Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточнень) позивач зазначив, що 17 жовтня 2013 року начальником відділу державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку було складено за затверджено акт про проведення прилюдних торгів стосовно майна, яке складається із двокімнатної квартири [ADDRESS]. 25 січня 2014 року державним нотаріусом Другої Донецької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (Аукціону), відповідно до якого позивач набув права власності на вищевказану квартиру. До часу набуття позивачем права власності на зазначену квартиру, вона на праві власності належала [PERSON], який 23 травня 2009 року передав її в іпотеку. Після чого, зареєстрував у зазначеній квартирі свою дружину [PERSON] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після того, як позивач став повноправним власником квартири, відповідачі відмовляються виселитися та у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку, тим самим порушуючи його право на користування та розпорядження квартирою, оскільки житло потрібне для проживання його сім'ї. З наведених підстав позивач просить суд визнати [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач та його представник не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи попереджений своєчасно та належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення), на чому позивач наполягав і про що звернувся до суду з відповідним клопотанням. Представник органу опіки та піклування Петровської районної у м. Донецьку ради в судове засідання не з'явився, про явку до суду повідомлений належним чином. Проаналізувавши вищенаведені пояснення, дослідивши надані суду та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач неодноразово викликалась в судові засідання, будучи своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заперечень на позов суду не надіслала. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що у квартири [ADDRESS] з дозволу колишнього власника [PERSON] були зареєстровані відповідач [PERSON] разом зі малолітнім сином [PERSON], [INFO]. 17 жовтня 2013 року начальником відділу державної виконавчої служби Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку було складено за затверджено акт про проведення прилюдних торгів зазначеної квартири. 25 січня 2014 року державним нотаріусом Другої Донецької державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-46 було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (Аукціону), відповідно до якого [PERSON] став власником квартиру [ADDRESS]. Після зміни власника спірної квартири відповідачка та її малолітній син не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України.), до теперішнього часу в квартирі не проживають. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Зазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, які містяться в ухвалі від 13 липня 2011 року у справі № 6-55662св10 . Таким чином, оскільки, позивач на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є власником спірної квартири, а відповідачка та її малолітній син зареєстровані у ній як член сім'ї колишнього власника квартири, не є членом сім'ї нового власника, суд вважає, що відповідач та її малолітній син [PERSON] втратили право користування спірною квартирою, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved