Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.11.2011 року у розмірі 29 193,12 грн. Позов мотивує тим, що 29.11.2011 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та витягу з «Тарифів Банку» підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримав кредитну картку відповідно до встановлених тарифів [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. У порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 29 193,12 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 22 березня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов, сторони в судове засідання не викликались. Ухвалою суду від 27 червня 2018 року призначено справу в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Проте, відповідач відзив не подав. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на основі наявних доказів. Представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 20 вересня 2017 року (а.с.34), в судове засідання не з'явилася, подала клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечувала (а.с. 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву подав. У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с.8-22). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. ( а.с.6). Відповідно до п.1.1.2.5, 2.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а в разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч.2ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. Проценти, визначені в ст. 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-5) відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2018 утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку становить 23 193,12 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту -1 167,63 грн., нараховано процентів - 17 444,87 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3 000,00грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1 080,62 грн. Оскільки відповідач не повернув банку кредитні кошти відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, з урахуванням встановленого та вимог ст.ст.509,526,1054 ЦК України, належить зробити висновок про невиконання ним умов кредитного договору та порушення прав банку, які підлягають судовому захисту. До стягнення також підлягають проценти у сумах, зазначених у позовних вимогах, які ґрунтуються на наданих розрахунках, з якими належить погодитися. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. З врахуванням положень ст.12 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін, слід зазначити, що відповідачем після отримання копії позовної заяви відзив на позов суду не надано, доводи позивача не спростовані. Як вбачається з платіжного доручення (а.с. 39), позивачем при пред'явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1 762 грн. Тому з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача понесені та документально підтверджені останнім судові витрати в розмірі 1762 грн. судового збору.

Outcome: approved