Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 27 лютого 2011 року він придбав автомобіль «ВАЗ-21099» 2003 року випуску, держав ний реєстраційний номер [NUMBER] у [PERSON] за 36 000 гривень, який діяв на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського но таріального округу [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON], якому фактично належав автомобіль. На момент придбання автомобіля, вищевказаний транспортний засіб нікому не продано, не подаровано, не закладено, у спорі або арешті не знахо дився. Договір купівлі-продажу автомобіля вони з [PERSON], за взаємною згодою, не оформляли, а замість цього [PERSON] надав йому нотаріально посвідчену довіреність на право керування та роз порядження автомашиною, а також власноручно написав розписку про отримання грошей у сумі 36 000 гривень. Разом з автомашиною йому було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та усі інші документи. Факт укладення усного договору купівлі - продажу автомашини, факт передачі позивачу (покупцеві) автомашини та правовстановлюючих документів на неї, написання письмової розписки про отримання 36000 гривень продавцем ([PERSON]), нотаріально посвідчені до віреності на право управління та розпорядженням машиною, видані попереднім власником автомашини на ім'я позивача, на думку позивача, підтверджують те, що сторони після досягнення згоди по всіх основ них умовах договору виконали всі зобов'язання, які випливали з даного правочину, в тому числі і сплату коштів за автомашину. Після придбання вищевказаного автомобілю позивач ним відкрито користувався як своєю власністю, ніким це право не оспорювалось та не ставилось під сумнів. У зв'язку із браком коштів позивач одразу не зареєстрував придбаний автомобіль у ВРЕР ДАЇ м. Ясинувата. 27 березня 2013 року інспектором ДПС взводу по ОСП №7 роти ДПС ДАЇ УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області прапорщиком міліції Лисенко П.А. автомобіль ВАЗ- 21099», 2003 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] у нього ( позивача) було вилу чено на підставі постанови про накладення арешту, винесеної Державним виконавцем держа вної виконавчої служби Київського району м. Донецька Грищенко А.К., про що було складе но протокол огляду та затримки транспортного засобу. Вилучення транспортного засобу було проведено на підставі накладення арешту відділом державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Донецька від 01.02.2013 року по виконавчому провадженню №30642831 у зв'язку з виконанням судового рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] аліментів на утримання дитини. Після цього позивач звернувся до відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] з ме тою повернення йому придбаного у них автомобілю або грошей у сумі 36 000 гривень, які він їм передав відповідно до власноручно написаної розписки [PERSON] від 27.02.2011 року за проданий ними автомобіль. Відповідачі відмовили в поверненні грошей та автомобілю . По теперішній час відповідачі свої зобов'язання за цим договором не виконали, суму боргу - 36 000 гривень, зазначену в розписці, не повернули. З відповідною вимогою про добровільне повернення суми позики позивач письмово звернувся до відповідачів 01.09.2013 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення. Внаслідок того, що відповідачі у добровільному порядку відмовляються повернути позивачу суму боргу, позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON], солідарно, на його користь: - суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 36 000 гривень 00 копійок, а також понесені судові витрати: - судовий збір у сумі 360 гривень 00 копійок, - витрати на юридичну допомогу адвоката під час консультації, складанні позовної заяви у розмірі 400 гривень, прийняття участі адвоката у якості представника під час розгляду справи у суді 3500 гривень, а усього в загальній сумі до стягнення - 40 260 гривень 00 копійок. Представник позивача у судовому повністю підтримав позовні вимоги, просив задовільнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі пояснень присутніх у судовому засіданні сторін та письмових доказів, наявних у матеріалах справи . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] належить на [PERSON] (а.с. ). З копії листа вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] суму у розмірі 36 000 грн. за проданий ним автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], до розрахунку претензій немає. Даний лист складено 27 лютого 2011 року у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. ), без зазначення паспортних даних, року народження, місця проживання та інших відомостей, також нотаріально не посвідчений та містить відповідної назви. Відповідно до копії довіреності від 04 лютого 2011 року, [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON], які діють окремо один від одного експлуатувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] автомобілем марки ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]. Вказана довіреність видана строком на три роки та дійсна до 04.02.2014 року. (а.с. ) Згідно копії довіреності від 27 лютого 2011 року [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON] які діють окремо один від одного експлуатувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] автомобілем марки ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]. Вказана довіреність видана строком на три роки та дійсна до четвертого лютого 2014 року. (а.с. ) З копії протоколу огляду та затримання транспорту від 27 березня 2013 року вбачається, що автомобіль марки ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] затриманий ІДПС взводу по ОСП №7 роти ДПС ДАІ УДАІ ГУМВС України в Донецькій області Лисенко П.А. на підставі постанови серії ВП 30642831 (а.с. ). Ухвалами Київського районного суду м. Донецька від 29.04.2013 року та 14.06.2013 року відмовлено в задоволенні заява позивача вжиття заходів забезпечення позовних вимог в частині заборони відділу Державної виконавчої службі Київського районного управління юстиції м. Донецька, реалізацію арештованого транспортного засобу марки ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] зареєстрованого Донецьким МРЕВ-1 Донецької області 04.10.2005 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. 3, п.4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 ЦПК України, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України (в редакції на час укладання правочину) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Слід зазначити, що Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, який є обов'язковим для всіх фізичних та юридичних осіб, які є власниками транспортних засобів. У п. 8 цього Порядку встановлено, на підставі яких документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів здійснюється державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів підрозділами Державтоінспекції, зокрема: довідки-рахунку за відповідною формою, договором чи угодою, рішення суду, довідки органу соціального захисту населення, митної декларація та інше. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Судом встановлено і цей факт не заперечується сторонами, що відповідачем [PERSON] не укладалося будь-яких письмових угод купівлі-продажу спірного автомобіля з третіми особа [PERSON], [PERSON], [PERSON], а в подальшому - з позивачем [PERSON], тому посилання позивача та його представника на те, що перехід права власності на спірний автомобіль відбувалось на підставі довіреностей суд не приймає до уваги, оскільки вказані доводи суперечать положенням чинного ЦК України. Суд зазначає, що довіреність на відміну від договору купівлі-продажу, не можу бути правовою підставою переходу права власності на спірний автомобіль, оскільки видача та отримання довіреності не пов'язано з переходом права власності на автомобіль від його власника до наступних представників, тому що останнім надається лише можливість (крім володіння та користування) здійснювати операції з автомобілем в інтересах довірителя. З матеріалів справ вбачається, що позивач не скористався повноваженнями, наданими довіреністю щодо зняття з реєстрації спірного автомобілю та реєстрації його на себе чи інших третіх осіб у передбачені довіреністю строки. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення коштів з останнього. Поряд з тим, згідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну гро шову суму. У судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу автомобіля позивач [PERSON] з [PERSON], за взаємною згодою, не оформляли, а замість цього [PERSON] надав нотаріально посвідчену довіреність на право керування та роз порядження автомашиною, а також власноручно написав розписку про отримання грошей у сумі 36 000 гривень. Разом з автомашиною позивачу було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та усі інші документи. Право власності, згідно ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не забороне ні законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена су дом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.334 ЦК України). Факт укладення усного договору купівлі - продажу автомашини, факт передачі позивачу (покупцеві) автомашини та правовстановлюючих документів на неї, написання письмової розписки про отримання 36000 гривень продавцем ([PERSON]), нотаріально посвідчені до віреності на право управління та розпорядженням машиною, видані попереднім власником автомашини на ім'я позивача, на думку позивача, підтверджують те, що сторони після досягнення згоди по всіх основ них умовах договору виконали всі зобов'язання, які випливали з даного правочину, в тому числі і сплату коштів за автомашину. Після придбання вищевказаного автомобілю позивач ним відкрито користувався як своєю власністю, ніким це право не оспорювалось та не ставилось під сумнів. 27 березня 2013 року інспектором ДПС взводу по ОСП №7 роти ДПС ДАЇ УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області прапорщиком міліції Лисенко П.А. автомобіль ВАЗ- 21099», 2003 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] у мене було вилу чено на підставі постанови про накладення арешту винесеної Державним виконавцем держа вної виконавчої служби Київського району м. Донецька Грищенко А.К., про що було складе но протокол огляду та затримки транспортного засобу. Ухвалами Київського районного суду м. Донецька від 29.04.2013 року та 14.06.2013 року [PERSON] відмовлено в задоволенні заява про вжиття заходів забезпечення позовних вимог в частині заборонити відділу Державної виконавчої службі Київського районного управління юстиції м. Донецька, реалізацію арештованого транспортного засобу марки ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] зареєстрованого Донецьким МРЕВ-1 Донецької області 04.10.2005 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК за домовленістю сторін борг, що виник з договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позичковим зобов'язанням. Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності зі ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернуги позикодавцеві позику у строк й у порядку, установлені договором. У відповідності зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторо на (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укла деним у момент передачі грошей або речей. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу. Відповідно до п.2 ч.І ст. 1049 Цивільного кодексу України, якщо договором не встанов лений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення по зикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У судовому засіданні встановлено, що з відповідною вимогою про добровільне повернення суми позики позивач письмово звернувся до відповідачів 01.09.2013 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ( а.с. ) У звязку з вищевикладеним, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення грошових коштів. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання. Крім цього, відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відпові дача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме - витрати на оплату послуг адвоката під час підготовки позовної заяви та кон сультацій адвоката у сумі 3900 гривень, що підтверджується відповідним приходним касовим ор дером. На підставі ст. ст. 866, 875, 879, 882 Цивільного Кодексу України і

Outcome: partial