Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити та пояснив, що за розпискою від 15 червня 2006 року, відповідач продала позивачу житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та одержала грошові кошти у розмірі 3000 доларів США і 2000,00 гривень, однак свої зобов'язання не виконала і не передала позивачу житловий будинок і земельну ділянку. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, йому відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 15 червня 2006 року вказаного будинку та про визнання права власності на будинок, але за його заявою щодо дій відповідача по заволодінню грошовими коштами позивача у розмірі 3000 доларів США було порушено кримінальну справу за обвинуваченням відповідача у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України при розгляді якої вона свою провину повністю визнала. Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 листопада 2011 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, що передбачений ч. 2 ст. 190 КК України і справу в цій частині закрито у зв'язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 п. 3 ст. 49 КК України, тому позивач вважає, що набув права власності на будинок і земельну ділянку і невизнання відповідачем наявності договірних зобов'язань про продаж будинку спричинило позивачу моральну шкоду, тому він звернувся до суду з позовом. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити за недоведеністю та безпідставністю вимог та пояснив, що заволодіння грошовими коштами не є законною підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу від 15 червня 2006 року і відсутні будь які законні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку . Крім того, за рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 3000 доларів США і дві тисячі гривень, але позивач відмовляється їх одержувати. Суд заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії розписки від 15 червня 2006 року відповідач одержала за будинок за адресою: [ADDRESS], від позивача 3000 доларів США і дві тисячі гривень, які після спливу шестимісячного строку після смерті матері [PERSON] передає нерухомість і земельну ділянку. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 листопада 2011 року, відповідач органами досудового розслідування обвинувачувалась у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме в тому, що 15 червня 2006 року під приводом оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та наступного оформлення права власності позивача на вказане домоволодіння заволоділа належними [PERSON] грошовими коштами у розмірі 3000 доларів США, але не виконуючи договірних зобов'язань у встановлений строк, оформила право власності на вказане домоволодіння, а гроші одержані від [PERSON] за продаж домоволодіння останньому не повернула, чим спричинила значну матеріальну шкоду. Провадження по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України закрито у зв'язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Суду в якості доказів надано: рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2010 року, що набрало законної сили, яким [PERSON] відмовлено в позові до [PERSON] про визнання дійсним договору від 15 червня 2006 року купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та про визнання права власності на вказаний будинок; посвідчення інваліда першої групи на ім'я позивача; почесна грамота на ім'я позивача; довідка № 361 від 11.09.2013 року Виконавчого комітету Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області, відповідно до якої за адресою: [ADDRESS], без реєстрації проживає [PERSON]; ухвала Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2011 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору від 15 червня 2006 року купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], про визнання права власності на будинок; лист ЦК КПУ № 654 від 31 серпня 2013 року на ім'я позивача; лист СУ ГУМВС в Харківській області № 47/КОЛ-512 від 11.08.2013 року на ім'я позивача; лист № 02-17/с-331 від 01.10.2013 року Харківської обласної державної адміністрації на ім'я позивача; акт від 15.02.2012 року депутатів Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 29 Цивільного Кодексу України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 статті 220 ЦК України, встановлено, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. Суд, аналізуючи надані позивачем докази, приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки він не довів, що відповідно до наданої суду розписки між сторонами досягнута домовленість про усі істотні умови договору купівлі-продажу, як-то: ціна будинку і земельної ділянки, умови передачі майна, і виходить з тих обставин, що сама розписка за своїм змістом підтверджує лише факт отримання відповідачем від позивача грошей і намір передати позивачу в майбутньому майнові права на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], і не містить жодного посилання, що укладеним має бути саме договір купівлі-продажу, а не будь яка інша угода, більш того, на день складання і підписання розписки відповідач взагалі не була власником спірного домоволодіння і не мала права продажу цього майна, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю, при цьому суд вважає надуманими та не приймає до уваги посилання позивача на те, що підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ним права власності на нерухоме майно є визнання [PERSON] провини у привласненні належних позивачу грошових коштів при розгляді кримінальної справи за її обвинуваченням у вчиненні шахрайських дій, оскільки підтверджує тільки факт отримання відповідачем грошових від позивача, відсутність у [PERSON] наміру продавати житловий будинок , земельну ділянку і жодним чином не спростовує висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову про визнання дійсною угоди купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки і про визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно. Оскільки судом не встановлено наявність між позивачем та відповідачем договірних зобов'язань про продаж нерухомого майна, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди за невиконання відповідачем таких зобов'язань і суд, повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог. При розгляді справи суд не приймає докази, які не мають відношення до предмету спору.

Outcome: dismissed