Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] суму боргу 5000,00 грн. та суму втрат від інфляції 2330,00 грн., також судові витрати.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 5000,00 грн., які останній зобов'язався повернути до кінця жовтня 2014 року, що підтверджується розпискою. Зазначив, що він виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі 5000,00 грн. Проте, відповідач у встановлений договором строк не повернув кошти позивачу, що свідчить про невиконання зобов'язань за договором. У зв'язку з тим, що відповідач прострочив повернення суми позики, вважає, що з відповідача на його користь, відповідно до ст. 625 ЦК України, слід стягнути суму позики 5000,00 грн., індекс інфляції в сумі 2330,00 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що частину грошової позики, а саме в розмірі 3500,00 грн., він повернув позивачу, у зв'язку з чим заборгованість на даний час у нього становить 1500,00 грн., а не 5000,00 грн., як зазначає позивач. Вислухавши думку позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 08.08.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 5000,00 грн., які останній зобов'язався повернути до кінця жовтня 2014 року, що підтверджується розпискою. Встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі 5000,00 грн. Однак, у встановлений договором строк, відповідач не повернув [PERSON] позичені кошти, тим самим порушивши умови надання позики. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 5000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 08.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] повернув позивачу частину позики, а саме в сумі 3500,00 грн. Проти вказаних обставин не заперечував і позивач в судовому засіданні. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув у встановлені договором строки позику в сумі 1500,00 грн. позивачу, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 1500,00 грн. Позивач також просив стягнути індекс інфляції в сумі 2330,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем індекс інфляції становить 2330,00 грн. Однак, вказаний розрахунок є невірним, оскільки позивач нарахував втрати від інфляції на заборгованість в сумі 5000,00 грн., замість належної 1500,00 грн. Індекс інфляції за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року становить 146,60%. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції в сумі 690,90 грн.. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 487,20 грн.

Outcome: partial