Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Нажажра [PERSON], третя особа: Просянська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона являється власником домоволодіння, за адресою: Дніпропетровська область Покровський район, смт. Просяна, вул. Гоголя, 11, на підставі свідоцтва про спадщину за законом АВО №385696 від 05 грудня 2000 року. У вищевказаному домоволодінні зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та Нажажра [PERSON] З відповідачем її донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, на підставі чого, як член сімї, відповідач був зареєстрований за вищевказаною адресою. Шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 13.02.2012 року. Відповідач у вищезазначеному домоволодінні не проживає з грудня 2007 року. Відповідач зібрав свої особисті речі та поїхав винаймати квартиру в смт. Покровське. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Третя особа подала до суду заяву в якій прохає справу розглянути без участі представника Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, проти позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2000 року, являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Гоголя, 11, смт. Просяна, Покровського району Дніпропетровської області. (а.с.9). З копії актів обстеження житлового приміщення, Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, вбачається, що Нажажра [PERSON], [INFO], не проживає в домоволодінні за адресою: вул. Гоголя, 11, смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області, його особистий речей у квартирі не виявлено. Зі слів власника [PERSON] Нажажра [PERSON] у вказаному домоволодінні не проживає з грудня 2007 року. (а.с. 12-13). Отже, позивач, відповідно до ст. 12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-78 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: вул. Гоголя, 11, смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області, відповідач не проживає з 2007 року. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. \~\~ \~\~

Outcome: approved