Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 квітня 2005 року вони з відповідачкою уклали шлюб. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося внаслідок того, що в них різні погляди на життя, на шлюбні відносини, тому вони остаточно припинили подружні стосунки з 2006 року та проживають окремо. Крім того, з 2008 року позивач став проживати з іншою жінкою, з якою мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Таким чином позивач прийшов до висновку, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу не можливе і наполягає на розірванні шлюбу. У судове засідання позивач не з'явився, але надіслав до суду заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, без надання строку для примирення. Також позивач в заяві зазначив, що в разі неприбуття в судове засідання відповідачки, згоден на прийняття заочного рішення у справі. Відповідачка у судове засідання також не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток про виклик до суду, долучені до матеріалів справи, однак до суду не з'являлась, клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідальності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає , що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 28 квітня 2005 року другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 107 (а.с. 4). Шлюб у сторін перший. Сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 7). Позивач має неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], матір'ю яких є [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про їх народженнями (а.с. 8, 9, 10). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно не проживають. Суперечки матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спору про поділ майна, що є спільною власністю, немає. Позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], від яких мають спільних неповновнолітніх дітей. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб у зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Колеснікова». Приймаючи до уваги, що відповідачка не подала заяви до суду про зміну свого наявного прізвище на дошлюбне, суд не вбачає підстав для зміни прізвища. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved