Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання патенту недійсним та зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що 05 вересня 1999 року ним та [PERSON] подано заявку на отримання патенту на винахід «[INFO]». 15 листопада 2000 року за результатами розгляду вказаної заявки [PERSON] та [PERSON] отримали патент на винахід [NUMBER]. В подальшому позивачу від [PERSON] стало відомо, що 17 січня 2005 року виданий патент на винахід [NUMBER] [PERSON] та [PERSON], в якому повністю використано усі суттєві ознаки патенту на винахід [NUMBER] від 15 листопада 2000 року, власником якого є позивач. При цьому [PERSON] посилався на висновок експертизи КНДІСЕ в сфері інтелектуальної власності, яка була проведена 07 серпня 2013 року експертом [PERSON] Відповідно до норм Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» та Положення про Державний реєстр патентів України на винаходи, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 291 від 12 квітня 2001 року видачу патенту, ведення Державного реєстру патентів України на винаходи» внесення відомостей до такого реєстру з подальшим відображення цих відомостей у офіційному бюлетені «Промислова власність» здійснює Державна служба інтелектуальної власності. Видачу патенту на винахід [NUMBER] від 17 січня 2005 року здійснював Державний департамент інтелектуальної власності, який відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», а також постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року №346 «Про ліквідацію урядових органів» ліквідовано, а його правонаступником стала Державна служба інтелектуальної власності України. Позивач зазначає, що патент на винахід [NUMBER] «[INFO]» видано з порушенням ч.1 ст.6, ч.1 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», а тому вказаний патент є недійсним. Щодо невідповідності умові новизни, позивач вказує на ті обставини, що згідно з частинами 3-8 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо. Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Рівень техніки включає також зміст будь-якої заявки на видачу в Україні патенту (у тому числі міжнародної заявки, в якій зазначена Україна) у тій редакції, в якій цю заявку було подано спочатку, за умови, що дата її подання (а якщо заявлено пріоритет, то дата пріоритету) передує тій даті, яка зазначена у частині четвертій цієї статті (передує даті подання заявки на винахід, щодо якого заявник бажає отримати правову охорону), і що вона була опублікована на цю дату чи після цієї дати. Винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки. При оцінці винахідницького рівня зміст заявок, зазначених у частині п'ятій цієї статті, до уваги не береться. Винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності. Винахід за патентом [NUMBER] «[INFO]» не є новим, оскільки він є частиною рівня техніки. 05 лютого 1999 року позивачем та [PERSON] подано заявку на видачу патенту на винахід «[INFO]». 15 листопада 2000 року на підставі поданої заявки зареєстровано вказаний патент за [NUMBER], про що здійснено публікацію у бюлетені «Промислова власність» № 6 від 15 листопада 2000 року. Позивач вказує, що свою заявку про видачу патенту на винахід [PERSON] та [PERSON] подали лише 12 грудня 2002 року, тобто майже через три роки після того як позивач та [PERSON] подали заявку на видачу патенту на винахід «[INFO]» та через два роки після того, як позивач та [PERSON] отримали зареєстрований патент на винахід та після того, коли відомості про винайдений [PERSON] та [PERSON] «[INFO]» стали відомі у світі. Враховуючи, що незалежний пункт формули винаходу за патентом України [NUMBER] містить усі ознаки, що визначені в формулі патенту [NUMBER], що підтверджується висновком експертизи КНДІСЕ від 07 серпня 2013 року, а також беручи до уваги дату подачі заявки на патент [NUMBER] (05.02.1999 року) та дату видачі патенту [NUMBER] (15.11.2000 року), а також дату подачі заявки на отримання патенту [NUMBER] (12.12.2002 року), патент [NUMBER] є частиною рівня техніки та не відповідає вимогам патентоздатності щодо його новизни, що є підставою для визнання такого патенту недійсним. Щодо невідповідності патенту № 72052 умові винахідницький рівень, позивач зазначив, що дане питання досліджувалось під час проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності експертом КНДІСЕ [PERSON] Так, у висновку експертизи від 07 серпня 2013 року експерт зазначила, що винахід «[INFO]» за патентом [NUMBER] є таким, що не відповідав умові винахідницького рівня на дату подання заявки, а саме 12 грудня 2002 року. Окрім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивач наводив наступні доводи про невідповідність патенту [NUMBER] вимозі винахідницький рівень. Згідно з ч.5 ст.6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» обсяг правової охорони, що надається конкретному винаходу, визначається його формулою. Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу та відповідних креслень. Відповідно до п.7.3.1 Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 22 січня 2001 року № 22 формула винаходу складається з обмежувальної і відмітної частини. Така ознака винаходу як винахідницькій рівень міститься саме у відмітній частині формули винаходу, оскільки відмітна частина включає ознаки, що відрізняють винахід від найближчого аналога. Відмітна частина формули патентом [NUMBER] - «рухливий відрізний ніж вузла рубки шпону на палички додатково містить пластину з м'якого металу, наприклад міді установлену в нижній його частині причому знизу до пластини прикріплений або нанесений логотип або штамп у вигляді виступного рельєфу» - повинна включати ознаки, що відрізняють винахід від найближчою аналога. Відповідно до п.6.5.3.1 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 15.03.2002 року №197 винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно з рівня техніки. При визначенні винахідницького рівня заявлений винахід порівнюється не тільки з окремими документами або їх частинами, а й з комбінацією документів або їх частин (так званим збірним прототипом), коли можливість об'єднання документів або їх частин очевидна для фахівця. При перевірці винахідницького рівня встановлюють відомість з рівня техніки впливу сукупності ознак заявленого винаходу на досягнення зазначеного заявником технічного результату. Якщо така відомість не встановлена, то винахід визнається як такий, що відповідає умові винахідницького рівня» (п. 6.5.3.2. Правил розгляду заявки на винахід). Ознака рухливий ніж, що містить пластину з м'якого металу не є новою, оскільки навіть не фахівець у даній галузі розуміє, що дану ознаку використовують досить давно. Прикладом її використання у побуті є нарізання чого-небудь металевим ножем на дерев'яній дощечці, де дерев'яна дошка є значно м'якшою ніж металевий ніж за рахунок чого ніж не затуплюється. За таким аналогом розміщено 1 пластину з м'якого металу, на який опускається ніж під час рубки у винаході за патентом [NUMBER]. Встановлення пластини на нижній частині ножа є логічним, оскільки просікання шпону ножем відбувається завдяки його руху зверху-вниз, опустившись до максимальної нижньої точки ніж повинен випратись в певний предмет, яким є пластина з м'якого металу. Встановлення такої пластини в будь-якому іншому місці є абсурдним. Прикріплення до пластини логотипу у вигляді виступного рельєфу також не є новим в техніці. Такий спосіб нанесення штампу відомий у світі задовго до подання [PERSON] та [PERSON] заявки на винахід «[INFO]», тобто до 12 грудня 2002 року. Враховуючи викладене, усі ознаки відмітної частини формули за патентом [NUMBER] є або доповненням відомого засобу будь-якою відомою частиною, яка додається до нього за відомими правилами або створенням засобу, що складається з відомих частин, вибір яких і зв'язок між якими здійснено за відомими правилами. Відповідно до п.6.5.3.5. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель винахід не відповідає умові винахідницького рівня, якщо в його основу покладено доповнення відомого засобу будь-якою відомою частиною (частинами), яка (які) додається (додаються) до нього за відомими правилами, для досягнення технічного результату, щодо якого встановлено вплив саме таких доповнень. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] використовують незаконно винахід позивача за патентом [NUMBER] на виробництві ТОВ «ВП «Укрдрев». Так на цьому виробництві вони створили лінію з виготовлення палички з дерев'яного шпону та виготовляють паличку для морозива, яку продають молочним підприємствам, отримуючи певний прибуток. При цьому, позивачу ніхто не сплачує компенсацію за використання його патенту, чим позивачу завдається значна шкода. Позивач вважає, що невідповідність патенту на винахід [NUMBER] вимогам патентоздатності повинна була встановити Державна служба інтелектуальної власності під час проведення експертизи заявки [PERSON] та [PERSON] на винахід [NUMBER] від 12 грудня 2002 року. Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка на винахід проходить формальну експертизу, під час якої Державна служба інтелектуальної власності України перевіряє відповідність такої заявки вимогам Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», зокрема відповідність об'єкта, що заявляється, умовам патентоздатності. Якщо за результатами формальної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає вимогам патентоздатності, то заявнику надсилають рішення про відмову у видачі патенту на винахід (п.3.4.6. Правил розгляду заявки на винахід). В порушення вимог Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та зазначених правил службою прийнято рішення про видачу патенту на винахід [NUMBER], який вже на момент подачі заявки (12.12.2002 року) не відповідав вимогам патентоспроможності та зареєстрував патент на винахід «[INFO]», у зв'язку із чим порушив вимоги чинного законодавства. За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, визнавши патент [NUMBER] виданий [PERSON] та [PERSON] недійним, зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні записи про недійсність патенту, зобов'язати ТОВ «Укрдрев» припинити його використання, стягнути матеріальну шкоду в сумі 25 000 грн. та судові витрати. Представник відповідача ТОВ «ВП «Укрдрев» адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, в позові просив відмовити та у своїх запереченнях посилався на висновок судового експерта патентного повіреного [PERSON] № 41 від 21 січня 2014 року та на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2014 року у справі №712-16761-13ц, з яких вбачається, що ні [PERSON] ні ТОВ «ВП «Укрдрев» не використовували та не використовують патент [NUMBER]. Крім того, зазначив, що на даний час даний патент взагалі не може бути використаний будь-де, оскільки припинив свою дію 10 січня 2014 року. [PERSON] до судового засідання не з'явився, направив заперечення на позов та клопотання про розгляд справи в його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В своєму запереченні зазначив про неможливість порівняння патентів [NUMBER] та [NUMBER] через різні предмети цих винаходів. Так, в патенті [NUMBER] «[INFO]» від 15 листопада 2000 року, предметом винаходу є «спосіб» та «пристрій, його здійснюючий». В патенті [NUMBER] «[INFO]» від 17 січня 2005 року предметом винаходу є «пристрій» який відрізняється від пристрою, наведеного в патенті [NUMBER] від 15 листопада 2000 року, низкою істотних ознак, з яких вбачаються різні принципи дії винаходів за вказаними вище патентами. Також вказував на абсолютно різний принцип дії винаходів за патентами [NUMBER] та [NUMBER]. Так, згідно патенту №29524 «[INFO]» в якості сировини для виробництва дерев'яної палички використовується готовий висушений дерев'яний шпон у вигляді листів. Згідно патенту [NUMBER] «[INFO]» здійснюється виробництво палички із вологого шпону, звернутого в рулони, у зв'язку із чим в «лінії для виготовлення паличок із дерев'яного шпону» присутній додатковий вузол - для висушування шпону. Згідно патенту [NUMBER] «[INFO]» встановлюється додатковий шліфувальний вузол палички для морозива, якого не передбачено в лінії за патентом [NUMBER], оскільки відповідно до патенту [NUMBER] паличка шліфується одна об одну в лущильному барабані, а за патентом [NUMBER] полірування досягається за допомогою ножових валів - верхнього та нижнього. Згідно патенту [NUMBER] в лінії виготовлення паличок із дерев'яного шпону використовується касетувальний верстат, який готову паличку розфасовує в касети. Водночас, у патенті №29524 відсутній вузол касетування, а готова продукція відразу запаковується в тару. [PERSON] до судового засідання не з'явився, скерував заперечення в якому просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що висновок судової експертизи, зроблений старшим судовим експертом четвертого кваліфікаційного класу [PERSON], складено із порушеннями існуючої методики та є упередженим або некомпетентним. Зокрема, предмет експертного дослідження [PERSON], згідно посібника «Судова експертиза з питань інтелектуальної власності: збірник питань» (друга редакція зі змінами та доповненнями )/Мінюст України, НДЦСПІВ, за ред. І.В.Стародубова/-К.:, 2012. -12 с., відноситься до спорів про визнання права, при цьому у чинному законодавстві України умови патентоздатності не передбачають можливості використання поняття еквівалентних ознак при її встановленні в процесі проведення кваліфікаційної експертизи або при оскарженні охоронного документа. Про це вказано у спеціальній літературі [3], на яку посилається експерт у своєму досліджені. Натомість поняття еквівалентних ознак відноситься до спорів про порушення прав, а не при проведені досліджень про визнання прав. Крім того, при проведенні досліджень у спорі про визнання права експерт провела коригування п. 4 формули винаходу за патентом України [NUMBER] (див.примітку на стор.6), що не є допустимим, оскільки виправлення помилки у формулі винаходу є прерогативою власника патенту і у нього було більш ніж достатньо часу для виправлення помилки з дати видачі патенту - 15 листопада 2000 року. Вказане коригування формули при проведенні експертного дослідження у спорі про визнання права свідчить про упередженість експерта або її некомпетентність. При проведені дослідження у спорі про визнання права експерт вводить поняття «несуттєвих і суттєвих ознак» (стор.10, 2 абз., 3 абз. і далі за текстом), що є недопустимим у спорах про визнання права, оскільки у чинному законодавстві України умови патентоздатності не передбачають можливості використання поняття еквівалентних ознак при її встановленні в процесі проведення кваліфікаційної експертизи або при оскарженні охоронного документа, що також свідчить про упередженість експерта або її некомпетентність. Далі при проведені дослідження експерт робить посилання на ч.2. ст.28 Закону [1], яка відноситься до використання винаходу, і на яку можливе посилання у спорах про порушення прав, а аж ніяк у спорах про визнання права, що також свідчить про упередженість експерта або її некомпетентність. На стор. 12 у п.3.1 експерт посилається на положення Правил [1] щодо ідентичності і еквівалентності ознак. Однак аналіз тексту Правил [1] вказує, що у них немає норм, на які посилається експерт (текст Правил з сайту http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/z0173-01/print додається), що також свідчить про упередженість експерта або її некомпетентність. За таких обставин, просить визнати висновок експерта за результатами проведення експертизи інтелектуальної власності від 07 серпня 2013 року № 7284/13-53, недостовірним та недопустимим. В обґрунтування своїх заперечень надав суду висновок від 23 грудня 2013 року спеціаліста інтелектуальної власності - патентного повіреного України [PERSON] та висновок № 947 від 19 грудня 2013 року судового експерта Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України [PERSON] в рамках кримінального провадження № 42013250290000029. Зазначив, що відповідно до зазначених висновків винахід за патентом України [NUMBER] від 17 січня 2005 року на винахід «[INFO]» відповідає умові патентоздатності - має винахідницький рівень на дату подання заявки [NUMBER] від 12 грудня 2002 року. Тобто, патент [NUMBER] від 17 січня 2005 року встановлює права на абсолютно новий винахід «[INFO]». Зазначив, що листом від 20 червня 2012 року ДП «Український інститут промислової власності» (Укрпатент) повідомляє, що патенти [NUMBER] та [NUMBER] не є тотожними, а позивач не звертався в апеляційну палату Укрпатенту із вимогою скасувати патент [NUMBER]. Представник Державної служби інтелектуальної власності до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвоката, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства та Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». В судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 1999 року [PERSON] та [PERSON], подано заявку на отримання патенту на винахід «[INFO]». 15 листопада 2000 року за результатами розгляду вказаної заявки [PERSON] та [PERSON] отримали патент на винахід [NUMBER]. 17 січня 2005 року виданий патент на винахід [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] «[INFO]». Відповідно до норм Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» та Положення про Державний реєстр патентів України на винаходи, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 291 від 12 квітня 2001 року видачу патенту, ведення Державного реєстру патентів України на винаходи» внесення відомостей до такого реєстру з подальшим відображення цих відомостей у офіційному бюлетені «Промислова власність» здійснює Державна служба інтелектуальної власності. Частиною 1 статті 459 ЦК України передбачено, що винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання. Статтею 463 ЦК України передбачено, що суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є: 1) винахідник, автор промислового зразка; 2) інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом. Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм роздумом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». Патент надає право власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну модель) без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно у цим Законом порушенням прав, що надаються патентом. З матеріалів справи вбачається про неможливість задоволення позовних вимог позивача, оскільки вони є необґрунтованими, та не підтвердженими документально, спростовуються висновками судових експертів, спеціаліста та Листом ДП «Укрпатент», поясненнями свідка та поясненнями сторін. Так, суд критично ставиться до висновку [PERSON] від 07 серпня 2013 року № 7284/13-53 та не бере його до уваги під час винесення судового рішення у зв'язку із тим, що даний висновок суперечить іншим обставинам справи, зокрема дослідженим під час судового розгляду справи висновкам спеціаліста [PERSON] та судового експерта [PERSON], листа ДП «Укрпатент», та є суперечливим, оскільки предметом дослідження висновку є по суті визнання права, а предметом розгляду даного спору є порушене право позивача на винахід. Водночас, з висновку № 34 від 23 грудня 2013 року спеціаліста інтелектуальної власності патентного повіреного України [PERSON] вбачається, що: 1. Формула винаходу патенту України [NUMBER] від 17.01.2005 року на винахід «[INFO]» не містить кожну ознаку винаходу «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону» за патентом України №29524 від 15.11.2000 року. 2. Незалежний пункт формули винаходу патенту України [NUMBER] від 17 січня 2005 року на винахід «[INFO]» не містить кожну ознаку незалежного п.4 винаходу «[INFO]» за патентом України [NUMBER] від 15 листопада 2000 року. 3. Винахід за патентом України [NUMBER] від 17 січян 2005 року на винахід «[INFO]» відповідає умові патентоздатності - новизна на дату подання заявки [NUMBER] від 12 грудня 2002 року з урахуванням раніше виданого патенту України [NUMBER] від 15 листопада 2000 року на винахід «[INFO]». 4. Винахід за патентом України [NUMBER] від 17 січня 2005 року на винахід «[INFO]» відповідає умові патентоздатності - винахідницький рівень на дату подання заявки [NUMBER] від 12 грудня 2002 року з урахуванням раніше виданого патенту України [NUMBER] від 15 листопада 2000 року на винахід «[INFO]». Водночас, з висновку № 947 від 19 грудня 2013 року судового експерта Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України [PERSON], вбачається, що «В незалежному пункті формули винаходу «[INFO]» за патентом [NUMBER] не використано всі ознаки незалежних пунктів 1 і 4 формули винаходу за патентом [NUMBER] «[INFO]» або ознаки, еквівалентні їм.» З листа ДП «Укрпатент» від 20 червня 2012 року вбачається, що патенти [NUMBER] та [NUMBER] не є тотожними, а позивач не звертався в апеляційну палату Укрпатенту із вимогою скасувати патент [NUMBER]. В патенті [NUMBER] «[INFO]» від 15 листопада 2000 року предметом винаходу є «спосіб» та «пристрій, його здійснюючий». В патенті [NUMBER] «[INFO]» від 17 січня 2005 року предметом винаходу є «пристрій» який відрізняється від пристрою, наведеного в патенті [NUMBER] від 15 листопада 2000 року низкою істотних ознак, з яких вбачаються різні принципи дії винаходів за вказаними вище патентами. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що під час підготовки та розробки свого патенту [PERSON] та [PERSON] консультувалися у нього (як у інженера, спеціаліста) щодо конструктивних особливостей виробничої лінії та верстатів. Він також допомагав у створенні цих верстатів та виробничої лінії. Йому відомо, що вони хотіли запатентувати свій винахід. Йому відомо, що [PERSON] і [PERSON] використовували якісь креслення із книжок та журналів Радянського Союзу, відкриті джерела, жодних інших патентів не використовували. Ознайомившись із патентом, що належить позивачу та [PERSON] в 2013 році, він вказав, що патент [PERSON] та [PERSON] абсолютно не відповідає патенту [PERSON] та [PERSON], оскільки: у [PERSON] застосовується для виробництва палички сухий шпон, а у [PERSON] - мокрий шпон, полірування за патентом [PERSON] відбувається ножами за допомогою лез ножових валів, а за патентом [PERSON] у шліфувальному барабані шляхом тертя одна об одну; у патенті [PERSON] є рухливий ніж, а в патенті [PERSON] взагалі ножі не передбачено. Таким чином, твердження позивача, викладені ним в позовній заяві щодо відсутності в патенті за [NUMBER] від 17 січня 2005 року таких ознак патентоздатності як новизна та винахідницький рівень спростовуються матеріалами справи, а тому вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до висновку спеціаліста [PERSON] № 41 від 21 січня 2014 року лінія з виробництва палички для морозива, що використовує на виробництві ТОВ «ВП «Укрдрев», не відповідає патенту [NUMBER] від 17 січня 2005 року. Зазначене підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2014 року у справі №712-16761-13ц, яке набрало законної сили. Крім того, з офіційного сайту ДП «Український інститут промислової діяльності» вбачається, що патент [NUMBER] не діє. Враховуючи зазначене, а також те, що позивачем не надано документальних та будь-яких інших доказів завдання йому шкоди на суму 25000 грн., тому дана вимога не підлягає до задоволення. Враховуючи те, що наявними у справі доказами спростовуються твердження позивача про відсутність в патенті за [NUMBER] від 17 січня 2005 року таких ознак патентоздатності як новизна та винахідницький рівень, від так суд приходить до висновку про правомірність дій Державної служби інтелектуальної власності щодо реєстрації патенту [NUMBER] від 17 січня 2005 року. Таким, чином суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, а вимоги являються не обґрунтовані.

Outcome: dismissed