Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов обгрунтований тим, що 03.07.2009 позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, від даного шлюбу у сторін народилися троє дітей: неповнолітній син - [PERSON], [INFO], неповнолітній син - [PERSON], [INFO] та малолітній син - [PERSON], [INFO]. Зазначено, що шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припиненні, а шлюб носить суто формальний характер. Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя між ними не склалося, стосунки між ними погіршилися, вони виявилися різними за характерами та поглядами на життя людьми, і тому подальше спільне проживання між ними стало неможливим. Також зазначено, що сторонами укладено договір про участь батьків у вихованні дітей. Відповідно до умов вказаного договору, визначено подальше право проживання дітей з позивачем. Вказано, що сторонами укладено шлюбний договір, яким за взаємною згодою сторін визначений правовий режим власності на все нажите під час шлюбу майно. Ухвалою судді від 22.12.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано 03.07.2009 шлюб між [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 477. Також, встановлено, що у сторін є троє дітей: неповнолітній син - [PERSON], [INFO], неповнолітній син - [PERSON], [INFO] та малолітній син - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. 09.11.2018 між сторонами укладено договір про участь батьків у вихованні дітей, щодо неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 09.11.2018 між сторонами укладено шлюбний договір, яким за взаємною згодою сторін визначений правовий режим власності на все нажите під час шлюбу майно. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved