Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі це його сини, які зареєстровані в квартирі за вказаною адресою, однак з 2015 року фактично в квартирі не проживають, речі їх в квартирі відсутні. Життям батьків сини не цікавляться, не відвідують. В наслідок реєстрації відповідачів у його квартирі, він не має можливості отримати субсидію, та оплачує комунальні послуги й за відповідачів самостійно. Реєстрація відповідачів у його квартирі чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. Тому, просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явились,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлені\~належним чином,\~про що\~свідчать матеріали\~справи,\~ причину неявки суду не повідомляли, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. Правом на відзив не скористались. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вулицю «Орджонікідзе» змінено на вулицю «Криворіжсталі». У квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані зокрема відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою «Нова Ком» від 15.07.2015 року (а.с. 8). З Акту від 14.05.2019 року слідує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мешкають за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року (а.с. 7). Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї\~понад один\~рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як члени сім`ї власника квартири, фактично не проживають за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежують право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved