Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 01.07.2007 року, скасування рішення Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.08.2013 року та зобов»язання [PERSON] вчинити певні дії. Позивач, зменшивши свої позовні вимоги, позов підтримав та суду пояснив, що забудовником та власником будинку [ADDRESS] був [PERSON], який являється її батьком та дідом відповідачу - [PERSON]. Під забудову житлового будинку її батьку [PERSON] рішенням правління колгоспу «Рад України» від 30.10.1962 року та рішенням виконкому Підпечерівської сільської ради від 25.11.1962 року була виділена з земель присадибного фонду земельна ділянка під забудову площею 1152 м.кв. До складу Проекту житлового будинку входить План забудови садиби «План» від 17.05.1963 року, де визначені розміри земельної ділянки та визначені межівники: [PERSON] та [PERSON], які є межівниками і на сьогоднішній день. З 1963 року не відбулося змін в межах земельної ділянки, так як межівники [PERSON] та правонаступники [PERSON] є і на сьогоднішній день межівниками. Вона є власником 64/100 ідельної частки будинковолодіння [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.12.2006 року та свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 25.10.1990 року. З 1990 року по даний час Підпечерівська сільська рада не приймала жодних рішень щодо порядку поділу присадибної земельної ділянки між співвласниками будинку, щодо встановлення окремого користування та взагалі не прийняла рішення про передачу спірної земельної ділянки в користування спадкоємцям [PERSON] після його смерті з 1986 року. Також Підпечерівська сільська рада не приймала жодного рішення щодо поділу єдиного домогосподарства між співвласниками будинку відповідно до їх ідеальних часток, не присвоювала окремі поштові номери. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та суду пояснили, що між відповідачем [PERSON] та позивачем існувала домовленість що порядку поділу та користування земельною ділянкою, що відповідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу України дає їм право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі. При цьому представники відповідача [PERSON] не спростовують факту здійснення самовільно побудованої огорожі та знесення сараю, що є спільною власністю позивача та відповідача. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та зібрані поній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 386 ЦК України встановлює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону здійснення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про здійснення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд вважає доведеним факт самовільного поділу відповідачем [PERSON] земельної ділянки, яка раніше не перебувала в її законному користуванні, встановлення відповідачем [PERSON] огорожі впритул до стін будинку, співвласниками якого є позивач та відповідач [PERSON], що в свою чергу позбавляє позивача права вільного доступу до будинку та самовільного знесення сараю, що є спільною власністю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] раніше вже використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для обслуговування будинку, дане підтверджено відповіддю від 23.05.2014р. за № 126/02-30 Підпечерівської сільської ради на адвокатський запит. Позивачка та відповідач [PERSON] співвласниками будинку у [ADDRESS], що підтверджено їх свідоцтвами про право власності. Між ними відсутній договір про встановлення поділу та порядку користування присадибною ділянкою, встановлення огорожі, між сторонами не було домовленості про знесення сараю, який є спільною власністю сторін. Запереченні представників відповідача в судовому засіданні з приводу того, що ця домовленість була досягнута з попередніми співвласниками (спадкодавцями) не витримує жодної критики з огляду на безпідставність по суті, оскільки сторони по справі попередньо не були належними землекористувачами, Єдиним власником, розпорядником спірної земельної ділянки на сьогоднішній день є Підпечерівська сільська рада і тільки вона в межах своєї компетенції має право розпоряджатися спірною земельною ділянкою, встановлювати порядок користування, дозволяти встановлювати огорожі та інші будівлі. Рішення Підпечерівської сільської ради від 22.08.2013 року «Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості», яким [PERSON] було надано дозвіл на складання технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі у власність: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських споруд площею 0,0564 га по [ADDRESS] та рішення Підпечерівської сільської ради від 01.07.2007 року «Про надання у власність [PERSON] земельної площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]» були прийняті в супереч вимогам ст.ст. 89, 120 ЗК України. Позивачка та відповідач [PERSON] набули право користування спірною земельною ділянкою, як співвласники одного цілого будинковолодіння, що розташований на цій земельній ділянці з метою користування частинами цього будинку та його обслуговування. Статтею 89 ЗК України встановлено, що в осіб - співвласників жилого будинку виникає спільна сумісна власність на земельну ділянку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. В даному випадку сторони володіють відповідними частками : 64/100 та 36/100, що підтверджено самими сторонами та даний факт ними не заперечується. Частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі переходу права власності на будинок і споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будинку і споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будинку і споруди. Згідно роз'яснення, викладеного у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до ст. 88 ЗК слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Судом було встановлено відсутність договору про поділ земельної ділянки між сторонами та відсутність рішення Підпечерівської сільської ради з цього приводу. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди. не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників, між ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду:при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Проте, в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували, що площа земельної ділянки, переданої у власність позивачу та відповідачу є пропорційною її частці у вартості будинку, ідеальним часткам. Крім того, суд звернув увагу на те, що передачею у власність відповідачу [PERSON] частини спірної земельної ділянки унеможливело доступ позивача до своєї частки будинку з метою її обслуговування та не враховано розташування господарських будівель, споруд, плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуюче те, що позивач та відповідач [PERSON].є співвласниками будинку [ADDRESS], перед наданям їм у власність земельних ділянок, яка раніше виділена для обслуговування будинку вцілому, не було проведено її поділ з виділенням часток співвласників. Таким чином, оскаржувані рішення Підпечерівської сільської ради порушують права позивача, як співвласника будинку та землекористувача, що у сукупності з встановленими обставинами, фактами, що підтверджені письмовими доказами, надають незаперечне обґрунтування для визнання оскаржуваних рішень Підпечерівської сільської ради - незаконними і такими що підлягають до скасування в судовому порядку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами, згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] та її представник не заперечують факту самовільного встановлення огорожі та знесення сараю, що є спільною частковою власністю позивача та відповідача [PERSON] Також останні не надали суду докази, які б спростовували факт попереднього користування земельною ділянкою в розумінні ст. 125 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Таким чином, представники відповідача [PERSON] та представник Підперівської сільської ради, як встановлено в ході судового розгляду, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надали жодних доказів до суду на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, не встановлені вказані докази і судом. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.321, 377, 386, 393 ЦК України, ст.ст. 89, 120, 125, 152 ЗК України та

Outcome: approved