Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 червня 2008 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №095047про надання банком останній на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів кредиту в іноземній валюті в розмірі 15 000 доларів США зі сплатою позичальником процентів у розмірі 14,0 % на рік та кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 23 червня 2018 року, а позичальник [PERSON] зобовязалася повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом за фактичний час його використання в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 договору, а також комісії та можливі санкції в порядку, визначному п.п.1.1 договору. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит, в той же час, відповідач [PERSON] в порушення умов договору кредиту належним чином свої зобов'язання перед банком не виконала, у зв'язку з чим станом на 15 травня 2017 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 14500 доларів США, по відсоткам за користування кредитом - в сумі 18\~895,45 доларів США, а всього 33\~395,45 доларів США,, тому змушені звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів в примусовому порядку. Представник позивача, який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.39), в судове засідання 17 серпня 2017 року не зявився, надавши суду письмову заяву (а.с.40), відповідно до якої прохали розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання рації (а.с.33), звідки повістка про виклик до суду повернулася з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.36-38), в судове засідання 17 серпня 2017 року не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054, ст.1055 ЦК України, який відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що між позивачем - акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (а.с.22-27), як позикодавцем та відповідачем [PERSON] як позичальником 24 червня 2008 року був укладений кредитний договір №095047 на споживчі потреби (а.с.5-7), про надання банком відповідачці на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів кредиту в іноземній валюті в сумі 15000 доларів США зі сплатою 14,00% річних та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 23 червня 2018 року (включно) на умовах, визначених договором. Згідно до п.1.1.1 погашення кредиту здійснюється щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з липня 2008 року згідно графіку платежів. Відповідно до п.4.1, п.4.2 у разі прострочення строку сплати процентів, визначених п.2.4, п. 2.9 договору, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1, п.3.2.3, п.3.3.14 позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасного сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення, а у разі порушення вимог п.п.3.3.2-п.3.3.17 договору позичальник зобовязаний сплати позивачеві штраф у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок. Відповідач [PERSON] як позичальник тривалий час в порушення умов договору не виконувала взятих на себе зобовязань за договором кредиту №095047 від 24 червня 2008 року, у звязку з чим станом на 15 травня 2017 року виникла заборгованість за кредитом в сумі за кредитом в сумі 14500 доларів США, що еквівалентно 377 372 гривні 58 копійок, по відсоткам за користування кредитом - в сумі 18\~895,45 доларів США, що еквівалентно 491 767 гривень 22 копійки, а всього 33\~395,45 доларів США, що еквівалентно 869 139 гривень 80 копійок з розрахунку станом на 23 червня 2017 року НБУ 1 долар США= 26,025695 гривень (а.с.13,18-21), що свідчить про істотне порушення позичальником в односторонньому порядку умов укладеної угоди. 23 червня 2017 року на адресу відповідачки позивач направив вимогу про усунення порушень (а.с.16,17). Згідно п.4.4 договору у разі невиконання позичальником обовязків, визначених п.п.3.3.7. 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобовязаний протягом одного дня погасити кредит в повному обсязі, сплати проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню), що свідчить про наявність у позивача права дострокового стягнення. Внаслідок встановленого суд відповідно до ст.ст. 611,615 ЦК України вважає необхідним достроково стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. Суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення заборгованості в доларах США не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. У звязку з зазначеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача необхідно достроково стягнути на користь позивача заборгованість за договором кредиту №095047 від 24 червня 2008 року станом на 15 травня 2017 року в загальній сумі 33\~395,45 доларів США, що станом на 23 червня 2017 року еквівалентно 869 139 гривень 80 копійок. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути у звязку із задоволенням позову необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 258, 267, 526-530, 536, 543, 549-551, 553-559, 572-593, 598, 610-615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК України;

Outcome: partial