Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2005 року є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. В подальшому позивач реалізуючи свої права власника, звернувся до нотаріуса з метою здійснення продажу квартири, проте отримав відмову, оскільки відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що 12.01.2006 року на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Позивач вважає, що такі діє порушують його право власності, оскільки він не може вільно володіти та розпоряджатися вище вказаним майном, в зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом за захистом свого порушеного права. Представник позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві /а.с. 36/. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Третя особа в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. 05.05.2005 року між позивачем та [PERSON] (далі відповідач-1) було укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого позивач придбав у відповідача -1 нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] /а.с. 10/. Відповідно до даного договору, право власності було зареєстровано за [PERSON] та записано в реєстрову книгу за № 178-220 /а.с.10/. 30.12.2005 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва в рамках цивільної справи за позовом ГО «НКС «Добробут» до [PERSON] на квартиру [ADDRESS] /а.с.14/. В подальшому ухвалою суду від 19.04.2007 року даний позов залишений без розгляду /а.с. 16/. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі ухвали від 30.12.2005 зареєстровано арешт на квартиру [ADDRESS] /а.с. 12-13/. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо позовних вимог про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна здійснений сьомою державною нотаріальною конторою, суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки задоволення позову в частині вимог щодо зняття арешту та заборони відчуження з усього рухомого майна позивача є достатнім способом захисту прав та інтересів позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що арешт майна обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: partial