Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. На підставу своїх вимог посилається на те, що позивач разом з [PERSON] , який є її чоловіком, маючи намір придбати квартиру, знайшли в мережі Інтернет оголошення про продаж квартири [ADDRESS] та зв`язалися з контактною особою [PERSON] , з яким при зустрічі погодили варіант придбання квартири в розстрочку на три роки, за умови виплати позивачем першочергової суми в розмірі 40000 (сорок тисяч) грн., та в послідуючому частинами, що залишились щомісяця по повної сплати у встановлений строк. Також домовленість передбачала постійне проживання сім`ї позивача в зазначеній квартирі, як майбутніх власників житла. Загальна вартість квартири була обумовлена в розмірі 138000 (сто тридцять вісім) грн. 01 листопада 2013 року відповідно до розписки складеної відповідачем, ним отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень за продаж ним позивачу квартири [ADDRESS] . Решту грошей за купівлю квартири домовлено передати при укладенні безпосередньої угоди купівлі продажу майна. Відповідач крім того, зобов`язався не змінювати вартість предмету угоди. 25 травня 2016 року відповідно до розписки складеної відповідачем, ним отримано гроші в сумі 2000 (дві тисячі) грн. в рахунок погашення суми вартості за квартиру [ADDRESS] . Всього в рахунок купівлі-продажу квартири позивачем сплачено 115979 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн., з них грошові кошти на суму 40000 грн. та 2000 грн. отримані відповідачем за окремими розписками. Наприкінці лютого 2015 року відповідач [PERSON] разом зі своєю тещею [PERSON] , яка є власницею квартири, змусили родину [PERSON] виселитися з житла, застосувавши силу. Відомо, що квартиру продали іншим особам, а сплачені кошти за невиконані зобов`язання відповідач позивачу не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти відповідно до розписок за невиконаним зобов`язанням по купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в сумі 42000 (сорок дві тисячі) грн., стягнути проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами за невиконаним зобов`язанням по купівлі-продажу даної квартири, стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 3000 (три тисячі) грн. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити, подавши до суду розписки на суму 40000 грн. та 2000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився неодноразово, подав до суду відзив та заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до положень статті 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглядати справу за відсутності відповідача. Свідок [PERSON] , жителька м. Звенигородка, в судовому засіданні пояснила, що була присутня 01.11.2013 року при тому, як [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, крім неї при цьому був присутній нотаріус, який перевірив правовстановлюючі документи. Також, вона була присутня при тому, як [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень у присутності адвоката Полежаки. Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача, свідка, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до розписки від 01.11.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 грн. за продаж квартири [ADDRESS] та зобов`язувався не змінювати домовленостей щодо продажу даної квартири, не збільшувати вартість продажу квартири, яка в повному розмірі становить 138000 (сто тридцять вісі тисяч) грн., решту грошей за купівлю квартири сторони домовились передати при посвідченні договору. Згідно розписки від 25.05.2016 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 грн. в рахунок погашення суми вартості за квартиру [ADDRESS] . Відповідно до записів наданих [PERSON] , нею та її чоловіком [PERSON] сплачено кошти на користь відповідача та на користь власниці житла [PERSON] : 20 жовтня 2013 року - 4000 грн., 1 листопада 2013 року - 40000 грн. за розпискою від 01.11.2013, 5 грудня 2013 року - 2500 грн., 16 грудня 2013 року - 2500 грн., 20 січня 2014 року - 5000 грн., 17 лютого 2014 року - 5000 грн., 21 березня 2014 року - 5075 грн., 18 квітня 2014 року - 5000 грн., 26 травня 2014 року - 5000 грн., 30 червня 2012 року - 3000 грн. + 2004 грн. в рахунок боргу власника житла за водовідвід, 02 вересня 2014 року - 500 грн., 10 жовтня 2014 року - 5000 грн. та 300 доларів США (що за розрахунком за курсом 25 грн. за 1 долар становить: 300 х 25 = 7500 грн., 31 жовтня 2014 року - 3000 грн., 20 листопада 2014 року - 2000 грн, 05 грудня 2014 року - 900 грн., 19 грудня 2014 року - 2500 грн., 29 грудня 2014 року - 1500 грн., 29 грудня 2014 року - 4000 грн., 21 грудня 2015 року - 1500 грн, 21 грудня 2015 року - 2000 грн, 30 січня 2015 року - 3500 грн., 20 лютого 2015 року - 1000 грн, 23 травня 2016 року - 2000 грн. сплачено позивачем на користь [PERSON] за розпискою від 25.05.2016 року. Відповідно до розрахунку сплачена сума коштів позивачем на користь відповідача в рахунок подальшої купівлі-продажу квартири становить - 115979 грн. Відповідно до розрахунку процентів за безпідставне користування коштами виходячи з розміру грошових коштів в сумі 42000 грн., з 25.05.2016 року, розмір процентів на дану суму складає 16260,06 грн. Відповідно до розрахунку (остаточного) оплати послуг адвоката за додатком №1 від 27.11.2018, відповідно до договору про надання послуг адвоката від 27.11.2018 укладеного між [PERSON] та [PERSON] вартість послуг адвоката складає 3000 (три тисячі) грн. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розписки наданої [PERSON] вбачається, що 01.11.2013 року він отримав від [PERSON] 40000 (сорок тисяч) гривень, а відповідно до розписки від 25.05.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 2000 (дві тисячі) грн.. у рахунок суми вартості за квартиру [ADDRESS] , таким чином суд вважає, що датою початку перебігу позовної давності є 25.05.2016 - день, коли [PERSON] могла довідатись про порушення свого права. Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.10.2018 року, чоловік [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів набутих [PERSON] за продаж квартири [ADDRESS] , ухвалою суду від 16.05.2018 року було відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін. Таким чином, враховуючи що відповідно до положень статті 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, то трьох річний строк позовної давності, що розпочався 25.05.2016 за вимогою [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, перервався в зв`язку з пред`явленням позову до суду за яким відкрито 16.05.2018 судове провадження. Рішення у справі за вищевказаним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів проголошено Звенигородським районним судом Черкаської області 11.10.2018 року. Таким чином, після переривання перебіг позовної давності почався заново з 11.10.2018 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доводи відповідача про застосування строків позовної давності безпідставними. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна; у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, враховуючи, що підстава набуття грошових коштів [PERSON] від [PERSON] , а саме обумовлений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не укладений, на час звернення до суду відповідач не повернув надані йому кошти за розписками від 01.11.2013 та 25.05.2016 підставою набуття яких був обумовлений договір, розрахунок наданий позивачем щодо суми безпідставно набутих коштів [PERSON] та розрахунок процентів відповідає нормам ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Доводи відповідача викладені у відзиві про те, що розписки надані позивачем виконані не відповідачем, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, вважає такими, що непідтверджені належними доказами. Крім того, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.10.2018 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, встановлено, що згідно розписки від 01.11.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 грн. за купівлю квартири, та згідно розписки від 25.05.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 грн. в рахунок вартості квартири, при цьому в судовому засіданні Звенигородського районного суду Черкаської області 11.10.2018 року відповідач [PERSON] надав пояснення про те, що дійсно отримував від дружини позивача грошові кошти за розписками від 01.11.2013 року та від 23.05.2016 року в сумі 40000 грн. та 2000 грн. відповідно; вказав на те, що отримані гроші він передав [PERSON] при цьому він усвідомлював, що не є власником квартири і не уповноважений власницею на вчинення будь-яких правочинів щодо даної квартири та надання певних зобов`язань пов`язаних з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представник позивача надав докази сплати витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 3000 грн., які були сплачені позивачем розрахунком від 05.12.2018 року та судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., який сплачений відповідно до квитанції №37333474 від 06.12.2018 року. Таким чином, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 3000 грн., які були сплачені позивачем за розрахунком від 05.12.2018 року та понесений позивачем судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., відповідно до квитанції №37333474 від 06.12.2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved