Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до кредитної спілки «Злагода» про стягнення суми вкладів з депозитних рахунків та заборгованості по відсотках. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем були укладені депозитні договори, за умовами яких мали отримуватися щомісячні відсотки за внесені на депозитний рахунок спілки грошових коштів та за спливом визначених договорами строків повернути вкладнику депозити. Свою частину договорів позивач виконав повністю, проте відповідач з жовтня 2014 року зобов'язання за договорами не виконує: припинив виплату щомісячних відсотків, тіло вкладів не повертає, в результаті чого утворилась заборгованість. Таким чином відповідач створює позивачу перешкоди у вільному володінні, користуванні і розпорядженні його коштами. Дана поведінка відповідача негативно вплинула на усталений розклад життя позивача, заподіяло йому душевних страждань, непередбачені витрати особистого часу на судовий захист прав, дискомфорт, примусила відмовитись від звичайних життєвих потреб і побутових запитів, обмежитись в медичному обслуговуванні, що розраховував здійснити позивач при реалізації умов укладених договорів, на думку позивача, це є підтвердженням прямої вини відповідача в порушенні його прав, що спричинило йому моральну шкоду. В зв'язку з вказаним вище, [PERSON] змушений був звернутися з вказаним позовом до суду та просить: -дії відповідача визнати порушуючими умови договорів, права та законні інтереси позивача, що призвело до утворення боргу, завдання матеріальної і моральної шкоди; -стягнути з відповідача утворений борг в повному обсязі, а також моральну шкоду, розмір якої визначив у 50 000,00 грн., поклавши обов'язок його погашення у 5-ти денний строк; -попередню ціну позову вважати визначеною у 400 000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги про стягнення боргу з кредитної спілки «Злагода» в розмірі 1041501,58 грн. підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. Справу просив розглядати у його відсутність. Розрахунок боргу станом на 26.04.2019 року виконано ним власноруч і долучено до заяви. Представник відповідача кредитної спілки «Злагода» в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від представника відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 17.05.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем кредитною спілкою «Злагода» було укладено договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 2531дВ. У відповідності до умов якого позивач вніс на депозитний рахунок спілки вклад в сумі 38060,00 грн., терміном до 17.05.2015 року (а.с. 11-12). Відповідно до п. 1.1. договору, кредитна спілка прийняла внесок на умовах строковості, зворотності та платності. Згідно з п. 2.3. процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 27,7% річних. Пунктом 2.5 договору визначено, що нарахування процентів на внесок починається з наступного дня після внесення членом кредитної спілки внеску та припиняється в день, визначений п. 1.1. цього договору в якості закінчення строку внеску, або в день остаточного розрахунку у випадку дострокового розірвання цього договору. Спілка зобов'язана повернути члену кредитної спілки суму внеску, а також нараховані, але не сплачені проценти на внесок в день, визначений п. 1.1. договору в якості закінчення строку внеску (п. 2.9. договору). Позивач виконав свої зобов'язання за договором та вніс на депозитний рахунок кредитної спілки кошти в сумі 38060,00 грн., що підтверджується графіком розрахунків та квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с. 12). Також 15.04.2013 року між сторонами було укладено договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 2464дВ, відповідно до умов якого позивач вніс на депозитний рахунок спілки вклад в розмірі 151 000,00 грн. з процентною ставкою в розмірі 27,7% річних терміном до 17.05.2015 року. Даний договір містить аналогічні умови з вказаним вище договором. Спірні правовідносини сторін врегульовано ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннями Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч. 1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобов'язанням щодо наступного його повернення. Водночас ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Зі змісту листа кредитної спілки «Злагода» вбачається, що позивач неодноразово звертався до спілки з вимогою про повернення вкладів, проте йому було відмовлено (а.с. 9). Отже, кредитною спілкою «Злагода» не було виконано умови договорів, що є її обов'язком, - свідчить про порушення умов договорів, укладених з позивачем. Таким чином, позовна вимога про визнання дій відповідача, такими, що порушують умови договорів, права та законні інтереси позивача, що призвело до утворення боргу, завдання матеріальної і моральної шкоди, підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України, однак він не є вичерпним. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно графіку розрахунків, підписаним сторонами, станом на 17.05.2013 року основна сума та відсотки згідно депозитного договору № 2531дВ від 17.05.2013 року становить: основна сума 38060,00 грн, відсоток 15352,08 грн. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відповідно до якого станом на 26.04.2019 року заборгованість відповідача становить: - за договором №2464дВ від 15.04.2013 року - 793133,21 грн. та упущена вигода в сумі 5492,55 грн.; - за договором № 2531дВ від 17.05.2013 року -186455,48 грн. та упущена вигода в сумі 1420,34 грн. Суд звертає увагу, що представником відповідача не було надано суду відзив на позов. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлені наступні обставини. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач [PERSON] зазначав, що поведінка відповідача негативно вплинула на усталений розклад його життя, заподіяла душевних страждань, спричинила непередбачені витрати особистого часу на судовий захист своїх прав, дискомфорт, примусила відмовитись від звичайних життєвих потреб і побутових запитів, обмежитись в медичному обслуговуванні, що розраховував здійснити позивач при реалізації умов укладених договорів. Розмір моральної шкоди [PERSON] визначив у сумі 50000,00 грн. У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з відповідними змінами та доповненнями), містяться роз'яснення про те, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Моральна шкода, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. На підставі аналізу наведених вище правових норм, та враховуючи викладене суд вважає, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому неправомірними діями відповідача, з огляду на те, що останній не виконує зобов'язання за договорами. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що завдана позивачу моральна шкода виразилась в негативному впливі на усталений розклад життя [PERSON], заподіяла йому душевні страждання, спричинила непередбачені витрати особистого часу на судовий захист своїх прав. Разом з тим, щодо решти мотивів спричинення позивачу моральної шкоди, то вони не приймаються до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначених ним в обґрунтуванні позовної заяви обставин. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. За наведених обставин, враховуючи принцип розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, характер правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., що буде співмірним із завданою позивачу моральною шкодою діями відповідача. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачав дохід держави в розмірі 8810,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial