Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Заболотської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті чоловіка позивачки залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно немає, тому просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 13.08.2001 року у віці 49 років в с. Заболоть, Радомишльського району Житомирської області право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Явір» с. Заболоть, Заболотської сільської ради Радомишльського району, Житомирської області розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 8 336,00 гривень, що належало покійному чоловіку згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0030891 від 13.09.1996 року, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на його імя на підставі рішення Радомишльської РДА № 282 від 13.09.1996 року. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Павленко, даний факт підтверджує свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ТП № 333305 від 28.01.1978 року) [PERSON], [INFO], уродженка с. Заболоть, Радомишльського р-ну, Житомирської області, де і на даний час зареєстрована та проживає даний факт підтверджує 11-та сторінка паспорта позивача. 13 серпня 2001 року помер чоловік позивачки, [PERSON], у віці 49 років в с. Заболоть, Радомишльського району, Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 185320, видане відділом РАГС Радомишльського району Житомирської області 11.01.2002 року. Спадщину після смерті чоловіка, [PERSON], у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняла, [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки та інше даний факт також підтверджує довідка № 478 від 10.10.2016 року з виконавчого комітету Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Крім того, спадщину після смерті чоловіка ніхто більше не приймав, до нотаріуса із заявою ніхто досі не звертався, спадкова справа після його смерті не заводилась дані факти також підтверджує інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45552132 від 26.10.2016 року. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті чоловіка позивачки входить право на земельну частку (пай) члена КСП «Явір» с. Заболоть, Заболотської сільської ради Радомишльського р-ну Житомирської області, розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 8 336,00 гривень, що належав померлому [PERSON] згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0030891 від 13.09.1996 року, виданого на імя «Несененко Павло Петрович» на підставі рішення Радомишльської РДА № 282 від 13.09.1996 року. У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) позивачка, як спадкоємиця за законом не має можливості через те, що в оригіналі Сертифікату на право на земельну частку (пай) міститься підчистка та виправлення, що в свою чергу, згідно ЗУ «Про нотаріат», є перешкодою для вчинення необхідної нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподар-ського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси можуть переходити тільки ті права і обов»язки, носієм яких був спадкодавець і на момент відкриття спадщини вони не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved