Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказавши у позовній заяві, що 18.01.2015 року вона передала в борг відповідачу 9000 грн., а також 5000 грн. 20.02.2015 року, що підтверджується розпискою. Відповідач зобовязався повернути грошові кошти в сумі 5000 грн. з відсотками в сумі 1500 грн., а всього 6500 грн., а також борг в сумі 9000 грн. Однак зазначені зобовязання відповідач не виконав, від зустрічей уникає. Вирішити проблему добровільно не вдається, через що вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, а також пені на загальну суму 29629 грн. 15 коп. та судові витрати. Розгляд справи здійснювався на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача та позивачка подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] передала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 грн. 20.02.2015 року за умовами сплати відсотків за користування коштами в сумі 1500 грн; та 9000 грн. 18.01.2015 року (а.с.6). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статті 526, 527 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошові кошти ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК). Обов'язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник зазвичай стає зобов'язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за звітним. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Зазначені проценти не слідує співставляти з неустойкою: вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами, і отже стягуються незалежно від вини боржника. Договором або законом з прострочення грошового зобов'язання може бути також встановлена неустойка. Частинами 1, 2 статті 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За таких обставин з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] станом на 30.05.2018 року 21475,20 грн., яка складається з наступного: -5000 грн. заборгованість за договором позики від 20.02.2015 року; -1500 грн. відсотки за користування коштами за розпискою від 20.02.2015 року (обумовлені умовами розписки); -462,50 грн. 3% річних за прострочення основного зобовязання за розпискою від 20.02.2015 року; -1671,50 грн. індексу інфляції за розпискою від 20.02.2015 року; -9000 грн. заборгованість за догвором позики від 18.01.2015 року; -832,50 грн. 3% річних за прострочення зобовязання за розпискою від 18.01.2015 року; -3008,70 грн. індексу інфляції за розпискою від 18.01.2015 року. В решті позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити за необгрунтованістю, а саме невірними розрахунками 3% річних та індексу інфляції. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 704,80 грн. сплачений останньою при подачі позовної заяви.

Outcome: partial