Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] право власності на яку належить йому. В позові вказав, що він набув право власності на зазначене житло на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2004 року. Відповідач, яка доводиться позивачеві донькою, зареєстрована в житлі, але з 2008 року в ньому не проживає. Житло залишила добровільно, виїхавши до іншого місця проживання за межі України, де проживає в квартирі [ADDRESS] Спірним житлом відповідач не користується без поважних причин, витрат по сплаті послуг по водо-, енерго-, газопостачанню та інших комунальних послуг не несе. Від вирішення питання припинення реєстрації в позасудовому порядку ухиляється. На підставі викладеного просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою, оскільки вона не мешкає в ній без поважних причин понад встановлені законом строки. В судове засідання позивач не з'явився. Його представник надала суду заяву, яка містить прохання про задоволення позову, вирішення спору у її відсутність, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду без участі позивача та його представника. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідач до суду не з'явилася з невідомих причин. Заперечень проти позову не надала. За згаданих обставин за згодою представника позивача, висловленої в її письмовому зверненні, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2004 року належить квартира [ADDRESS] (а. с. 21). Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ» (а. с. 3). В квартирі зареєстрована [PERSON], яка фактично в ньому не проживає з 2008 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене: по-перше, наявністю родинних стосунків; по-друге, реалізацією цього права, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач, яка доводиться позивачеві донькою, впродовж десяти років в квартирі не мешкає без поважних причин. Перебування відповідача на обліку в житлі позивача створює для нього перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Outcome: approved