Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.07.2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту №405/350/06-Ж, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 158 000,00 доларів США терміном до 24.07.2021 зі сплатою 13% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов'язань з погашення кредитної заборгованості. Позичальник не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 30.08.2016 заборгованість за договором кредиту становить 280 675,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку складає 7 154 046,88 грн. та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 118 488,69 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 98 585,31 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 25 703,10 доларів США та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 37 898,29 доларів США. Посилаючись на наведене, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів на свою користь борг у розмірі 280 675,39 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також судовий збір в сумі 107 310,70 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, та заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, виходячи з того, що з розрахунку наданому позивачем відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 09.04.2010року. З вимогою про дострокове погашення заборгованості позивач звернувся до відповідача 20.12.2010року. Позивач звернувся до суду у вересні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відтак, представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позову банку в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 25.07.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту №405/350/06-Ж, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 158 000,00 доларів США терміном до 24.07.2021 зі сплатою 13% річних. Згідно з п. 1.1 договору, починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно до 10 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 878,00 доларів США. За приписами п. 2.4 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті за фактичну кількість днів у кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, можливих пень та штрафів, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору. У відповідності до п.п. 2.6.1., 2.6.2. договору про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1., повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. У пункті 4.2. договору зазначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному договору кредиту між банком та відповідачами укладено договір поруки № 04/П-1157 від 25.07.2006, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язався в повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №405/350/06-Ж від 25.07.2008. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Згідно ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленим договором поруки. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача [PERSON] Проте, як вбачається з матеріалів справи, фактично договір кредиту розірваний не був, оскільки 20.12.2010року на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості, окрім того в 2013 році було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса на користь банку про звернення стягнення на нерухоме майно тому строк позовної давності був перерваний. Станом на 30.08.2016 заборгованість за договором кредиту становить 280 675,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку складає 7 154 046,88 грн. та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 118 488,69 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 98 585,31 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 25 703,10 доларів США та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 37 898,29 доларів США. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За правилами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Під час розгляду справи представником відповідачів було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, договір кредиту між сторонами укладено у липні 2006 року, строк виконання зобов'язань - до липня 2021 року, договір кредиту на час розгляду справи не розірваний, зобов'язання між сторонами не припинені. Позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, окрім того на виконанні перебував виконавчий напис нотаріуса на користь банку про звернення стягнення на нерухоме майно. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків його пропуску, передбаченого ст. 267 ЦК України. Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню борг у розмірі 280 675,39 доларів США грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 53 655,35 грн. з кожного судових витрат (а.с. 5). З викладеного,

Outcome: approved