Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Нігинський кар`єр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день ухвалення судового рішення. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що з 14 грудня 2016 року по 05 вересня 2019 року працював на ДП «Нігинський кар`єр». Однак під час роботи на підприємстві заробітна плата позивачу належним чином не виплачувалась, внаслідок чого виникла заборгованість. Просить стягнути з Державного підприємства «Нігинський кар`єр» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 26469,13 грн., стягнути з Державного підприємства «Нігинський кар`єр» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 05 вересня 2019 року по день ухвалення судового рішення із розрахунку середньоденного заробітку 276,12 грн. помноженого на кількість днів затримки виплати заробітної плати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений своєчасно. Вивчивши надані сторонами письмові докази по справі, матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 14 грудня 2016 року по 05 вересня 2019 року працював у залізничному цеху складачем вагонів Державного підприємства «Нігинський кар`єр». 05.09.2019 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №60-к від 05.09.2019 року., дана обставина також підтверджується копією Трудової книжки ДК [NUMBER] 000221. З довідки про заробітну плату №250 від 10.06.2020 року ДП «Нігинський кар`єр» вбачається, що станом на 10 червня 2020 року загальна сума заборгованості із заробітної плати [PERSON] становить 26469,13 грн.. З довідки про доходи №249 від 10 червня 2020 року вбачається, що середньомісячний заробіток [PERSON] станом на 05.09.2019 року становив 6627,32 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно\~ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За змістом ч. 1 ст.3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ст.\~94\~КЗпП\~України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.\~2\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин - відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим ст. 12 Закону України «Про оплату праці». Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, наведеним у ч.2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Зазначене дає підстави для висновку, що до складу заробітної плати найманого працівника входить винагорода за виконану роботу, як це встановлено ст.\~94\~КЗпП\~України і ст. 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у ст. 12 цього Закону України. Право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов`язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх; тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначено, що положення частини другої статті 233\~КЗпП\~України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3.). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 26496,13 грн. станом на 10 червня 2020 року. При вирішенні питання про стягнення заборгованості по заробітній платі суд враховує, що відповідачем не було надано суду належних доказів\~відомостей про виплату заробітної плати позивача з підписами позивача про отримання заробітної плати за вказаний період, а також визнання представником відповідача позовних вимог. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша\~статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в\~статті 117 КЗпП України\~відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Здійснивши розрахунок згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, розмір середньомісячного заробітку позивача становить 301 гривень 24 коп. ( заробітна плата за липень 2019 року в сумі 11827,07 грн. + 1427,58 грн. заробітна плата за серпень 2019 року) / 44 робочих дні = 301 гривень 24 коп.) Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому суд при визначенні розміру середньомісячного заробітку враховує розмір заробітку 276 гривень 12 коп., вказаний позивачем в позовній заяві. Тому суд вважає, що середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні становить і 59089 гривень 89 коп. (276 гривень 12 коп. ? 214 робочих дні за період з 30.10.2019 року по 15 липня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року , справа № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні\~відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: -\~\~Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - \~ Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням\~конкретних обставин справи,\~які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При частковому задоволенні позову суд вважає, що середньоденний заробіток підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.. 117 КЗпП України в розмірі 25000 гривень 00 коп. При визначенні цього розміру суд враховує розмір заборгованносіт по заробітній платі 26469 гривень 13 коп. , період , який минув з дня звільнення з 05 вересня 2019 року по день звернення до суду 19 червня 2020 року, що призвело до штучного завищення розміру середньомісячного заробітку. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 коп. з позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та 353 гривень 13 коп. з позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні. (( 25000 грн. / 59089 гривень 68 коп. ) = 42 % (840 грн. 80 коп. х 42 % = 353 гривень 13 коп. ) На підставі викладеного,

Outcome: partial