Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про звільнення майна з під арешту. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме 24 листопада 2011 року нею було придбано у приватну власність нерухоме майно, а саме групу нежитлових приміщень №115 (22-й поверх приміщення з №1 по №3 площею 27.40кв.; 23- й поверх приміщення №4 площею 91,50кв.м) загальною площею 118,90кв.м. за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.11.2011р. 24.11.2014р. вона, як власник вказаного нерухомого майна, мала намір розпорядитись ним на власний розсуд, а саме здійснити його відчуження у спосіб визначений діючим законодавством України, шляхом укладання нотаріально посвідченого договору, але при підготовці документів, вона отримала від нотаріуса інформацію про те, що вищевказане нерухоме майно згідно відомостей з єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, перебуває під обтяженням у вигляді арешту зареєстрованого 30.10.2012 р. за №13181590 на підставі постанови від 30.10.2012р. про накладення арешту старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в м.Києві Полуніна Ю.С. по кримінальній справі №05-25600 порушеній у 2012 році. Вказаний запис в єдиному Реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є перешкодою у здійсненні нею свого права власності на належне їй нерухоме майно, оскільки вона не в змозі розпоряджатись, як власник вказаним майном, чим порушуються її цивільні права. Вона будучи власником вищевказаного нерухомого майна не була обізнана пре застосування обмежень у вигляді арешту до її власності, а також не мала відношення до вказаноє кримінальної справи. Вона звернувшись до слідчого, дізналась, що вказана кримінальна справа №05-25600 в подальшому була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань з надання кримінальному провадженню номер 12012110000000029, провадження по якому було закінчено 09.07.2014р. Апеляційним судом м. Києва ухваленням обвинувального вироку у справі №11 кп/796/408/2014 за результатами перегляду в апеляційному порядку судового рішення Оболонськог районного суду м. Києва. Через вільний доступ до офіційного веб-порталу «Судова влада України» і Єдиного державного реєстру судових рішень, нею було отримано можливість ознайомитись з змістом вказаного вироку постановленого колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва. Згідно з вироком у справі №11-кп/796/408/2014 від 09.07.2014р. судом не було вирішено питання, що належить вчинити з майном, яке не належить особам які притягались до відповідальності, але на яке органом досудового слідства було накладено арешт, в тому числі і на вищезазначене нерухоме майно, яке належить їй, яка окрім іншого в кримінальній справі не мала статусу осіб визначених ст.126 КПК України (1960р.), ст.170 КПК України (2012р.) на чиє майно могло бути накладено арешт, і яку, як власника нерухомого майна, не було повідомлено про застосування обмежень в праві її власності на майно у вигляді арешту, і не було забезпечено участі при складанні процесуальних документів пов'язаних з накладенням арешту на належне їй нерухоме майно, що є обов'язковим згідно з вимогами ст.126 КПК України (1960р.) і ст.172 КПК України (2012р.). 04.12.2014 р. вона не будучи учасником кримінального провадження скористалась правом передбаченим абзацом 2 ч.1ст.539 КПК України (2012р.) щодо можливості звернення до суду інших осіб, які не є потерпілими, цивільними позивачами чи цивільними відповідачами у кримінальному проваджені, з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов'язків чи законних інтересів на стадії виконання вироку, і звернулась у відповідності до п.14 ч.1 ст. 537 та п. 4 ч. 2 ст.539 КПК України з клопотанням до Апеляційного суду м. Києва, як суду який ухвалив вирок, з проханням постановления судового рішення, щодо зняття арешту з нерухомого майна яке належить їй на праві приватної власності. 19.12.2014 р. Апеляційним судом м. Києва за результатами розгляду клопотання про зняття арешту з належного їй нерухомого майна було постановлено Ухвалу про повернення клопотання з обґрунтуванням вказаного висновку тим, що «Скасування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку виконання вироку, про яке йдеться у клопотанні, може відбутись лише тоді, коли вони не були скасовані судом при ухвалені виправдовувального вироку. Однак у даному випадку судом постановлено обвинувальний вирок, а отже це питання може бути вирішено в порядку цивільного судочинства. Так само, в порядку цивільного судочинства підлягає розгляду питання, зазначене у клопотанні [PERSON], про скасування арешту на нежитлове приміщення №115, загальною площею 118,90кв.м. за адресою: [ADDRESS]» Приймаючи до уваги висновки Апеляційного суду м. Києва, що викладені в Ухвалі віт 19.12.2014р. щодо визначення підсудності розгляду питання про скасування арешту на належне їй нерухоме майно в порядку цивільного судочинства, та враховуючи висновки судової палати у цивільних справах Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в судових рішеннях постановлених у справах подібних правовідносин, за якими вказано, що «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленим для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту.» Просить суд відповідно до вимог ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України звільнити з під арешту належне їй нежитлове приміщення та усунути перешкоди їй у здійсненні права власності шляхом зобов'язання ДП «Інформаційний центр» вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідного запису. У судовому засіданні представником позивача позов підтримано у повному обсязі. Представники відповідачів просили у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. 24.11.11 позивачем придбано у приватну власність групу нежилих приміщень №115 загальною площею 118,90 кв.м, а саме 22-й поверх приміщення з №1 по №3 площею 27,40 кв.м, 23-й поверх приміщення №4 площею 91,50 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві Полуніним В.О. №12/2-15487 від 30.10.12 по кримінальній справі №05-25600, порушеної 30.12.11 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, накладено арешт на зазначені нежилі приміщення. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.14 було виправдано [PERSON], [PERSON] за обвинуваченнями у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ККУкраїни, ч. 1 ст. 357 КК України, арешт накладений на в тому числі спірне нежиле приміщення скасовано. Вироком Апеляційного суду м. Києва від 09.07.14 скасовано виправдувальний вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.14 та постановлено вирок, яким визнано винними та засуджено [PERSON] за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357, 70 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а [PERSON] за ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.12.14 клопотання про скасування арешту повернуто [PERSON], оскільки скасування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку виконання вироку, про яке йдеться у клопотанні, може відбутись лише тоді, коли вони не були скасовані судом при ухвалені виправдувального вироку. Однак у даному випадку судом постановлено обвинувальний вирок, а отже це питання може бути вирішено в порядку цивільного судочинства. Так само, в порядку цивільного судочинства підлягає розгляду питання, зазначене у клопотанні [PERSON], про скасування арешту на нежитлове приміщення №115, загальною площею 118,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] так як відповідно до вимог ч. 12 ст. 100 КПК України розділу 4 про «Речові докази і документи», спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позивач є власником цього нежилого приміщення, не є стороною у кримінальній справі, наявність арешту обмежує його право власності на приміщення, а тому воно підлягає звільненню з під арешту. Крім того, судом враховуються, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 09.07.14 право власності на спірні нежилі приміщення за позивачем не скасовано. У той же час підстав для усунення перешкод шляхом зобов'язання ДП «Інформаційний центр» вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідного запису не має, оскільки звільнення майна з під арешту вже є підставою для вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. З викладеного,

Outcome: partial