Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому він бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити, а відповідач їх визнав щодо обов»язку сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2001 року (а.с.3). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає з позивачем та перебуває на його утриманні з листопада 2014 року, що визнається сторонами. Відповідачка з вказаного часу проживає окремо від дитини та чоловіка. Відповідач працює, має регулярний дохід, частково надає позивачу матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, який веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якого з листопада 2014 року знаходиться малолітня дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, має позитивний стан здоров»я, є працездатною особою, суд вважає, що відповідач має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначена частка аліментів є прийнятною як для стягувача, так й платника аліментів, й погодженою сторонами. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 03 березня 2016 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягаює стягненню судовий збір у розмірі 521 грн. 60 коп., від сплати яких позивач звільнений при зверненні до суду відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved