Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним та визнання права власності на майно, покликаючись на те, що 31 липня 1998 року він одружився з [PERSON] За останні роки перебування у шлюбі фактично єдиним джерелом доходу сімї був дохід отриманий від його діяльності як фізичної особи-підприємця, а також кошти зароблені ним протягом 2007-2008 років перебування на заробітках в Португалії. З метою покращення житлових умову 2011 році вони з [PERSON] вирішили набути у приватну власність квартиру. У звязку із цим [PERSON] уклала із ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» договір про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року відповідно до якого, після внесення визначених угодою коштів, [PERSON] мала отримати у власність однокімнатну квартиру на вул. Любінській, 160 у м. Львові. З вересня 2011 року до вересня 2014 року він надавав дружині кошти для внесення таких у фінансування будівництва за вказаним договором. В 2014 році в них погіршились відносини. Після того, як він передав [PERSON] залишок коштів на будівництво у вересні 2014 року, вона заявила, що він не матиме жодних прав на збудовану квартиру. 24 жовтня 2014 року він дізнався, що ще 22 вересня 2011 року договір про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року був припинений у звязку з несплатою [PERSON] внеску, проте 05 вересня 2011 року між ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» та матірю [PERSON] [PERSON] був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва, внаслідок чого [PERSON] набула право власності на квартиру №2 на вул. Любінській, 160-б. Вважає, що дружина таємно передавала надані ним кошти на фінансування будівництва на її імя своїй матері для того, щоб у майбутньому унеможливити ситуацію, за якої він зможе претендувати на таку нерухомість. [PERSON] та [PERSON] не могли протягом трьох років самостійно профінансувати будівництво нерухомості вартістю близько 350000,00 грн., оскільки є безробітними та не мають повноцінного самостійного джерела доходу. Просить визнати недійсним договір про участь у Фонді фінансування будівництва квартири №2 на вул. Любінській, 160Б у м. Львові, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Енергія-інвест» від 05 вересня 2011 року, визнати квартиру №2 на вул. Любінській, 160Б у м. Львові спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, покликається на те, що позивачем не надано суду доказів що, відповідач придбала квартиру за рахунок коштів, які надавав позивач [PERSON] та крім того, предмети договорів, які були укладені між [PERSON] та [PERSON] і дати укладення договорів є абсолютно різними, просить у його задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов заперечила, зазначила, що вона була ініціатором укладення договору про участь у Фонді фінансування будівництва, оскільки хотіла, щоб [PERSON] вкладав кошти, які заробляв у квартиру. В 2011 році вона уклала з ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» договір про участь у Фонді фінансування будівництва, але не оплатила перший внесок, оскільки [PERSON] не надав необхідні кошти. Її мати [PERSON] купила квартиру за власні кошти, про дату та деталі укладення договору між відповідачем та ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» їй невідомо. Вважає позов безпідставним. Представник третьої особи в попередньому судовому засіданні повідомив, що [PERSON] уклала із ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» договір про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року відповідно до якого зобовязана була оплатити перший внесок, але не здійснила його, а тому договір було розірвано. Відповідач [PERSON] виконала усі умови договору про участь у Фонді фінансування будівництва та в 2014 році набула право власності на квартиру. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року, укладеного між ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» та [PERSON], та погодженого із [PERSON], ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» організовує будівництво будинку №160 на вул Любінській, 160 у м. Львові та за [PERSON] буде закріплено та передано у власність квартиру №3, вартість якої становить 337890,00 грн. /а.с. 13/ Відповідно до п. 2.2 договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року [PERSON] зобовязалась протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору сплатити кошти в сумі 101360,00 грн. /а.с. 13 зворот./ Згідно графіку виконання зобовязань за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року [PERSON] повинна була сплатити 101360,00 грн. до 21 вересня 2011 року. /а.с. 18 зворот./ Відповідно до п. 3.2.4 договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» має право відмовитись від виконання договору у разі недотримання [PERSON] графіку внесення коштів за сумами та/або строками. /а.с. 14 зворот./ У звязку із невиконанням [PERSON] зобовязання щодо сплати внеску за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року, даний договір був припинений 22 вересня 2011 року, що також стверджується листом ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» №580 від 24 жовтня 2014 року. /а.с. 20/ Відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/27 від 05 вересня 2011 року, укладеного між ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» та [PERSON], ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» організовує будівництво будинку №160 на вул Любінській, 160 у м. Львові та за [PERSON] буде закріплено та передано у власність квартиру №2, вартість якої становить 337890,00 грн. /а.с. 64, 65/ Згідно ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У відповідності до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є сестрою позивача [PERSON] та була разом із ним та своїм чоловіком [PERSON] за кордоном на заробітках. Приблизно у 2012 році позивач та [PERSON] розповіли, що купили квартиру. Позивач постійно ділився прибутками із [PERSON], всі зароблені кошти вкладав у сім'ю, [PERSON] довіряв. Також повідомила, що [PERSON] працює прибиральницею, про будь-які додаткові прибутки їй не відомо. Та про те, що [PERSON] купувала чи мавла намір придбати квартиру не знала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що разом із дружиною [PERSON] та її братом [PERSON] працювали в Іспанії. Позивач [PERSON] в 2011 році розповідав йому, що планує разом з [PERSON] придбати квартиру. В 2012 році позивач розповів йому, що купив квартиру та надає гроші на необхідні вклади. Також, [PERSON] повідомив йому, що хоче зробити у купленій квартирі ремонт, попросив його допомогти із таким ремонтом та він ходив із позивачем у куплену ним квартиру, обговорювали необхідну кількість матеріалів для її ремонту. Крім того, зазначив, що за зароблені кошти за кордоном та від підприємницької діяльності [PERSON] міг придбати квартиру, вартістю 337890,00 грн. Згодом [PERSON] скаржився йому, що [PERSON] викрала його квартиру. Позивач постійно утримував сім'ю. Відповідач [PERSON] працює прибиральницею і вона не могла мати необхідну кількість грошей для купівлі квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що є батьком позивача та зазначив, що останні роки у сім'ї [PERSON] працював лише син, [PERSON] не працювала, сім'ю утримував лише позивач. [PERSON] працює прибиральницею, про отримання нею інших доходів він не знає, її чоловік [PERSON] працював на автобусі сина. Син повідомляв, що купує квартиру, вкладає у неї гроші. Також, повідомив, що [PERSON] довіряв дружині. Згодом син повідомив йому, що [PERSON] та [PERSON] обманули його та забрали квартиру. Оцінюючи покази свідків, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у обєктивному взаємозвязку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Окрім того, [PERSON] не отримувала великого доходу та не мала можливості купити вказану квартиру та відповідачем чи її представником, всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України, якою встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо наявності у неї прибутків чи джерела доходу, необхідних для купівлі квартири, проте як вбачається із пояснень свідків та доказів, наданих позивачем, [PERSON] отримував достатній прибуток для купівлі квартири, вартістю 337890,00 грн., що додатково стверджується листом Самбірської ОДПІ ДФС у Львівській області №153/17-00/158 від 02 лютого 2015 року. /а.с. 19/ Також, як вбачається з договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року, укладеного між ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» та [PERSON] та договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/27 від 05 вересня 2011 року, укладеного між ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» та [PERSON], такі договори укладались з незначною різницею у часі, їм присвоєні послідовні номери та предметом даних договорів були квартири, розташовані за однаковою адресою, з іденичною загальною і житловою площею, а також розмірами внесків, необхідних для оплати. Крім цього, перший та найбільший за сумою внесок за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №008/27 від 05 вересня 2011 року був здійснений відповідачем [PERSON] 16 вересня 2011 року, тобто після укладення договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року [PERSON], що стверджується листом ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» №614 від 03 березня 2015 року. /а.с. 21/ А також, внесок, сплачений [PERSON] становив ідентичний розмір до внеску, який необхідно було оплатити [PERSON] відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року. На підставі наведеного, у судовому засіданні безспірно встановлено, що спірну квартиру фактично було придбано за власні кошти позивача [PERSON], який передавав необхідні кошти [PERSON] для здійснення нею внесків згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва №008/28 від 07 вересня 2011 року з метою набуття нею права власності на квартиру, а тому саме позивачем [PERSON] було виконано обов'язок покупця та опалачено квартиру №2 на вул. Любінській, 160 у м. Львові, внаслідок чого суд вважає, що договір про участь у Фонді фінансування будівництва квартири №2 на вул. Любінській, 160Б у м. Львові, укладений між [PERSON] та ТзОВ «ФК «Енергія-інвест» від 05 вересня 2011 року слід визнати недійсним. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відтак, виходячи з засад законності, розумності, справедливості та добросовісності, суд переконаний, що квартиру №2 на вул. Любінській, 160 у м. Львові було придбано за кошти [PERSON] за час перебування ним у шлюбі з [PERSON], а тому дана квартира належить позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Крім того, суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вони не стосуються походження коштів, які вносила [PERSON] за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №008/27 від 05 вересня 2011 року, на підставі якого відповідач набула право власності на квартиру №2 на вул. Любінській, 160 у м. Львові. Також, суд відхиляє покази свідка [PERSON], оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Окрім цього, суд не бере до уваги покликання представника відповідача на різні предмети укладених договорів [PERSON] та [PERSON], оскільки вони стосуються різних номерів квартири, так як, квартири за вказаними договорами розташовані за одноковою адресою та поверхом, у них однакова загальна та житлова площа, а також, такі договори були укладені практично в один час, а відтак не могли стосуватись однакового номеру квартири. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved