Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом згідно штемпелю на конверті 30 березня 2012 р. (а.с.16), в якому після уточнення вимог просив стягнути заборгованість у сумі 127745,96 грн., посилаючись на порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором №LGY0GК00000094 від 23.05.2007 р. до дня його розірвання 31.01.2012 р. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Доповнив, що на його думку позивач мав право розраховувати штрафи перед зверненням з позовом до суду, у договорі не визначено, але вважається правильним обрахування штрафу (процентної складової) від суми заборгованості з тіла кредиту, відсотків, винагороди та пені. Заборгованість за договором виникла згідно наданого остаточного розрахунку з 24.06.2008 р., остання проплата відповідачем була здійснена 29.09.2009 р. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав в частині тіла кредиту і процентів. Комісія є прихованими процентами, тому порушує законодавство про захист прав споживачів, штраф (процентна складова) не має визначеного договором механізму розрахунку, за іншими санкціями скінчився строк позовної давності, яку просив застосувати. У судовому засіданні досліджені докази: копія розрахунку заборгованості; копія кредитного договору №LGY0GК00000094 від 23.05.2007 р. з додатком №1; копія заяви на видачу готівки №1; копія повідомлення про розірвання договору; копія альтернативного розрахунку погашення заборгованості; висновок судово-економічної експертизи №105/1 від 19.12.2013 р.. У судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2007 р. між сторонами був укладений кредитний договір №LGY0GК00000094 відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 70000 грн., з кінцевим терміном повернення 25.05.2027 р. Станом на день розірвання договору 31.01.2012 р. (а.с.37) відповідачем зобовязання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається з заборгованості за кредитом 69663,62 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28976,35 грн., заборгованості з винагороди за надання фінансового інструменту (так правильно за договором) 3923,92 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань 11288,59 грн., а всього 113852,48 коп., яка на підставі ст.ст.526, 1049, 1054 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення штрафу (процентної складової) в розмірі 6071,24 грн., передбаченого п.5.4 договору. Згідно цього пункту штраф розраховується в розмірі 5% від суми позову. Разом в цим, в договорі відсутнє тлумачення поняття «сума позову», яке підтверджувало б пояснення представника позивача, що це сукупність заборгованості по кредиту, процентам, винагороді та пені, а не якась інша сума окремих видів заборгованості. Відсутнє у договорі і чітке визначення моменту розрахунку такого штрафу, що з оглядом на безперервне нарахування платежів і штрафних санкцій впливає на його розмір. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору… Таким чином, за невизначеності у договорі моменту та бази нарахування штрафу неможливо перевірити дотримання позивачем наведеного положення ст.526 ЦК України, оскільки фактично розмір штрафу (процентної складової) залежить тільки від одностороннього тлумачення позивачем і тільки на свою користь умов п.5.4 договору. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ст.261 ч.1 і ч.5 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобовязання за договором. Такий висновок повністю кореспондується з позицією ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання певної кількості окремих зобовязань) окремо для кожного платежу згідно графіку. Ст.258 ч.2 п.1 ЦК України встановлює для стягнення штрафу, пені позовну давність в 1 рік. Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності. З п.5.4. вбачається, що право нарахування штрафу виникає у позивача у разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів. Представник позивача пояснив, що відповідач порушив чергові строки платежу 24 червня 2008 р., що вбачається також з розрахунку заборгованості, тобто право позивача на нарахування штрафу і відповідно звернення до суду з позовом про його стягнення виникло ще у липні 2008 р., однак з позовом він звернувся тільки у березні 2012 р. Таким чином, вимоги про стягнення штрафу (фіксованої частини) не підлягають задоволенню внаслідок спливу строку позовної давності. Так само підлягають частковому задоволенню за період одного року, що передує зверненню до суду, і вимоги про стягнення пені, тобто з 30 березня 2011 р. 18860,83 грн. (заявлений розмір) 7572, 24 грн. (нарахована пеня станом на 29 березня 2011 р.)=11288, 59 грн. В частині стягнення пені в розмірі 7572, 24 грн. суд відмовляє у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1138,52 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial