Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи позов тим, що він у 2010 році згідно договору купівлі-продажу придбав частину житлового будинку та став власником 1/3 ідеальної частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] .Даний об`єкт нерухомості належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 06 серпня 2008 року за реєстром №4-464, яке ним отримано після смерті [PERSON] . При житті [PERSON] уклала договір довічного утримання 15 травня 2001 року на 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] . 19 жовтня 2006 року даний договір довічного утримання було розірвано. Тому просить припинити право власності на земельну ділянку розміром 185/556 за кадастровим номером 1810136300:07:022:0002 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , визнавши за ним - [PERSON] - реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] права власності на 186/556 частину земельної ділянки за кадастровим номером 1810136300:07:022:0002 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка. Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначила, що позовні вимоги визнає. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Витягу з Державного реєстру правочинів, Витягу про Державну реєстрацію прав та договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 22.10.2010 року позивач [PERSON] прийняв у власність 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Проте, як убачається з Витягу з Державого земельного кадастру про земельну ділянку та списку громадян, яким надаються земельні ділянки в приватну власність та оренду право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 1810136300:07:022:0002 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка закріплено за [PERSON] . Статтею 377 ЦК України визначено, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. В силу ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного вище, оцінивши обставини справи, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved