Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду з позовом до територіальної громади м.Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора про встановлення рівності часток у праві спільної сумісної власності. Позов мотивує тим, що між [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , [PERSON] ,було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартира [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі-продажу був оформлений і зареєстрований Бердянською регіональною товарною біржею «Нерухомість Приазов`я», про що зроблено запис в «Журналі реєстрації угод» від 31 серпня 1999 року за № 226. Право власності на зазначену цілу квартиру було зареєстровано Бердянським державним комунальним підприємством з технічної інвентаризації. Позивач вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . [INFO] померла його мати [PERSON] . У встановлений законом термін він, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звер\-нувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді зазначеної вище квартири після своєї матері [PERSON] , яка, в свою чергу, фак\-тично прийняла спадщину на частину даної квартири після свого чоловіка [PERSON] , але не оформляла своїх спадкових прав. У зв`язку з цим було зареєстровано відповідну спад\-кову справу № 66/2018. Позивач зазначив, що при зверненні в нотаріальну контору з приводу видачі йому свідоцтва про право на спадщину на зазначену вище квартиру, постановою нотаріуса про відмову в здійсненні нотаріальної дії від 24.01.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану квартиру з причини того, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості від 31 серпня 1999 року не були дотримані вимоги ст.227 ЦК УРСР (1963 р.) в частині його нотаріального посвідчення, а також порушення вимог, що стосуються посвідчення договорів відчуження малолітніх. У зв`язку з цим рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.08.2019 року, зазначений договір купівлі-продажу нерухомості від 31.08.1999 року був визнаний дійсним. Позивач вказав, що при повторному зверненні в нотаріальну контору з приводу видачі мені свідоцтва про право на спадщину у вигляді даної квартири, мені було відмовлено на підставі тієї ж поста\-нови нотаріуса про відмову в здійсненні нотаріальної дії від 24.01.2019 року у зв`язку з тим, що при укладенні вищевказаного договору купівлі-продажу не були визначені частки у праві спільної власності на спірну квартиру між [PERSON] і [PERSON] , що унеможливлює видачу мені свідоцтва про право на спадщину на дану квартиру. Позивач стверджує, що у його батьків не було домовленості між собою щодо інших розмірів часток у спільній власності на спірну квартиру. Також не існує і будь-якого договору або судо\-вого рішення з даного приводу. Тому вважає, що [PERSON] і [PERSON] дана квартира належить в рівних частках, тобто по Ѕ частини кожному. В судове засідання представник позивача та позиваа не з`явилися, надали судові відповідну заяву\~\~з проханням розглянути справу у підготовчому судовому засіданні без їх участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність заперечень проти позову. Представник третьої особи - Бердянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність заперечень проти позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 31 серпня 1999 року, укладеним між [PERSON] , [PERSON] (продавці) з одного боку, і [PERSON] , [PERSON] (покупці) з іншого боку, у власність покупців перейшла однокімнатна квартира [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі-продажу був оформлений і зареєстрований Бердянською регіональною товарною біржею «Нерухомість Приазов`я», про що зроблено запис в «Журналі реєстрації угод» від 31 серпня 1999 року за № 226. Право власності на зазначену цілу квартиру було зареєстровано Бердянським державним комунальним підприємством з технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним свідоцтвом БТІ, виданого 03.09.1999 року. Судом з`ясовано, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] померла мати позивача [PERSON] . У встановлений законом термін позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звер\-нувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді зазначеної вище квартири після своєї матері [PERSON] , яка, в свою чергу, фак\-тично прийняла спадщину на частину даної квартири після свого чоловіка [PERSON] , але не оформляла своїх спадкових прав. У зв`язку з цим було зареєстровано відповідну спад\-кову справу № 66/2018. Постановою нотаріуса про відмову в здійсненні нотаріальної дії від 24.01.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану квартиру з причини того, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості від 31 серпня 1999 року не були дотримані вимоги ст.227 ЦК УРСР (1963 р.) в частині його нотаріального посвідчення, а також порушення вимог, що стосуються посвідчення договорів відчуження малолітніх. Згідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.08.2019 року, що набрало чинності 06.09.2019 року, зазначений договір купівлі-продажу нерухомості від 31.08.1999 року був визнаний дійсним. Судом з`ясовано, що при повторному зверненні в нотаріальну контору, позивачу було відмовлено на підставі поста\-нови нотаріуса про відмову в здійсненні нотаріальної дії від 24.01.2019 року у зв`язку з тим, що при укладенні вищевказаного договору купівлі-продажу не були визначені частки у праві спільної власності на спірну квартиру між [PERSON] і [PERSON] , що унеможливлює видачу йому свідоцтва про право на спадщину на дану квартиру. Судом встановлено, що, в договорі купівлі-продажу нерухомості від 31 серпня 1999 року не були визначені частки в праві спільної власності на спірну квартиру. Однак, в силу п.п. 1,4 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, до того ж, таке майно є спільною власністю подружжя, якщо воно придбане подружжям за час шлюбу. В силу п.1 ст. 370 ЦК України, п. 2 ст. 372 ЦК України при виділі або поділі спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, ураховуючи, що зазначені вище обставини позбавляють позивача можливості реалізувати надане йому ч. 1 ст. 319 ЦК України право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі\~ вищевикладеного та

Outcome: approved