Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок винних дій [PERSON] під час керування транспортним засобом, мала місце дорожньо - транспорна пригода (далі - ДТП), в результаті якої автомобілю позивача, яким керував останній, були спричинені механічні пошкодження. Враховуючи те, що відповідальність [PERSON] була забезпечена приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» та/або старохивик), позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування. В свою, чергу страховиком було проведено огляд транспортного засобу позивача та визначений розмір шкоди, однак рішення про виплату страхового відшкодування не було прийнято. В подальшому позивачем було проведено огляд транспортного засобу, яким визначено розмір шкоди виходячи із цін, які мали місце на час проведення такого огляду. Відповідні дії позивача були зумовлені невиплатою страховиком страхового відшкодування та зріст цін на відновлювальний ремонт. Після встановлення розміру страхового відшкодування страховик також ухилився від виплати останнього у визначеному позивачем розмірі та здійснив виплату виходячи з нарахованої ним суми, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути суму страхового відшкодування виходячи з розміру встановленого позивачем за вирахуванням розміру франшизи, розміру податку на додану вартість (далі - ПДВ), а також виплаченої суми страхового відшкодування та стягнути три відсотки річних, індекс інфляції та пеню, пов'язані з простроченням виконання грошового зобов'язання по виплаті страхового відшкодування. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] франшизу, суму ПДВ, а також моральну шкоду, пов'язану з невжиттям заходів щодо виплати страховиком страхового відшкодування позивачу, не виплати позивачем добровільно франшизи, а також наслідками пов'язаними з ДТП, зокрема зумовленими змінами у повсякденному житті позивача. В судовому засіданні позивач та представники останнього позов підтримали, просили задовольнити з урахуванням зменшення розміру останнього. [PERSON] та представник останнього позовні вимоги визнали в частині стягнення розміру франшизи, в іншій частині позовних вимог просили відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено спричинення останньому моральної шкоди, оскільки позивачем після ДТП тривалий час використовувався транспортний засіб, а отже наслідки останнього не виплинули на зміни у його повсякденному житті. Щодо вимог про стягнення ПДВ останні є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки позивач та [PERSON] не є платниками податку на додану вартість не обліковують, не звітують та вносять податок до бюджету. В іншій частині позовних вимог, [PERSON] та представник останнього просили вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. ПраТ «Українська транспортна страхова компанія», просило розглянути справи за відсутності представника та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що зобов'язання по сплаті страхового відшкодування перед позивачем виконані у повному обсязі. Позивач неправомірно просить стягнути з ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» страхову відшкодування виходячи з розміру, який визначений позивачем, оскільки такий огляд проводився без дотримання вимог закону за відсутності представника ПраТ «Українська транспортна страхова компанія». Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії довідки про ДТП 17.12.2013 року за участю автомобіля марки «Грейт Вол Ховер» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить останньому та автомобіля марки «ФольцвагенПассат» д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача, який належить останньому, через винні дії [PERSON] мала місце ДТП, в результаті якої автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження /а.с.8/. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2014 року, яка набрала законної сили /а.с. 7/. Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] була забезпечена полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПраТ «Українська транспортна страхова компанія»/а.с. 9/. 24.02.2014 року позивач звернувся до ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» з повідомленням про ДТП /а.с. 10, 11/. 25.03.2014 року позивач звернувся до ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування /а.с. 12/. 14.04.2014 року на замовлення ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» ФОП [PERSON] зробив звіт про оцінку вартості матеріального збитку спричиненого позивачу в розмірі 26466 грн. 48 коп. з урахуванням 20% ПДВ /а.с. 57 - 63/. Проте, рішення про виплату страховиком прийнято не було. 03.06.2014 року на замовлення позивача судовою незалежною експертизою України був зроблений висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля позивача, де вартість матеріального збитку спричиненого позивачу становив 75216 грн. 30 коп. /а.с. 15-39/. Суд вважає неспроможними доводи представника ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» про те, що складений висновок на замовлення позивача проведено з порушеннями вимог законодавства, оскільки під час огляду транспортного засобу останнього 28.05.2014 року не було повідомлено ПраТ «Українська транспортна страхова компанія», оскільки це спростовується копією телеграми та повідомленням про її вручення представнику ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» /а.с. 13, 14/. В матеріалах справи міститься відповідь ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» про те, що за результатами наданих позивачем документів було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування /а.с. 40/, в останньому міститься дата 05.06.2013 рік, дата страхового акту також 2013 рік, що передує складенню звіту ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» і за відсутності самого страхового акту, який не було надано суду, вказаний лист /а.с. 40/ є таким, що не має юридичного значення, оскільки не відноситься до спірного періоду. 15.07.2014 року позивач звернувся до ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» із запитом щодо виплати страхового відшкодування /а.с. 41/. Згідно копій квитанцій від 31.07.2014 р., 01.08.2014 р., 06.08.2014 р.,13.08.2014 р., ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» перерахувала позивачу 21055 грн. 40 коп. суму страхового відшкодування визначену на замовлення ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» за вирахуванням франшизи та ПДВ /а.с. 188-191/. Не погоджуючись з розміром виплаченої суми позивач 27.08.2014 року звернувся до суду з позовом. Згідно висновку експертизи КНДІСЕ матеріальний збиток спричинений позивачу в результаті ДТП згідно цін на час останнього становить 35593 грн. 97 коп., а станом на час проведення оцінки на замовлення позивача 40914 грн. 44 коп. /а.с. 135 - 142/. Суд вважає, що при визначенні розміру матеріального збитку спричиненого позивачу, за основу необхідно брати суму, станом на 28.05.2014 рік встановлену висновком експертизи КНДІСЕ, про що також просив позивач, оскільки після визначення вартості збитку на замовлення ПраТ «Українська транспортна страхова компанія», рішення про виплату страхового відшкодування останньою прийнято не було і виплата також не проведена. Отже, через невиплатустрахового відшкодування, станом на час проведення огляду на замовлення позивача 28.05.2014 рік, ціни на відновлювальний ремонт автомобіля останнього збільшилися, а отже сума матеріального збитку визначенаПраТ «Українська транспортна страхова компанія» станом на 14.04.2015 рік втратила свою актуальність, що не може впливати на права позивача і покладати на нього тягар по оплаті витрат на проведення ремонту пошкодженого майна за власні кошти, внаслідок зросту цін, чого б можна було уникнути в разі відсутності затримки у визначенні розміру матеріального збитку, виплаті страхового відшкодування,після встановлення такого розміру, або відмову у виплаті страхового відшкодування, яку можна було б оспорити та стягнути відшкодування, зокрема і у судовому порядку, що передбачено ч. 3 п. 36.2, п. 36.7 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхуванням цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, оплата була здійснена, виходячи з розміру вказаному звіті від 14.04.2014 року частинами, починаючи з 31.07.2014 року, тобто розпочалась на той час коли ціни на відновлювальний ремонт підвищились. Проте, як зазначено вище, не встановлено час прийняття рішення про виплату. Крім того, висновком КНДІСЕ розмір матеріального збитку станом на 17.12.2013 рік є більшим, ніж визначений розмір згідно звіту про розмір збитку, визначений на замовлення ПраТ «Українська транспортна страхова компанія». З урахуванням вимог ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхуванням цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до розрахунку надано позивачем сума ПДВ становить 6819 грн. 07 коп. та підлягає відрахуванню від суми визначеної висновком експертизи КНДІС в розмірі 40914 грн. 44 коп., що не оспорювалось учасниками процесу. Крім того, відрахуванню підлягає сума франшизи в розмірі 1000 грн. та сума виплаченого страхового відшкодування ПраТ «Українська транспортна страхова компанія»21055 грн. 40 коп. Таким чином, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» 12039 грн. 97 коп. Суд вважає, що в іншій частині вимог позивача до ПраТ «Українська транспортна страхова компанія», про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції, пені за прострочення по сплаті страхового відшкодування слід відмовити виходячи з наступного. Згідно до ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхуванням цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхуванням цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Із заяви про виплату страхового відшкодування позивача від 25.03.2014 року /а.с. 12/ не вбачається, що останнім була визначена сума страхового відшкодування, тим більш, що розмір вартості шкоди ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» був визначений 14.04.2014 року /а.с. 57/, а позивачем 03.06.2014 року /а.с. 15/. В свою чергу рішення про виплату страхового відшкодування матеріали справи не містять, у зв'язку з чим не встановлено дату прийняття останнього та зміст, зокрема щодо визнання або не визнання вимог заявника. В свою чергу, позивачем також не надано доказів на підтвердження звернення останнього до ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» з визначеною майновою вимогою. Так, у запиті позивача щодо виплати страхового відшкодування від 15.07.2014 року, направленому ПраТ «Українська транспортна страхова компанія», розмір шкоди на яку претендував позивач не зазначений, незважаючи на те, що на замовлення позивача 03.06.2015 року вже було визначено такий розмір. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо визначення розміру страхового відшкодування, не можна вважати, що ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» порушила будь які грошові зобов'язання щодо виплати, оскільки така виплата була проведена, проте оспорена позивачем в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 12, п.36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхуванням цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до умов полісу /а.с. 9/ сума франшизи становить 1000 грн. та на підставі наведених вимог закону підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Разом з тим не підлягає задоволенню вимога про стягнення з [PERSON] розміру ПДВ оскільки, останній та позивач не є суб'єктами відповідного податкового зобов'язання згідно ПК України. Також вимога про відшкодування моральної шкоди, позивачем та представником останнього не обґрунтована, доказів на підтвердження її спричинення [PERSON] суду не надано. Так, з часу первинного огляду автомобіля позивача 06.03.2014 року з метою визначення вартості шкоди на замовлення ПраТ «Українська транспортна страхова компанія» та до часу огляду 28.05.2014 року з метою визначення вартості шкоди на замовлення позивача /а.с. 21, 57/, різниця у кілометражу становить більше 3000 км. Таким чином вбачається, що позивач користувався автомобілем, а отже наслідки ДТП не вплинули на звичайний спосіб життя позивача. Що стосується обґрунтування про ухилення [PERSON] на користь позивача суми франшизи, позивачем не надано доказів про те, що останній звертався з такими вимогами до [PERSON], які залишені ним без задоволення. Доводи, що [PERSON] не вживав заходів про виплату страховиком на користь позивача страхового відшкодування, також є необґрунтованими оскільки позивач та представник останнього не навели суду передбачених законом переліку заходів, які можливо б було б вжити страхувальником з метою здійснення страховиком страхової виплати потерпілій особі. Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу, останні становлять 4972 грн., який відповідає вимогам ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у зв'язку з чим остання та витрати на судовий збір підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище наведене та

Outcome: partial