарного чи громадського стягнення до нього не застосовувались. Звільнення за систематичне невиконання ним службових обовязків відбулося після подання ним двох заяв про звільнення за власним бажанням (12.10.2015 року та 28.10.2015 року), що свідчить про незаконність наказу. У звязку з формулюванням причини звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України є перешкоди у подальшому працевлаштуванні. Незаконним звільненням були порушені його права, що призвело до моральних страждань, було порушено звичний для нього уклад життя. Він змушений був докласти додаткових зусиль для організації свого життя на рівні, який існував до порушення його трудових прав. Моральну шкоду він оцінює в 2000 грн. Вважає, що його права порушені, у звязку з чим звернувся до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовної заяви наполягав і пояснив, що ним двічі була подана заява про звільнення за власним бажанням, після чого він отримав поштою трудову книжку, де було зазначено, що він звільнений за систематичне невиконання без поважних причин службових обовязків, з чим категорично не згоден, оскільки такого порушення не допускав. У звязку з незаконним звільненням йому була заподіяна моральна шкода, оскільки він дуже нервував, втратив спокій. Моральну шкоду оцінює в 2000 грн. Представник відповідача до судового засідання повторно не зявився, але від нього надійшло заперечення на позовну заяву (а.с. 23-26), в якому він просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 01.07.2013 року наказом №51-к [PERSON] прийнято на посаду товарного оператора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лукойл Авіейшен Україна», згідно наказу № 51-к від 01.07.2013 року, про що свідчить запис в трудовій книжці № 27 (а.с.8). Під час виконання свої трудових обовязків ним були виявлені недоліки виробничого процесу на складі, про що він повідомив службовою запискою від 29.07.2015 року начальника ТЗК ТОВ «Лукойл Авіейшен» [PERSON] (а.с.13). 12.10.2015 року [PERSON] було подано заяву про звільнення за власним бажанням, яку прийняв начальник ТЗК ТОВ «Лукойл Авіейшен» [PERSON] (а.с.9). 28.10.2015 року позивачем на імя генерального директора ТОВ «Лукойл Авіейшен» була подана заява про звільнення, за власним бажанням 15.11.2015 року, яку він надіслав рекомендованим листом на юридичну адресу ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна» разом з заявою про надіслання трудової книжки за місцем проживання, про що свідчать заяви та поштове повідомлення, відповідно до якого заяви були отримані 02.11.2015 року (а. с.9, 10, 12). 28.11.2015 року [PERSON] було отримано трудову книжку, в якій міститься запис № 28 від 15.11.2015 року про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин службових обовязків за п.3 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу № 66-к від 13.11.2015 року (а. с. 8). З наказу № 66-к від 13.11.2015 року вбачається, що [PERSON] було звільнено з посади товарного оператора 15.11.2015 року на підставі службової записки [PERSON] від 13.11.2015 року, де він доводить до відома керівництво ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна», що товарним оператором [PERSON] систематично не заповнюються журнали обліку прийняття-видачі нафтопродуктів, про що йому було зроблено зауваження 02.10.2015 року під час перевірки, у звязку з чим від просить прийняти міри щодо [PERSON]А, а саме звільнити (а. с. 28, 29). Проте, в наказі про припинення трудового договору відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з ним. Відповідно до наказу № 63/1-к від 30.10.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обовязків товарному оператору [PERSON] винесено догану, на підставі службової записки [PERSON] від 03.10.2015 року. Відмітка про ознайомлення [PERSON] з наказом відсутня (а. с. 27). З наказу №31/1 від 07.10.2015 року вбачається, що ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна» було призначено комісію для розслідування причин розбіжностей між фактичною наявністю і бухгалтерським обліком палива, які були виявлені за результатами інвентаризації 01.10.2015 року (а. с. 30). Представник відповідача в запереченні на позов зазначив, що [PERSON] притягувався до дисциплінарної відповідальності у жовтні 2015 року згідно наказу, однак відмовився його підписувати. Але суд не приймає до уваги ці доводи, оскільки вони спростовуються поясненнями позивача про те, що про наказ № 63/1-к йому нічого не відомо, крім того, згідно наданих у судовому засіданні позивачем бланку акту про відмову від ознайомлення з наказом, після звільнення позивача на електронну адресу [PERSON] надійшов бланк акту про відмову товарного оператора [PERSON] від ознайомлення під розпис з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, на якому [PERSON] мав поставити підпис, який би свідчив про те, що [PERSON] відмовився від ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с. 56-57), але, як пояснив позивач, [PERSON] відмовився підписувати вказаний акт. Вказана обставина свідчить те, що наказу № 63/1-к не існувало станом на 30.10.2015 року, і відповідно, до дисциплінарної відповідальності [PERSON] не притягувався. Посилання представника відповідача у письмових поясненнях на те, що [PERSON] визнавав, що він неналежним чином виконував трудові обовязки, оскільки доповів про це в службовій записці, суд до уваги не приймає, оскільки це припущення представника відповідача. Представник відповідача посилається також на ту обставину, що керівник ТОВ «Лукойл Авіейшен Україна» звернувся до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, на підставі якої відкрито кримінальне провадження Але суд вважає, що відкриття кримінального провадження не є підставою вважати, що [PERSON] систематично не виконував службові обовязки. Згідно ст. 36 КЗпП України однією з підстав розірвання трудового договору є ініціатива\~працівника\~(статті 38, 39 КЗпП). Ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган\~письмово\~за два тижні. У відповідності до п.3 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані\~власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного\~невиконання\~працівником\~без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором\~або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до\~працівника\~раніше застосовувалися заходи\~дисциплінарного\~чи громадського стягнення. Згідно з ч.3\~ст.235 КЗпП України\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Крім того,\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на труд та громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доводи представника відповідача, викладені у запереченні, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, обставини, на які посилався представник відповідача, він не довів. Враховуючи викладене, суд вважає, що звільнення позивача за п.3 ст. 40 КЗпП України є незаконним, оскільки судом встановлено, що запис у трудовій книжці про це є недійсним. Так як позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням, запис у трудовій книжці має бути внесений про звільнення за власним бажанням, тобто є підстави для зміни формулювання обвинувачення. Також відповідача має бути зобовязано внести запис у трудову книжку позивача про недійсність запису № 28 та його звільнення за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, з 15.11.2015 року. Оскільки обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а представник відповідача не довів, що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, після чого допустив проступок, є підстави для задоволення позову. Крім того, судом встановлено, що у звязку з незаконним звільненням позивач переніс певні моральні страждання було порушено його звичний уклад життя, він нервував, втратив спокій, змушений був докласти додаткових зусиль для організації свого життя на рівні, який існував до порушення його трудових прав. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяну позивачеві моральну шкоду суд оцінює в 2000 грн. Згідно до\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved