Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про вселення посилаючись на те, що відповідач без його дозволу проживає у гуртожитку по [ADDRESS] проте, останняпорушує правила співжиття, що робить неможливим для позивача проживання у гуртожитку студентів училища. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримали та надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання з'явився, заперечив проти позову пояснивши, що інше житло відсутнє, має постійне місце роботи в м. Хмельницькому тому неповнолітня донька та вона проживають у зазначеному гуртожитку. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Хмельницької міської ради у судове засідання з'явився, заперечив проти позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши показання учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] 2003 року народження проживають та зареєстровані у [ADDRESS] Відповідач заселилась у зазначену кімнату на підставі ордеру №59 від 01 грудня 2009 року виданого Вищим професійним училищем №4 на строк до 25 серпня 2011 року та договору від 01 грудня 2009 року на тимчасову оренду кімнати для проживання в учнівському гуртожитку. Згідно п.1. розділу «ІУ.Пролонгація і розторгнення угоди» орендар який належно виконує обов'язки по даній угоді має право перед другими особами на відновлення угоди. Тому між тими ж сторонами 22 серпня 2011 року було укладено угоду №3 на проживання в гуртожитку на 2011-2012 роки з помилковим зазначенням строку дії до 25.08.2010 року. Згідно даних витягу з протоколу №14 від 05 липня 2017 року засідання комісії по розгляду питань щодо проживання громадян в учнівських гуртожитках ПТНЗ Департамент освіти і науки Хмельницької облдержадміністрації не заперечує проти подальшого проживання [PERSON] в спірному гуртожитку. Даними відділу обліку та розподілу житлової площі Виконавчого комітету Хмельницької МР №188-11 від 03.04.2012 року підтверджується, що відповідач перебуває на квартирному обліку по місцю проживання при міськвиконкомі з 22 березня т2012 року за №9944 на загальній черзі разом зі своєю неповнолітньою дочкою. Крім цього, згідно даних інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем не зареєстровано нерухомого майна. Під час розгляду справи судом встановлено, що строк дії договорів, що стали підставою для заселення відповідача у гуртожиток, закінчився. Відповідно до частин першої та другої статті 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Частинами першою та третьою статті 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Заселення [PERSON] у гуртожиток не пов'язано з роботою або навчанням в училищі, також судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідач самоправно зайняла жиле приміщення, в якому проживає, руйнує чи псує його або порушує правила співжиття. Практикою Верховного Суду України зокрема постановою від 01 липня 2015 року по справі №6-503цс15 визначено при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла, а положеннями статті 391 ЦК України захищено права власника від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Оскільки відповідач проживає у гуртожитку на підставі цивільно-правового договору, строк якого закінчився, то власник гуртожитку має право звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі положень ЦК України. Вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на викладене суд вважає, що представником позивача у судовому засіданні не доведено у чому полягає порушення прав позивача так, як не надано суду доказів, які підтверджують право власності на гуртожиток зважаючи на те, що тільки власник вправі ставити вимоги про виселення. Крім цього, представником позивача не наведено для суду переконливих доказів, які б вказували б на порушення правил співжиття відповідачем, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному гуртожитку. Суд звертає увагу позивача, що проживання відповідача у гуртожитку разом з студентами училища не є підставою для його виселення. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed