Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 65985,62 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 13 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № R53400509725B, сума кредиту становила 70000,00 гривень; строк користування - по 13 січня 2019 року; проценти за користування кредитом - 10 % річних. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення Кредиту і сплати Процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,39 % від початкової суми кредиту. Згідно з п. 5.1. Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами договору, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення. 27.03.2017 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та позивачем було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв від 27.03.2017 р., позивач є новим кредитором Боржника - [PERSON] за кредитним договором № R53400509725B від 13.01.2014р. з усіма наступними додатками та змінами. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 27.12.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем складає 65985,62 грн., яка складається з: 25306,91 грн. заборгованість по тілу кредиту, 7041,72 грн. заборгованість по відсоткам, 22304,54 грн. заборгованість по комісії, 11332,45 грн. пеня. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалась. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковомузадоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № R53400509725B, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 70000,00 гривень строком користування по 13 січня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом - 10 % річних. Згідно з п.3 Кредитного договору № R53400509725B від 13 січня 2014 року кредитні кошти надано позичальнику на споживчі потреби в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення Кредиту і сплати Процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1.39 (одна ціла тридцять дев`ять сотих) % від початкової суми Кредиту. За п. 4.3 Кредитного договору кредит повертається, а Проценти та Комісія сплачуються Позичальником 13 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) у відповідності до Графіка, який є невід`ємною частиною цього Договору (додаток) та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню Кредиту, сплати Процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. 27.03.2017 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та Позивачем було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв від 27.03.2017 р., позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за Кредитним договором № R53400509725B від 13.01.2014р. з усіма наступними додатками та змінами. Згідно з п. 5.1. Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами договору, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення. Згідно з п. 7.4. Кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, згідно з цим Договором у повному обсязі. За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Тому,\~на підставі\~викладеного,\~суд вважає,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~сума заборгованості\~за кредитним\~договором у\~розмірі 41289,69\~грн.,\~а саме:\~25306,91\~грн.\~ заборгованість\~по тілу\~кредиту,\~4650,33\~грн.\~ заборгованість\~по відсоткам\~за період\~з 27.03.2017\~року по\~13.01.2019\~року,\~11332,45\~грн.\~ пеня. Щодо вимог про стягнення процентів за період з 14.01.2019 року по 13.12.2019 року, то суд вважає вказані вимоги безпідставними, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. На підставі викладеного судом не вбачається підставі для задоволення позову в частині стягнення комісії, передбаченої п. 4.2 кредитного договору в розмірі 22304,54 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Outcome: partial