Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гаран-Авто» про стягнення компенсації за заподіяння матеріальної шкоди, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути на його користь страхове відшкодування у сумі 5 492, 24 грн., пені 557, 04 грн. та судові витрати у сумі 253, 60 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 06.05.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення між транспортним засобом «Ford Sierra» державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що належить [PERSON] та транспортним засобом ВАЗ 21011 державний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER], що належить йому, внаслідок чого транспортний засіб ВАЗ 21011 був зіпсований, власнику була заподіянна матеріальна шкода. Позивач зазначає, що як йому стало відомо, у автомобілю «Ford Sierra» наявний поліс обов'язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, терміном дії до 02.01.2015 року, виданий ПАТ «УСК «Гарант-Авто». 29.05.2014 року Червонозаводським районним судом міста Харкова по справі № 646/4894/14-п прийнята постанова, згідно якої водія автомобіля «FORD Sierra» [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 17.06.2014 року до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» у відділення харківської дирекції позивач звернувся з заявою з проханням сплатити суму страхового відшкодування, але тривалий час жодної відповіді не надходило у зв'язку із чим 10.10.2014 р. була повторно надана заява, наприкінці жовтня позивачем була отримана відповідь від директора Харківської дирекції ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» лист вих. № 132/14-8 від 16.10.2014 р. відповідно до якого керівництвом головного офісу компанії було затверджено страховий акт, яким подія ДТП визнана страховою та до виплати розраховано страхове відшкодування у сумі 5 492, 24 грн. Граничний строк виплати призначено до 17.09.2014 року, але на день звернення до суду страхове відшкодування він від відповідача не отримав. В зв'язку з чим просить суд стягнути з ПАТ «УСК «Гаран-Авто» зазначені у позові суми. В судове засідання представник позивача - адвокат Защук В.В. не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити, в випадку неявки відповідача просила розглянути справу у заочному порядку. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчить зворотні повідомлення пошти про направлення на адреси зазначені у позові судових повісток, причину своєї неявки суду не повідомив. Суд з урахуванням думки позивача ухвалив про заочний розгляд справи та, дослідивши її матеріали, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, на підставі такого. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що як вбачається з копії постанови Червонозаводського районного суду міста Харкова від 29.05.2014 року, у ДТП, що мало місце 06.05.2014 року за участю водія [PERSON], який керував автомобілем «Ford Sierra» державний номер [NUMBER], та водія [PERSON], який керував автомобілем «ВАЗ» державний номер [NUMBER], встановлена вина [PERSON] в зв'язку з чим на останнього накладено адміністративне стягнення. Відповідно до довідки №9383322 від 16.05.2014 року автомобіль «Ford Sierra» державний номер [NUMBER] застраховано ПАТ «УСК» Гарант-Авто» терміном дії до 02.01.2015 року. Як вбачається з копій повідомлення (потерпілого) від 07.05.2014 року, заяв про отримання страхового відшкодування від 17.06.2014 року та 10.10.2014 року, позивач звертався до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про отримання страхового відшкодування в строки встановлені законодавством. Згідно листа директора Харківської дирекції ПАТ «УСК «Гарант-Авто» вих.№ 132/14-8 від 16.10.2014 року керівництвом головного офісу компанії було затверджено страховий акт, яким подія ДТП визнана страховою та до виплати розраховано страхове відшкодування у сумі 5 492, 24 грн. Граничний строк виплати призначено до 17.09.2014 року. Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як передбачено ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору. Згідно статті ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, страховик має обов'язок відшкодування оціненої шкоди в межах ліміту відповідальності. Таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 5 492, 24 грн. підлягає задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду та не оспорюються відповідачем відповідно до листа вих. №132/14-8 від 16.10.2014 року. Відповідно до статті 992 Цивільного Кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно до ч.36.2 ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Статтею 36.5 цього ж Закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 17.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 16.10.2014 року відповідач повідомив позивача про прийняття рішення про виплату йому страхового відшкодування в сумі 5 492, 24 грн., граничний строк виплати встановлено до 17.09.2014 року. Враховуючи, що виплата страхового відшкодування відповідачем здійснена не була, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, відповідно вимог уточненої позовної заяви за період з 17.09.2014 року по 04.02.2015 року. Враховуючи положення частини 1 статті 11 Цивільного процесуального Кодексу України, щодо розгляду цивільних справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, а саме в сумі 557, 04 гривні. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до положень статті 88 ЦПК України, в сумі сплати судового збору зарахованого на відповідний рахунок, а саме 243, 60 грн. Як вбачається з положення ст.79 ЦПК України комісійні витрати на сплату судового збору (10, 00 грн.) не відносяться до судових витрат, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial