Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання підвищення процентної ставки неправомірним, посилаючись в заяві, що 26.04.2005 р. між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №ZPV0GA0000000077, за умовами якого він отримав від банку кредит на придбання житлової нерухомості в розмірі 25000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 25.04.2025р. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, відсотки за користування кредитом складають 1 % на місяць (12 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. 23.07.10р. банк звернувся в суд з позовом про звернення стягнення та з доданого до позову розрахунку вбачалося, що вони в односторонньому порядку здійснили підвищення відсоткової ставки за вказаним кредитним договором до 14,04%. Починаючи з 01.11.2008р. по теперішній час відповідач списував з кредитного рахунку позичальника проценти за ставкою 14,04 % річних, а не за ставкою 12 %, як то передбачено п. 1.1 Кредитного договору. Відповідно до п 2.3.1 Кредитного договору, кредитор зобов'язаний повідомити позичальника у письмовій формі про зміну відсоткової ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки. Пунктом 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції закону, яка діяла в період підвищення ставки, передбачено, що про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Позивач не отримував від банку повідомлень про збільшення процентної ставки, Графік платежів за підвищеною ставкою банком не складався та не направлялися йому як позичальнику. Підвищення банком процентної ставки по кредитному договору в односторонньому порядку без повідомлення позичальника порушує п.2.3.1 кредитного договору та приписи п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що робить таке підвищення недійсним, таким, що не породжує правових наслідків, у тому числі пов'язаних з донарахуванням сум кредитних платежів. Відповідно до ст. 16 ч.2 п.3 ЦК України передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як припинення дії, яка порушує право. Позивач просить зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити дії щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором від 26.04.2005р., укладеним з [PERSON], з 12% до 14,04%, з 01.11.2008р. та провести перерахунок, нарахування відсотків та списання погашення коштів за відсотковою ставкою 12 % річних за вказаним кредитним договором з 01.11.2008р. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Кузьмінов Д.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, та звертав увагу, що Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, вже встановлено, що банк діяв до умов укладеного з позивачем договору та в рамках чинного законодавства, а така ухвала відповідно до ст..338 ЦПК України, є обов'язковою для суду першої інстанції. Також пояснив, що починаючи з 01.11.2008р. банком здійснено підвищення процентної ставки за вказаним кредитним договором, яке є правомірним і вчинено відповідно до умов п.2.3.1 Кредитного договору. Про зміну умов Кредитного договору щодо збільшення процентної ставки з 12 % до 14,04 % річних [PERSON] був повідомлений письмово, про що свідчить копія листа від 03.10.2008р. № 20.1.3.2/6- 22855/5035, який був надісланий за місцем проживання [PERSON] - [ADDRESS] Вказаний будинок переданий в іпотеку за даним кредитним договором, та належить на праві власності саме позивачу, та в ньому зареєстрована дружина позивача. Всі зміни до Кредитного договору внесені банком до 10.01.2009р., тобто до вступу в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року в цій справі позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання п.1.1, п.4.1 кредитного договору та підвищення відсоткової ставки недійсними задоволено частково. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» припинити незаконні дії щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором від 26.04.2005 р., укладеним з [PERSON], з 12% до 14,04%, з 01.11.2008 р. та провести перерахунок, нарахування відсотків та списання погашення коштів за відсотковою ставкою 12% річних за вказаним кредитним договором з 01.11.2008р. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір на користь держави в сумі 229 грн. 40 коп. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у зазначеній справі відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року у цій справі залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у зазначеній справі задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року в частині позовних вимог про визнання підвищення процентної ставки неправомірним скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В ухвалі зазначено, що суду слід було враховувати поведінку позивача після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію треба вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, оскільки такі фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Також суд безпідставно послався на постанову Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року №6-57цс12, оскільки в справі, яка переглядалася Верховним Судом України за умовами кредитного договору у разі зміни процентної ставки споживач згідно умов договору повинен був повідомлятися рекомендованим листом із зворотнім повідомлення (п. 5.2), а у даній справі - простим повідомленням, що передбачено умовами договору (п. 2.3.1), з яким погодився позивач. Відповідно до ч.4 ст..338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 1054 ЦК України до кредитного договору застосовуються положення ст. 1046 ЦК України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання встановлюються договором. Судом встановлено, що 26.04.2005 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №ZPV0GA0000000077, за умовами якого він отримав від банку кредит на придбання житлової нерухомості в розмірі 25000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 25.04.2025р. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, відсотки за користування кредитом складають 1 % на місяць (12 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно пункту 2.3.1. Договору укладеного між сторонами, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в силу зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком можливе в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитам або пропорційно збільшенню курсу долара США за згодою позичальника. Відповідно до п. 2.3.2 договору не утримання банком на протязі 20 днів письмової відповіді від позичальника зі згодою сплачувати збільшений розмір процентної ставки (запропонованої Банком) відповідно до п. 2.3.1 даного договору банк має право потребувати дострокове повернення кредитних коштів там процентів за його користування. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 23 вересня 2008 року комерційний банк «ПриватБанк» приймає розпорядження про підвищення процентних ставок за кредитними договорами «Іпотечне кредитування» і «Авто в кредит» відповідно до якого кредитна ставка не менше 13,08 % в доларах США та в Євро. (а.с.44) 03.10.2008 р. листом №20.1.3.2/6-22855/5038 КБ «ПриватБанк» повідомив [PERSON], що з 01.11.2008 р. відсоткова ставка за вказаним кредитним договором складатиме - 14,04%. Також було запропоновано змінити долари на євро, а цьому разі відсоткова ставка буде менше на 0,1% складатиме 11,90% на рік. У випадку, якщо позичальник не згоден із вказаними змінами кредитного договору, запропоновано надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за Кредитним договором у повному обсязі. У разі згоди щодо змін умов кредитування встановлення цих змін буде здійснено автоматично 01.11.2008 року без будь-яких додаткових дій зі сторони позичальника. (а.с.45) Вищезазначений лист був надісланий [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією реєстру №311 USD про відправлення рекомендованого листа від 30.10.2008р., та на якому є відмітка пошти від 05.11.2008 р. (а.с. 46). Будинок за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від26.04.2005 р., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Даний будинок був переданий позичальником [PERSON] у іпотеку КБ «ПриватБанк» для забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором від 26.04.2005 р. (а.с.170) Відповідно до наданої домової книги у зазначеному будинку зареєстрована та проживає [PERSON] - дружина позичальника з 20.09.2007 р. та його донька [PERSON] з 02.06.2005 р. Сам позичальник був зареєстрований на момент підвищення відсоткової ставки за адресою [ADDRESS], з 31.08.2010 р. був зняти з реєстрації та зареєструвався в даному будинку за адресою [ADDRESS] тільки 12.07.2013 р. (а.с. 52-55) Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. З 01.11.2008р. комерційний банк «ПриватБанк» встановив відсоткову ставку за вказаним кредитним договором у розмірі - 14,04%. З наданого розрахунку по кредитному договору від 26.04.2005 р. та виписки по рахунку встановлено, що на момент підвищення процентної ставки (01.11.2008 р.) [PERSON] вже мав заборгованість щодо сплати кредиту, оскільки сплачував кошти не в повному обсязі. Після підвищення процентної ставки [PERSON] продовжував сплачувати банку кошти до 01.11.2010р. різними сумами, на погашення процентів за користування кредитом та пені.. (а.с.14-17, 82-88) Отже, [PERSON] після отримання листа щодо підвищення процентної ставки з 01.11.2008 р. про свою незгоду щодо зміни процентної ставки за користування кредитом банк не повідомив, заборгованість за Кредитним договором у повному обсязі не погасив, яку він повинен був погасити у разі не згоди з підвищенням процентної ставки, а продовжував сплачувати кредит, тобто не провів будь яких дій, які свідчили б про його незгоду, і це свідчило про прийняття ним пропозиції, та дало банку можливість здійснити автоматично з 01.11.2008 р. підвищення процентної ставки. В узагальненні Верховного Суду України щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) зазначено, що суди мають виходити з того, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції. Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Отже, Банк повідомив Позичальника про одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором. Закон України від 12.12.2008 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК доповнено ст. 1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, набрав чинності 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Кредитний договір між Банком та [PERSON] укладений 26.04.2005 р., тобто до набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Таким чином, до набрання сили вказаним Законом заборони збільшення в односторонньому порядку розміру процентів за кредитними договорами не існувало. Внесення даного пункту до договору у момент його укладання відповідало умовам діючого законодавства. Враховуючи, що і прийняття рішення про підвищення ставки, і відправлення повідомлення про прийняте рішення, відповідали договору, були здійснені до 09.01.2009 року, тобто до моменту набрання чинності Закону України від 12.12.2008 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», дії Банку відповідають вимогам діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбаченні актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги про визнання підвищення процентної ставки неправомірним, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed