Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод Універсал» про визнання відмови в прийомі на роботу не обґрунтованим і спонукання відповідача до укладення трудового договору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.10.2018 року він придбав газету «Купля продажа» випуск №42 від 23.10.2018 року, в якій було оголошення про запрошення до працевлаштування на підприємство, вакансія директор. Він звязався по телефону з уповноваженою особою працедавця, яка запропонувала йому вакансію директора підприємства Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод Універсал» та запросила його до співбесіди. Після чого, 24.10.2018 року він звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод Універсал», яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 8, та надав документи про освіту, трудову книжку, військовий квиток, паспорт громадянина України, медичні довідки, тощо. Уповноважена особа підприємства оглянула документи та відмовила в укладенні трудового договору на посаду директора підприємства. Причину відмови не повідомила. Вимога про повідомлення з яких причини відмовлено у прийнятті на роботу задоволена не була. Він вважає, що така відмова у прийнятті його на роботі є необґрунтованим обмеженням його трудових прав не повязаних з діловими якостями. Внаслідок чого, відповідачем було завдано йому моральну шкоду. Тому, просить суд визнати відмову уповноваженої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод Універсал» в прийомі на роботу [PERSON] необґрунтованою і не повязаною з діловими якостями; відновити порушені трудові права [PERSON], зобовязавши Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод Універсал» укласти з [PERSON] трудовий договір, вважаючи початок трудових відносин з дати звернення [PERSON] до відповідача про працевлаштування, тобто з 24.10.2018 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою від 03.12.2018 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач отримав позовну заяву з додатками та копію ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження 03.01.2019 року. Станом на 15.02.2019 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у 2007 році закінчив Одеську національну юридичну академію, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юрист (а.с. 7, зворот). З копії довідки від 27.09.2018 року №2403 вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради та одержував допомогу малозабезпеченим сімям щомісяця у розмірі 252,00 грн. за період з 01.08.2016 року по 31.01.2017 року (а.с. 17 зворот). Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 25.09.2018 року №3197, за період з І кварталу 2018 року по ІІ квартал 2018 року інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с. 17). Згідно ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Статтею 2\~КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню. Відповідно ст.\~2-1\~КЗпП України Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Як зазначає в позовній заяві позивач [PERSON] Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод Універсал» в газеті «Купля Продажа» розмістило оголошення про запрошення до працевлаштування, одна з пропонованих вакансій «директор». Коли [PERSON] звернувся до відповідача, після співбесіди було відмовлено в прийнятті на роботу, без повідомлення причини. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так дійсно, ст.\~22\~КЗпП України передбачено, що забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України. Однак, з ксерокопії шпальти газети «Купіля Продаж», наданої [PERSON] не можливо встановити, що саме Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод Універсал» оголосило набір на вакантну посаду, зокрема директора, оскільки на оголошенні назва «Універсал» не надрукована, а зроблена прописом (а.с. 15, зворот). Також, позивачем [PERSON] надано до позовної заяви лист від 24.10.2018 року з якого вбачається, що [PERSON] нібито звертався до виконавчого органу акціонерного товариства «Криворізький завод Універсал», в якому пропонував переглянути не законне рішення співробітниками відділу кадрів та домовитись з ним про укладення трудового договору на посаду директора. При цьому, суд критично ставиться до даного листа, оскільки докази про те, що він дійсно був зареєстрований на підприємстві відповідача, чи відправлений на його адресу засобами звязку, відсутні (а.с. 13). Наданий диск CD-R X Red також не підтверджує обставин, викладених позивачем в позовні заяві, так як, не містить жодного файлу (а.с. 18). Таким чином, [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів його звернення до відповідача, для з метою подальшого працевлаштування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таки чином, суд прийшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, тому позовні вимоги залишає без задоволення з цих підстав, та вважає за необхідне відмітити правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 04.10.2018 року за результатами розгляду провадження за №61-3026св18. Отже, суд з огляду на матеріали справи та надані докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довів порушення його оспорюваних прав відповідачем, а тому й вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від вимог щодо незаконної відмови у прийнятті на роботу, суд залишає без задоволення. Ухвалою суду від 03.12.2018 року [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, таким чином відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір суд компенсує на рахунок держави. Куруючись ст.ст. 2, 2-1, 22 КЗпП України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed