Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача шляхом визнання недійсними кредитного договору № 14/2007/3049/Фжр від 23.11.2007р., договору іпотеки № 14/2007/3049/Фжр від 23.11.2007р., посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 7298, укладених між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», недійсними, які укладалися з метою задоволення особистих потреб позичальника для купівлі житла, внаслідок чого вважає необхідним застосування до правовідносин, що виникли, положень Закону України «Про захист прав споживачів». Підставами для визнання договорів недійсними зазначає невідповідність умов та форми кредитного договору правилам надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ненадання графіку погашення кредиту, відсутність інформації детальної вартості кредиту в кредитному договорі, а умови договору не відповідають принципам справедливості, добросовісності і розумності. У судове засідання позивач не зявився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві після її уточнення, просить позов задовольнити. З приводу висновків судової економічної експертизи №22/16 від 06.06.2016р. пояснив, що посилання представника банку на те, що експертом невірно було здійснено розрахунки у висновку, оскільки в тексті дослідження фігурує сума кредиту в розмірі 46459,01 долар США, не заслуговує уваги, оскільки мала місце технічна описка при складанні звіту. Проте всі розрахунки були виконані експертом виходячи з суми кредиту 42525,00 доларів США, що підтверджується відповідним додатком до висновку. Розрахунки представника банку здійснені за обмежені періоди та ніяким чином не спростовують висновків експерта щодо завищеної суми загальних платежів по кредиту через невірно встановлений розмір щомісячно мінімального платежу по кредиту. Вважає, що саме представник банку був зобовязаний навести свій варіант розрахунку щомісячних платежів по кредиту за весь період його обслуговування. В звязку із чим, вважає висновок експерта обґрунтованим та не спростованим належними доказами зі сторони відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд в задоволенні позову відмовити, при цьому пояснив, що позивач перед укладенням договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування, попередньо ознайомився з письмовим проектом кредитного договору, погодився на його умови, насідком чого стало його укладання, при укладенні кредитного договору позивачу були відомі всі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача підписати кредитний договір на вкрай невигідних для нього умовах, тобто банк не міг ввести в оману позичальника, а Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не визначають нових вимог до змісту договору, а стосуються лише особливостей, притаманних договорам про надання споживчого кредиту щодо інформування споживача про сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. Щодо графіку погашення та форми погашення кредиту, враховуючи побажання позичальника при розгляді можливості надання кредиту була запропонована ануітетна форма розрахунку щомісячного платежу розмір платежу однаковий щомісячно на протязі всього періоду кредитування. Погашення тіла кредиту починається з невеликих сум і з кожним місяцем збільшується так, щоб разом з відсотками сума до погашення, тобто щомісячний платіж, не змінювалась. Попередньо розмір щомісячного мінімально необхідного платежу розраховується під час складання анкети-заяви, виходячи з даних, вказаних клієнтом. Після прийняття рішення розраховується остаточний розмір платежу, який і зазначається в кредитному договорі. З приводу висновків судової економічної експертизи №22/16 від 06.06.2016р., з яким він не погоджується, як з таким, що зроблений з використанням невірних похідних даних, що призвело до хибних висновків експерта, пояснив, що оформлення банком операцій з надання та погашення за договором та додатків до нього на момент їх укладання нормативно та документально обґрунтовано. Клієнт був проінформований, обізнаний та попереджений про умови кредитування, обумовлений в договорі щомісячний мінімальний платіж документально обґрунтований та розрахований виходячи з умов передбачених договором, а всі розрахунки та пояснення експерта відносно нібито невірності платежу, не мають під собою жодного підґрунтя, не спираються на умови договору та розраховані некваліфіковано; вважає висновок за експертизою не кваліфікованим, не обґрунтованим, не професіональним та не правдивим, таким що не є незалежним, тобто підлаштованим під вимоги позичальника. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку із наступним. Судом встановлено, що 23.11.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір № 14/2007/3049/Фжр, за умовами якого банком було надано позичальнику кредитні кошти у сумі 42525,00 дол. США на споживчі цілі для купівлі житла, зі сплатою необхідної мінімальної суми платежу 483,42 долар США, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 12,39 %. Цього ж дня був укладений договір іпотеки, за умовами якого з метою забезпечення виконання кредитного договору, позичальником було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цегельна, 49-в. 15.01.2013р. між сторонами була укладена додаткова угода, відповідно до умов якої щомісячна сума мінімально необхідного платежу визначається графіком. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 12 числа поточного місяця. Згідно з графіком погашення кредиту розмір щомісячного платежу за період з 12.02.2013 р. по 12.10.2027 р. становить 416,72 долар США. Останній мінімальний платіж по кредиту станом на 12.11.2027 р. становить 4323,21 долар США. Порядок розрахунку і сплати процентів та повернення кредиту передбачені умовами кредитного договору та додатковими угодами до нього. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо. Кредитний договір є оплатним та двостороннім, він вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Сторони за вказаними договорами на дату їх укладення, які є предметом спору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що не заперечується ними. Зовнішнє волевиявлення відповідало їх внутрішній волі, умови договору є їм зрозумілими, що підтверджується змістом договорів, відповідно до яких, ці договори сторонами прочитані, відповідають їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін. Твердження позивача щодо порушення відповідачем перед укладанням договору цих вимог суперечить дослідженим в суді доказам кредитному договору № 14/2007/3049/Фжр від 23.11.2007 р., додатковою угодою № 1 від 15.09.2010 р. до договору поруки, додатковою угодою № 2 від 15.01.2013 р. до кредитного договору, додатковою угодою № 2 від 15.01.2013 р. до договору поруки, з особистим підписом позивача на підтвердження ознайомлення його банком в письмовій формі з умовами кредитування по цьому продукту та з іншими суттєвими умовами кредитування, відповідно до яких судом не встановлено порушення банком вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору. Як встановлено ч.1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно актів цивільного законодавства. Даний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів, саме ці умови є істотними для договору даного виду згідно норм чинного законодавства (ст.ст.1046-1048, 1054 ЦК України). Як вбачається зі змісту кредитного договору [PERSON] були відомі істотні умови договору: предмет договору, забезпечення повернення кредиту, порядок надання кредиту та сплати заборгованості, права та обовязки сторін, відповідальність сторін, звільнення від відповідальності, врегулювання спорів, заключні положення, а також розмір щомісячних платежів за кредитом, та те, що проценти за користування кредитом нараховуються не на початкову суму кредиту, яку він отримав, а на залишок заборгованості за фактичну кількість днів, про що прямо зазначено в п. 1.3.1 кредитного договору, та спростовує твердження позивача в позові про те, що він при укладанні договору не розумів в повній мірі його умов. При оформлені договорів позивач був з ними ознайомлений, про що свідчить його підпис у кредитному договорі і наведені обставини також не спростовано у судовому засіданні. Отже, позивач до підписання договорів, мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договорів, проте договори були підписані, та Договір про іпотечний кредит виконувався сторонами тривалий час, а саме позивач сплачував платежі відповідно графіку, що не спростовано і у судовому засіданні. При укладені даного договору позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача підписати кредитний договір на вкрай невигідних для нього умовах. Отже, вказаний договір є укладеними, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підставами для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначає ст. ст. 215 ЦК України, відповідно до якої при укладанні договору відповідачем не виконані вимоги ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. На теперішній день даний договір є чинним, його не визнано недійсним ні в цілому, ні в окремій частині, та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України. Відповідно до правової позиції, викладеній в Постановах Верховного суду України від 10.06.2015 року по справі №6-449цс15 і в справі № 6-301 цс156, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду переконливих беззаперечних доказів свого позову. На думку суду договори не суперечить загальним принципам цивільного права, положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Посилання представника позивача у судовому засіданні на не ознайомлення позивачем перед укладенням кредитного договору з правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту є безпідставними та спростовуються дослідженими судом текстами договорів, з яких вбачається присутність в них зазначеної інформації. Висновки експерта також не доводять суду заявлених позивачем вимог, оскільки при дослідженні експерт не мав повної інформації для дослідження, про що вказано в його висновках, використав для висносків і розрахунків неповні, викривлені данні, що впливають на висновок. Так, в матеріалах дослідження зазначено, що документів які свідчать про надання Банком Позивачу інформації про порядок нарахування відсотків та інших платежів за кредитним договором до укладання кредитного договору в матеріалах справи не виявлено, на підставі чого експерт дійшов висновку про відсутність документального підтвердження проінформованості позичальника про всі істотні умови кредитування. Вказаний висновок було спростовано відповідачем в суді після його отримання судом наданими суду письмовими доказами. Суду надано - Сертифікат (попереднє рішення) на видачу кредиту, в якому викладені параметри кредиту, Пам'ятка по умовам оформлення кредиту, в якій зазначались додаткові умови, крім памятки клієнту надавався перелік необхідних документів та розрахунок щомісячного платежу, разом із «Памяткою» позичальнику надавався перелік необхідних документів для надання кредиту (в якому зазначалась необхідність здійснення експертної оцінки) та кредитний калькулятор, який містить розмір відсоткової ставки з урахуванням розміру щомісячної комісії по кредиту та розмір щомісячного платежу. Крім того, відповідачем суду доведено зазначеними в умовах договорів даними, що експертом при дослідженні були невірно обчислені розрахункові періоди, що впливає на остаточний його висновок. Враховуючи вимоги щодо обовязку доказування предмету і підстави позову самим відповідачем і відсутності з його боку будь яких клопотань про призначення і проведення додаткової експертизи з врахуванням наданих відповідачем доказів, після доведення відповідачем наявності підстав вважати висновок експерта таким, що зроблений на підставі неповних даних, з похибками, позовні вимоги є такими, що не підтверджуються дослідженими судом доказами. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15 і в силу положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення оспорюваного договору у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Оспорюваний кредитний договір містить усі зазначені у ст. 11 Закону умови і позивач не довів, що зміст кредитного договору суперечить ст.ст.4,11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання такої умови недійсною з підстав, передбачених ч. 1 ст.203 ЦК України. Доказів того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені суду не було подано. Тому з урахуванням того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, а на час укладання кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд доходить до висновку про те, що відсутні підстави для визнання умов договору дискримінаційними або ж несправедливими, а також відсутні інші підстави, зазначені позивачем, для визнання договорів недійсними. Згідно п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Пункти 3.1, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачають, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо). При укладенні кредитного договору позивач знав про вказані умови договору та свідомо погоджувався з ними. У разі незгоди з умовами договору [PERSON] мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Таким правом позивач не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору. Решта доводів позивача за цим позовом з урахуванням положень ст. 627 ЦК України є неспроможними. Також [PERSON] погодився отримати кредит в доларах США та повертати його, сплачуючи відсотки, також в доларах США, після цього фактично отримав кредит саме в доларах США, та використав такі кошти для придбання нерухомості. Щодо посилання позивача на валютні ризики слід зазначити наступне. На думку суду, не можна приймати посилання позивача на введення його в оману банком через неповідомлення про можливість зростання курсу долара, оскільки зростання курсу долара не може бути обставиною, яка тягне за собою невиконання або неналежне виконання зобовязань за кредитним договором. Позичальник на момент укладання кредитного договору мав можливість передбачити зміну курсу гривні у відношенні до долара США, виходячи з динаміки курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації і можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідальність за валютні ризики лежить на позичальникові, що передбачено статтями 1046, 1064 ЦК України. Із кредитного договору та приписів статті 652 ЦК України випливає, що зміна економічної ситуації та факт коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком позичальника, а тому не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. Отже, при укладанні кредитного договору позивач, беручи на себе певні обовязки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти до долара США не є незмінним та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим кредитним договором. Згідно Стандартів надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів Стандарти надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів, затверджених Протоколом засідання Наглядової ради Державної іпотечної установи № 31 від 11.09.2008 року ануїтетні платежі - регулярні рівні щомісячні або щоквартальні платежі, що направляються на погашення іпотечного житлового кредиту, а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов'язання Позичальником заборгованість повністю погашається, що і було запропоновано позичальнику, враховуючи його побажання при розгляді можливості надання кредиту. Щодо вимоги про визнання договору іпотеки недійсним, суд виходить з того, що цей договір є похідним від кредитного договору, на забезпечення виконання якого його було укладено, на теперішній день даний договір є чинним, його не визнано недійсним ні в цілому, ні в окремій частині, та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України, а тому підстав для визнання договору іпотеки недійсним, який був укладений з метою забезпечення зобовязання кредитного договору, не вбачається. Підсумовуючи вищенаведене та аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає, що позивачем не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а, відтак, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не доведеними, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed