Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON], як подружжя з 01.01.2012 року по 12.09.2014 року. Визнати об'єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] наступні речі: меблі за договором купівлі-продажу №67 від 01.08.2013 року загальною вартістю 176150,00 грн.; двері та фурнітуру, загальною вартістю 43347,00 грн., систему кондиціонування загальною вартістю 50000,00 грн.; обладнання для освітлення кімнат, загальною вартістю 55992,30 грн.; невід'ємні поліпшення, а саме вартість ремонту (послуги з монтування підвіконня), що становить 3158,00 євро, що еквівалентно 85676,54 грн. Здійснити поділ спільного майна [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] наступне майно: меблі за договором купівлі-продажу №67 від 01.08.2013 року загальною вартістю 176150,00 грн.; двері та фурнітуру, загальною вартістю 43347,00 грн., систему кондиціонування загальною вартістю 50000,00 грн.; обладнання для освітлення кімнат, загальною вартістю 55992,30 грн.; невід'ємні поліпшення, а саме вартість ремонту (послуги з монтування підвіконня), що становить 3158,00 євро, що еквівалентно 85676,54 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? майна, що підлягає поділу, а саме 205582,92 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з січня 2012 року він та відповідач почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання (як до реєстрації шлюбу так і станом на 21.04.2016 року) позивач та відповідач продовжували вести спільне господарство. Між сторонами склалися довірливі відносини та 29.03.2012 року вони придбали спільне житло, а саме квартиру [ADDRESS]. Згодом позивач за власний кошт придбав меблі за договором купівлі-продажу №67 від 01.08.2013 року загальною вартістю 176150,00 грн.; двері та фурнітуру, загальною вартістю 43347,00 грн., систему кондиціонування загальною вартістю 50000,00 грн.; обладнання для освітлення кімнат, загальною вартістю 55992,30 грн.; невід'ємні поліпшення, а саме вартість ремонту (послуги з монтування підвіконня), що становить 3158,00 євро, що еквівалентно 85676,54 грн. 12.09.2014 року позивач та відповідач уклали шлюб. 22.08.2015 року позивач подарував відповідачу квартиру. Однак, між подружжям з моменту придбання меблів та здійснення невід'ємних поліпшень і станом на даний момент виникли суперечності щодо користування і розпоряджання майном. Відповідач обмежує позивача в праві використовувати і розпоряджатися певними речами оскільки вважає, що останні є її особистою власністю. З урахуванням викладеного позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Суд, врахувавши заяви представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що починаючи з січня 2012 року позивач та відповідач почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Згодом, 12.09.2014 року позивач та відповідач уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач просив встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON], як подружжя з 01.01.2012 року по 12.09.2014 року, на що слід зазначити наступне. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Позивач надала заяву в якій проти задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не заперечували. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2012 року по 12.09.2014 року. Позивач також просив Визнати об'єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] наступні речі: меблі за договором купівлі-продажу №67 від 01.08.2013 року загальною вартістю 176150,00 грн.; двері та фурнітуру, загальною вартістю 43347,00 грн., систему кондиціонування загальною вартістю 50000,00 грн.; обладнання для освітлення кімнат, загальною вартістю 55992,30 грн.; невід'ємні поліпшення, а саме вартість ремонту (послуги з монтування підвіконня), що становить 3158,00 євро, що еквівалентно 85676,54 грн. Здійснити поділ спільного майна [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] наступне майно: меблі за договором купівлі-продажу №67 від 01.08.2013 року загальною вартістю 176150,00 грн.; двері та фурнітуру, загальною вартістю 43347,00 грн., систему кондиціонування загальною вартістю 50000,00 грн.; обладнання для освітлення кімнат, загальною вартістю 55992,30 грн.; невід'ємні поліпшення, а саме вартість ремонту (послуги з монтування підвіконня), що становить 3158,00 євро, що еквівалентно 85676,54 грн. Встановлено, що 29.03.2012 року, згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шкрібляк К.П., сторони придбали житло, а саме квартиру [ADDRESS]. Згодом, сторонами було придбано меблі, загальною вартістю 176150,00 грн., що підтверджується товарними чеками №2 від 16.07.2014 року, №3 від 24.07.2014 року, №1 від 01.08.2013 року та договором №67 від 01.08.2013 року; двері та фурнітуру, загальною вартістю 43347,00 грн., що підтверджується договором №160713-01 від 16.07.2013 року, товарними чеками №160713-01 від 16.07.2013 року, №160713-01 від 25.12.2013 року; систему кондиціонування загальною вартістю 50000,00 грн., що підтверджується договором №140513/01 від 14.05.2013 року, специфікацією №1 від 14.05.2013 року; обладнання для освітлення кімнат, загальною вартістю 55992,30 грн., що підтверджується видатковою накладною №1412 від 08.12.2013 року, видатковою накладною №1413 від 18.12.2013 року; невід'ємні поліпшення, а саме вартість ремонту (послуги з монтування підвіконня), що становить 3158,00 євро, що еквівалентно 85676,54 грн., що підтверджується договором №119/05-13 від 18.05.2013 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру ФОП [PERSON] 22.08.2015 року позивач подарував відповідачу квартиру. Однак, між подружжям з моменту придбання меблів та здійснення невід'ємних поліпшень квартири і станом на даний момент виникли суперечності щодо користування і розпоряджання майном. Відповідач обмежує позивача в праві використовувати і розпоряджатися певними речами оскільки вважає, що останні є її особистою власністю. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 7274,00 грн.

Outcome: approved