Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації за втрату частини заробітку, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 12.03.2012 року наказом № 32/к від 12.03.2012 року позивач прийнятий на роботу за строковим трудовим договором на підприємство відповідача прохідником підземним п'ятого розряду з повним робочим днем під землею. Наказом № 155/к від 24.09.2013 року позивач звільнений з підприємства відповідача за ст. 38 КЗпП. У день звільнення повний розрахунок з позивачем не проведений. У зв'язку із чим відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду, яка полягає в тому, що були порушені законні права та інтереси позивача, він був змушений займати гроші у знайомих, відмовляти собі у багатьох речах. Позивач мав намір відпочити на морі з сім'єю, пройти курс оздоровлення, однак не зміг цього зробити. Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13810,31 грн.; моральну шкоду 5000 грн.; витрати з надання правової допомоги у розмірі 200 грн. (а.с.28). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи, надали у суд заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просили задовольнити (а.с.17, 29). Представник відповідача Московець О.В. у судове засідання не з'явилась, повідомлена в установленому порядку про місце та час розгляду справи, надала заперечення проти позову, де зазначила, що уточнені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 13810,31 грн. визнає в повному обсязі, в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000грн. просила відмовити повністю. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.158, 169 ЦПК України розглянути справу. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно даних, що зазначені в трудовій книжці (а.с.9-15), позивач працював на підприємстві відповідача з 12.03.2012 року прохідником підземним п'ятого розряду з повним робочим днем під землею та звільнений 24.09.2013 року за ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) (а.с.14). Заборгованість із заробітної плати на час звільнення склала 11780,36грн., остання заборгованість виплачена 19.11.2013 року (а.с.3). ПАТ «Донбасшахтобуд» зареєстровано в ЄДРПОУ, воно є юридичною особою, структурний підрозділ ПАТ «Донбасшахтобуд» Макіївське шахтобудівельне управління є його структурним підрозділом без права юридичної особи. Відповідно до довідки ПАТ «Донбасшахтострой» Макіївського шахтобудівельного управління заробітна плата [PERSON] в липні 2013 року склала 7504,81грн., фактично відпрацьовано 23 дня, в серпні 2013 року - 1166,80грн. фактично відпрацьовано 4 дня, середньоденна заробітна плата складає 321,17грн. (а.с.25). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожний громадянин має право на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні (ст. 115 Кодексу Законів про працю України). Згідно статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило в грошовому виразі яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст.ст. 47, 116 КЗпП України, наявну заборгованість із заробітної плати відповідач мав оплатити позивачеві у день звільнення. Відповідач свої зобов'язання в цій частині не виконав, чим порушив права позивача. У відповідності зі ст. 117 КЗпП України, у випадку невиплати з вини відповідача належних звільненому працівнику сум у день звільнення, відповідач повинен виплатити робітнику його середній заробіток з дня звільнення по день фактичного розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню, суд враховує вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, згідно якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У зв'язку з непроведенням відповідачем остаточного розрахунку з позивачкою в день звільнення, наявності непогашеної заборгованості із заробітної плати на день розгляду справи в суді, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні ґрунтуються на законі, відповідають фактичним обставинам у справі та підлягають задоволенню. Сума середнього заробітку за час затримки становить 13810 грн. 31 коп. виходячи з наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача складає 321 грн. 17 коп.; кількість робочих днів в період з 24.09.2013 року по день фактичного розрахунку, тобто 21.11.2013 року 43 дня; 321,17 грн. х 43 днів = 13810 грн. 31 коп. Вирішуючи вимоги позивачки щодо стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд виходить з того, що сам факт порушення трудових прав позивача, що проявився в тривалій не виплаті заборгованості із заробітної плати, свідчить про перенесені позивачем моральні страждання, оскільки позивач об'єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на законі, відповідають фактичним обставинам справи та підлягають задоволенню. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає неможливим задовольнити вимоги позивача про стягнення 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку суду, така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, характер негативних наслідків, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 300 грн., що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. У зв'язку із задоволенням позову витрати позивача на правову допомогу у розмірі 200 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача.

Outcome: approved