Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна. Ухвалою суду від 12.04.2017 роз`єднано позовні вимоги та справі щодо визнання спільної сумісної власності присвоєно номер №373/734/17. Відповідно за позовною вимогою у справі №373/734/17 позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул.Ломана, 4-а, м.Переяслав-Хмельницький, Київська область та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,0613 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташовані за адресою: вул.Ломана, 4-а, м.Переяслав-Хмельницький, Київська область. В судове засідання сторони не з`явилися, направили заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача направив заяву про визнання позову. Третя особа особа свого представника в судове засідання не направила, направила заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з положень ч.1\~ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Положення ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ст. 318, ч. 1, 3, 6, 7\~ст. 319, 325, 328, 334, Глави\~26, 379, 383 ЦК України та ст.ст. 60,\~61 СК України\~визнають право спільної сумісної власності подружжя на майно, яке нажите ними у шлюбі. Статтею 22 КпШС України, що діяв на момент введення в експлуатацію будинку передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При цьому, ст. 60 СК України також визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільноїсумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до положень частини 1 ст. 369 ЦК України, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, обсяг майна набутого сторонами за час їх перебування у шлюбі в судовому засіданні встановлений, а тому підлягає визнанню їх спільним сумісним майном із визначенням часток. На підстави вищевикладеного,

Outcome: approved