Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про звільнення від заборгованості по аліментам. Позов мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] . На утримання доньки з позивача рішенням Шевченківького районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 % з усіх видів доходу, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення розпочате з 30 травня 2014 року. Після стягнення з позивача аліментів рішенням суду, [PERSON] з [PERSON] домовились, що вона не звертає виконавчий лист до виконання, а [PERSON] добровільно оплачує аліменти. З травня 2014 року позивач сплачував аліменти добровільно. 17 травня 2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що стало ґрунтом конфлікту між позивачем та [PERSON] , остання почала вимагати все більше грошей. 21 квітня 2020 року позивач отримав від Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці розрахунок заборгованості зі сплати аліментів,де зазначено, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження борг [PERSON] становить 66 136 грн. 70 коп. З нарахованою заборгованістю позивач не погоджується, адже він сплачував аліменти добровільно весь час. Позивач зазначає, що з 25 травня 2018 року і на даний час є безробітнім, за станом здоров`я працює не офіційно, його заробітки не постійні та мінливі, у зв`язку із цим для нього сума 66 136 грн. 70 коп. є непомірно великою та несправедливою, адже він сплатив ці кошти. З огляду на зазначене вище позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява, у якій остання просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Однак, на адресу суду від державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця Рамізова-Поліщук А.А. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки станом на 25 червня 2020 року до відділу не надходила заява про перерахунок заборгованості та не надані підтверджуючі дані про їх відсутність, а саме квитанції та розписки стягувача. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала пояснення, в яких третя особа зазначає, що жодних підстав для задоволення позову про звільнення [PERSON] від заборгованості по аліментах немає. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 % з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 04 липня 2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 58794771, заборгованість [PERSON] за період з 24 грудня 2019 року по 31 березня 2020 року становить 66 136 грн. 70 коп. За правилами ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 2 СК України, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Таким чином, у даному випадку мають місце майнові відносини між матір`ю та батьком дитини щодо її утримання. Тому належним відповідачем у справі має бути матір дитини, на користь якої стягуються аліменти, тобто [PERSON] . Позивач відповідачем визначив Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Однак державний виконавець не може бути відповідачем у цій справі, оскільки спірні правовідносини є сімейними та регулюють відносини між особами, виключний перелік яких визначений у ст. 2 СК України. Як вбачається зі змісту ст. 51 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. Враховуючи те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed