Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Траст Трейд» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що11.02.2016 року він уклав з ТОВ «Атлант Траст Трейд» договір фінансового лізингу № 00036, згідно якого предметом лізингу по даному договору є: трактор МТЗ-82,1 «Білорусь» за ціною 147 000 грн. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ-82,1 «Білорусь») у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених Договором. На виконанні умов договору та на підставі рахунку відповідача, позивач згідно квитанції від 11.02.2016 року на рахунок відповідача перерахував 14 000 грн. Відповідно до іншої квитанції від 11.02.2016 року також сплачені комісійні кошти 168 грн., а всього перераховано 14 168 грн. Предмет лізингу, тобто трактор позивачу так і не було передано. Представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладення договору. Згідно п.3.3.1 договору № 00036 до отримання предмету лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити передбачені даним договором платежі. Відповідно до п.9.6 кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту купівлі - продажу предмету лізингу, незалежно від їх призначення, яку вказується у квитанції, зараховуються згідно даного договору у наступному порядку - платіж за оформленням договору - авансова плата. При цьому розмір кожної суми виду платежу договором не визначено. Враховуючі необізнаність у галузі права, позивачу умови договору відповідачем не були роз'яснені, після певної консультації з юристами, він був змушений 02.03.2016 року звернутися з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору та повернення йому сплачених грошових коштів. На його адресу відповідач направив письмову відповідь від 04.04.2016 року № 119, якою повідомив, що договір від 11.02.2016 року № 00036 було розірвано. Позивач вважає, що договір лізингу від 11.02.2016 року № 00036 було розірвано виключно з вини відповідача, через включення до нього окремих умов, які є несправедливими та такими, що спричини йому збитки та моральну шкоду. ТОВ «Атлант Траст Трейд» у відповіді зазначає, що відповідно до п.9.6 ст. 9 Договору, Товариство зарахувало в якості платежу за оформлення договору - у сумі 13 230 грн., в якості авансового платежу - 770 грн. З такою трактовкою умов договору погодитися взагалі неможливо, тому що про це сторони не домовлялися під час укладення договору, безпосередньо договір цього не визначає. Зазначені у відповіді умови договором не визначені, вони є несправедливими, більш того п.9.6 ст.9 Договору №00036 платежі у вказаних у відповіді сумаї взагалі не передбачає. Саме ці обставини і змусили його звернутися до відповідача звернутися до відповідача з пропозицією про розірвання договору та повернення раніше сплачених відповідачу коштів, тобто відшкодування збитків. У разі незабезпечення Лізингоодержувача предметом лізингу та направлення іншої стороні письмової заяви про надання будь-якої іншої марки, Лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву, в залежності від можливостей Лізингодавця, жодним чином не відповідаючи перед Лізингоодержувачем. Це абсолютно несправедливі умови договору, які повністю виключають будь-яке право Лізигоодержувача примусити Лізингодавця виконати зобов'язання в натурі. Несправедливим є також п. 12.1 ст. 12 Договору, де зазначено, що в разі розірвання договору, сплачений платіж повернення не підлягає. Умовами договору не передбачено з яких підстав при розірванні договору діє вищевказаний пункт. Позивач не згодний у мовами п. 17.1 ст. 17 договору, який передбачає, що якщо Лізингоодержувач одружений, він заявляє, що має згоду іншого з подружжя за укладення цього договору. Але така згода іншої особи повинна бути засвідчена власноручно другим з подружжя,а в деяких випадках навіть нотаріально засвідченим чином. Цього в договорі взагалі не має. Нечіткі або двозначні положення договору, відповідно до п.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» тлумачаться на користь споживача. Застосування окремих умов договору, що обмежують права споживача, відповідно до п.9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» винною особою повинно бути відшкодовано збитки іншої стороні. На підставі ст..22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні майнових прав споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Позивач вказує, що з вини відповідача йому причинена моральна шкода, яку він оцінює у 5 000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачені ним грошові кошти у сумі 14 168 грн., а також у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 5 000 грн. та відшкодувати йому судові витрати. Позивач подав доповнення до позовної заяви, в якої просить визнати Договір фінансового лізингу № 00036 від 11.02.2016 року , укладений між ним та відповідачем визнати недійсним. Стягнути з відповідача на його користь 14 168 грн., моральну шкоду у сумі 5 000 грн. Стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 1378 грн., судовій збір покласти на відповідача. Позивач і Представник позивача в судове засідання не з'явилися. Представник позивача письмове просить розглянути справу за його відсутністю, позов підтримує повному обсязі, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, суду не надав заперечень. Суд вважає, розглянути справу за відсутності відповідача та винести заочне рішення на підставі доказів, які містяться у справі, відповідно до ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились, на підставі ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. По- перше, підсудність даного позову визначалась відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди ( чи її умов) недійсною. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по трете, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.Отже, згідно положень вищезазначеного закону, перелік можливих, обумовлених сторонами, лізингових платежів не є вичерпним. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, який закріплено у пункті 3 статті 3 ЦК України Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 11.02.2016 року Позивач уклав з ТОВ «Атлант Траст Трейд» договір фінансового лізингу № 00036, згідно якого предметом лізингу по даному договору є: трактор МТЗ-82,1 «Білорусь» за ціною 147 000 грн. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ-82,1 «Білорусь») у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених Договором. На виконанні умов договору та на підставі рахунку відповідача, позивач згідно квитанції від 11.02.2016 року на рахунок відповідача перерахував 14 000 грн. Відповідно до іншої квитанції від 11.02.2016 року також сплачені комісійні кошти 168 грн., а всього перераховано 14 168 грн. Предмет лізингу, тобто трактор позивачу так і не було передано. Згідно п.3.3.1 Договору № 00036 до отримання предмету лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити передбачені даним договором платежі. Відповідно до п.9.6 кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту купівлі - продажу предмету лізингу, незалежно від їх призначення, яку вказується у квитанції, зараховуються згідно даного договору у наступному порядку - платіж за оформленням договору - авансова плата. При цьому розмір кожної суми виду платежу договором не визначено. Розмір лізингових платежів є істотною умовою у Договорі фінансового лізингу, відсутність підписаного сторонами Додатку свідчить про недосягнення сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов договору, а тому він не може вважатись укладеним. Згідно письмової відповіді відповідача від 04.04.2016 року № 119, відповідач повідомив, що договір від 11.02.2016 року № 00036 було розірвано. Суд вважає, що Договір лізингу від 11.02.2016 року № 00036 було розірвано виключно з вини відповідача, через включення до нього окремих умов, які є несправедливими. ТОВ «Атлант Траст Трейд» у відповіді зазначає, що відповідно до п.9.6 ст. 9 Договору, Товариство зарахувало в якості платежу за оформлення договору - у сумі 13 230 грн., в якості авансового платежу - 770 грн. З такою трактовкою умов договору погодитися взагалі неможливо, тому що про це сторони не домовлялися під час укладення договору, безпосередньо договір цього не визначає. Зазначені у відповіді умови договором не визначені, вони є несправедливими, більш того п.9.6 ст.9 Договору №00036 платежі у вказаних у відповіді сумах взагалі не передбачає. У разі незабезпечення Лізингоодержувача предметом лізингу та направлення іншої стороні письмової заяви про надання будь-якої іншої марки, Лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву, в залежності від можливостей Лізингодавця, жодним чином не відповідаючи перед Лізингоодержувачем. Це абсолютно несправедливі умови договору, які повністю виключають будь-яке право Лізигоодержувача примусити Лізингодавця виконати зобов'язання в натурі. Несправедливим є також п. 12.1 ст. 12 Договору, де зазначено, що в разі розірвання договору, сплачений платіж повернення не підлягає. Умовами договору не передбачено з яких підстав при розірванні договору діє вищевказаний пункт. Нечіткі або двозначні положення договору, відповідно до п.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» тлумачаться на користь споживача. Так, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначити ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції на ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Зміст основного тексту Договору № 00036 фінансового лізингу не містять повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «Атлант Траст Трейд». А відтак підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують його права, як споживача на отримання повної і достовірної інформації про фінансові послуги. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У суду відсутні відомості щодо наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа №6-2766цс15). Суд вважає, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 11.02.2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (п. 3.2.6, 3.2.7 статті 10, 12 Договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Як вбачається зі змісту договору фінансового лізингу від 11.02.2016 року, вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Відповідно до статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Аналогічні положення закріплені у ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг». Однак, в порушення вказаних вимог в оспорюваному договорі фінансового лізингу від 12.02.2016 року не зазначено індивідуальних ознак транспортного засобу, а саме: модель транспортного засобу, виробника, рік випуску, комплектацію, пробіг, тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), тому укладення договору фінансового лізингу від 11.02.2016 року між позивачем та ТОВ «Атлант Траст Трейд», без наявності у відповідача відповідної ліцензії, суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як вбачається з матеріалів справи, договір фінансового лізингу від 1.02.2016 року, укладений між Позивачем та ТОВ «Атлант Траст Трейд», нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд вважає визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00036 від 11.02.2016 року, укладений між сторонами. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачені позивачем грошові кошти на виконання спірного договору у сумі 14 168 грн. В частині позову про відшкодування моральної шкоди, суд вважає відмовити, тому що не має підстав. В частині позову щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу у сумі 1378 грн. суд вважає відмовити, за відсутності доказів у підтвердженні цих витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial