Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з під арешту, вказуючи, що 22 жовтня 2007 р. за договором купівлі-продажу придбав гараж №37 в гаражному кооперативі «Автокомп-2», який розташований у м. Луцьку по вул. Зої Космодемянської, 37 (зараз вул. Задворецька, 27) Волинської області, гараж (Б-1)-цегляний, загальною площею 23,0 кв.м. Продавцем даного гаража виступив [PERSON]. Зазначає, що в кінці 2015 року вирішив продати вказаний гараж, проте у приватного нотаріуса 11.12.2015 року отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис зареєстрований 06.02.2007 року за №4457008 про накладення арешту на гараж №37, власником гаража зазначено [PERSON]. Вказує, що на момент внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна дійсним єдиним власником гаража №37 являвся [PERSON], [PERSON] власником даного гаража ніколи не був, йому належить гараж №27. 18.12.2015 року позивач звернувся до начальника Другого відділу ДВС Луцького МУЮ з заявою зняти арешт і заборону на відчуження належного йому (позивачу) гаража, так як арешт був накладений помилково. Проте, позивачу було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження за яким було винесено постанову АА 675529 від 02.02.2007 року знищено, у звязку із закінченням терміну їх зберігання. На підставі викладеного вважає, що арешт накладений на його майно безпідставно. А тому, просить суд звільнити з-під арешту належний йому на праві приватної власності гараж №37 в гаражному кооперативі «Автокомп-2», який розташований у м. Луцьку, по вул. Зої Космодемянської, 37 (зараз вул.Задворецька, 27) та стягнути з відповідачів сплачений ним (позивачем) судовий збір по справі. Позивач та його представник до початку судового засідання у справі подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Представник відповідача заступник начальника Другого відділу ДВС Луцького МУЮ [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи без участі представника, при розгляді спору покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу гаража від 22.10.2007 року на праві приватної власності належить гараж номер №37 в гаражному кооперативі «Автокомп-2», який розташований у м. Луцьку по вул. Зої Космодемянської, 37 (зараз вул. Задворецька, 27) Волинської області, гараж (Б-1)-цегляний, загальною площею 23,0 кв.м. (а.с.6). 02.01.2008 року позивач зареєстрував своє право на вищевказане нерухоме майно у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17264543 (а.с.7). Згідно ст.ст. 319 - 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно\~ вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА675529, 02.02.2007р., накладено арешт на гараж №37 розташований по вул. Зої Космодемянської, 37 у м. Луцьку, який належить позивачу [PERSON], власником гаража зазначено [PERSON] (а.с.8). З довідок голови гаражного кооперативу «Автокомп-2» [PERSON] вбачається, що [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Автокомп-2» та не являється і не являвся власником гаража №37 за адресою м.Луцьк, вул. Задворецька, 27 (колишня [PERSON], 37). По 21 жовтня 2007 рік власником зазначеного гаражу був [PERSON]. З 22 жовтня 2007 року і по даний час власником даного гаражу являється [PERSON] (а.с.40-41). За положеннями\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом також встановлено, що 18 грудня 2015 року позивач [PERSON] звертався до начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ у Волинській області із заявою анулювати та вилучити з реєстру заборону на помилково накладений арешт, а саме: гараж №37, посилаючись на те, що на той час гр.[PERSON] не був власником даного гаража. (а.с. 17). Проте, з листа за вих. №338 від 12.01.2016 року начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ у Волинській області [PERSON] вбачається, що позивачу [PERSON] розяснено, що у відповідності до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»\~ останній має право звернуться до суду із позовом про визнання права власності на це майно і зняття арешту з нього. (а.с.18). Згідно положень ст.ст.\~15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, із способом захисту, який може бути визначений судом у припиненні дії, яка порушує таке право. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи наведене, оцінивши обставини справи та вимоги діючого законодавства, а також те, що відповідачі визнали позов суд приходить до висновку, що державним реєстратором помилково внесено запис про обтяження у виді арешту нерухомого майна, що належить позивачу, а тому вважає, що вимога про скасування запису про арешт нерухомого майна підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту на зазначене нерухоме майно порушує права позивача та позбавляє його можливості вільно розпоряджатися належним майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов слід задовольнити.

Outcome: approved