Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі філії Южне головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення поруки за договором поруки. Ухвалою суду, було залучено по участі у справі в якості третьої особи - [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено наступне. 16 березня 2007 року, гр. [PERSON] уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №ODMLGA00000067, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав йому грошові кошти в сумі 99 000 доларів США зі сплатою 0,92% в місяць, що складає 11,04% річних, з кінцевим строком погашення кредиту до 16 березня 2017 року на споживчі потреби. У якості забезпечення належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, 16 березня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір № ODMLGA00000067, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у іпотеку квартиру [ADDRESS]. Крім того, 16 березня 2007 року у якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ним - позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії Южне головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір поруки №0067/Р1, за яким [PERSON] поручився перед банком відповідати за невиконання [PERSON] зобов'язань, що виникають з кредитного договору № ODMLGA00000067 від 16 березня 2007 року. Таким чином, [PERSON] виступив поручителем по зобов'язанням основного боржника - [PERSON] за кредитним договором № ODMLGA00000067 від 16 березня 2007 року. Посилаючись на абзац 3 п.16 договору поруки, позивач зазначив, що предметом цього договору є надання поруки перед кредитором за виконання [PERSON], в тому числі, зобов'язань по оплаті процентів за користування кредитом, в розмірі 0,92% в місяць, в період оплати з 16 по 21 число кожного місяця. Посилаючись на п.13 договору поруки, позивач вказав, що, відповідно до вказаного пункту договору, зміни та доповнення в цей договір вносяться тільки за згодою сторін, в письмовій формі, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Проте, позивач вказує, що будь - яких додаткових угод щодо підвищення відсоткової ставки і, відповідно, збільшення обсягу відповідальності, він не підписував. Посилаючись на ст. 559 ЦК України, позивач зазначив, що, відповідно до норми вказаної статті, порука припиняється, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. На думку позивача, оскільки предметом виконання кредитного договору виступили грошові кошти у розмірі 99 тис. доларів США, з передачею яких було встановлено зобов'язання, яке забезпечено порукою, а, враховуючи, що збільшення процентної ставки з 11,04% до 13,08% фактично змінило предмет виконання зобов'язання сторін в сторону його збільшення, без отримання на то згоди поручителя, існують підстави для застосування положень ст.559 ЦК України, тобто, припинення поруки. Також позивач зазначив, що про підвищення процентної ставки, йому ніхто не повідомив своєчасно та про вказане йому стало відомо лише з позовної заяви банку з доданим розрахунком заборгованості. Вимога банку про дострокове стягнення усієї суми кредиту з відсотками та нарахованими штрафними санкціями також суттєво збільшує обсяг його відповідальності як поручителя, оскільки при укладанні договору поруки, позивач розраховував на забезпечення поступового повернення боржником кредиту, протягом встановленого у договорі строку. З урахуванням того, що відповідно до п. 7 ст. 110 ЦПК України, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням, а філія ПАТ КБ «Приватбанк», яка зазначена в оспорюваному договорі, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Щорса 125/1, користуючись правом альтернативної підсудності, позивач вважає можливим подати позов до Малиновського районного суду м.Одеси. Враховуючи викладене, позивач просить припинити поруку [PERSON] Ярославовича за договором поруки №0067/Р1 від 16 березня 2007 року, укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (нині публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення, в яких зазначено, що п.2.3.1 Кредитного Договору передбачено право Кредитора змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення. Строк дії Кредитного договору до 16.03.2017 року На думку представника відповідача, у зв'язку з вищевикладеним, банк діяв в межах укладених угод, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не прибув, про явку до суду повідомлявся належним чином. Суд, оцінивши доводи позивача, приймаючи до уваги заперечення представника відповідача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № ODMLGA00000067, згідно з умовами якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] на споживчі потреби кредит в сумі 99 000 доларів США зі встановленою процентною ставкою - 0,92% в місяць, яка складає 11,04% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - 16 березня 2017 року.(а.с.3-6). У якості забезпечення належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором № ODMLGA00000067, 16 березня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у іпотеку квартиру [ADDRESS].(а.с.9-11). Також, 16 березня 2007 року в забезпечення зазначеного кредитного договору, між гр. [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії Южне головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір поруки №0067/Р1, за яким [PERSON] поручився перед банком відповідати за невиконання [PERSON] зобов'язань згідно кредитного договору № ODMLGA00000067 від 16 березня 2007 року.(а.с.7-8). Таким чином, [PERSON] виступив поручителем по зобов'язанням основного боржника - [PERSON] за кредитним договором № ODMLGA00000067 від 16 березня 2007 року. йомуЗазначене вказує на те, що у разі порушення [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, банк наділений правом пред'явлення вимоги як до [PERSON] так і до поручителя - [PERSON] Відповідно до п.3 договору поруки №0067/Р1, поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений.(а.с.63). Згідно до п.4 договору поруки №0067/Р1, у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п.5 договору поруки №0067/Р1, у разі невиконання боржником будь-якого з зобов'язань, передбачених п.1 кредитного договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу з зазначенням невиконаних зобов'язань.(а.с.63). Проте, доказів стосовно направлення на адресу поручителя кредитором письмової вимоги з зазначенням невиконаних зобов'язань, до суду відповідачем не було надано. Суду представником відповідача була надана копія листа без номеру від 20.07.2012 року, направленого до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно до якого, банк повідомляє останніх про невиконання ними умов кредитного договору.(а.с.111-112). Також, представником банка надано до суду для долучення до матеріалів справи ксерокопії повідомлень - вручень вказаного листа гр.гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.113-114). Однак, в порушення вимог п.5 договору поруки №0067/Р1, представником банка не надано доказів того, що позивачу направлявся такий лист про невиконання умов кредитного договору громадянином [PERSON], як і не надано доказів стосовно того, що на адресу позивача - поручителя відповідачем було направлено письмову вимогу з зазначенням невиконаного зобов'язання громадянином [PERSON], Відповідно до п.6 договору поруки №0067/Р1, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, вказані в письмовій вимозі кредитора протягом 5 (п'яти) календарних днів с моменту отримання вимогя, про яку зазначено в п.5 цього договору. Проте, докази відправлення та вручення позивачу вимоги, до суду відповідачем не надано. Крім того, пунктом 16 укладеного договору поруки, сторони передбачили особливі умови договору, згідно до якого предметом цього договору являється надання поручительства поручителем перед кредитором за виконання [PERSON], [INFO], зобов'язань по кредитному договору від 16.03.2007 року № ODMLGA00000067, в сумі 99 000,00 доларів США на споживчі цілі.(а.с.64). Відповідно до п.13 умов укладеного договору поруки, передбачено внесення змін та доповнень в договір поруки лише за згодою сторін в письмовій формі та шляхом додаткової угоди.. (а.с.7-8). Доказів щодо укладення додаткової угоди до укладеного договору поруки, до суду сторонами не було надано, тобто, доповнень до укладеного договору поруки, сторонами не було погоджено. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В судовому засіданні встановлено, що згода позивача, який є поручителем за кредитним договором, на зміну процентної ставки в сторону її підвищення, отримана не була, банк не погоджував з поручителем це питання. Отже, суд приходить до висновку, що зазначені п.5, 6 умови договору поруки, відповідачем виконані не були, оскільки в судовому засіданні не надано доказів того, що позивачу було відправлено та вручено письмову вимогу. Також суду не надано доказів того, що позивач, згідно п.13 умов укладеного договору поруки, візувала зазначені зміни або підписувала додаткові угоди до основного Договору. Таким чином, збільшення процентної ставки за кредитним договором відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, що, відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України, є підставою для припинення поруки. Виходячи з викладеного та системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку про те, що банк змінив умови кредитного договору, внаслідок яких збільшився обсяг відповідальності поручителя. За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки без згоди поручителя, або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таку ж правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.22 Постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 року, де вказано, що, відповідно до частини першої статті 559 ЦК, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.(а.с.108-109). Аналогічну правову позицію підтримав Верховний суд України у Постанові ВСУ № 6-67цс11 від 19.12.2011 року, яким було зазначено, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. При цьому у Постанові ВСУ № 6-67цс11, Верховний суд дійшов висновку про те, що збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Дана постанова Верховного Суду України також є обов'язковою для виконання, розширеному тлумаченню не підлягає, та, згідно ч. 2 ст.360-7 ЦПК України, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Таким чином, виходячи з зазначеного, суд, з урахуванням практики Верховного суду України, приходить до висновку про те, що збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України. Стосовно стягнення з відповідача судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн. за подання позову немайнового характеру, що підтверджується платіжним дорученням, доданим до матеріалів справи. (а.с.19). Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, судові витрати стягуються на користь осіб, що їх понесли. Виходячи з викладеного, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн

Outcome: approved