Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м., яка після проведеної реконструкції складається з наступних приміщень: кімнати площею 14,3 кв.м., кімнати площею 15,6 кв.м., кухні площею 14,3 кв.м. санвузла площею 4,9 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м., комори в підвалі площею 8,4 кв.м. Позов мотивує тим, що до Львівської міської ради з питанням про вирішення узаконення самовільної реконструйованої та розширеної квартири [ADDRESS] звернулася гр. [PERSON] Будинок на [ADDRESS] власності [ADDRESS] міської ради. Квартира № 1 в цьому будинку перебуває в комунальній власності. Основним квартиронаймачем якої був покійний чоловік [PERSON] [PERSON] у відповідності до рішення виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів від 22 квітня 1986 року № 206. В подальшому після смерті [PERSON] , який помер [INFO] основним квартиронаймачем цієї квартири було визнано [PERSON] на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16 жовтня 2018 року № 412. Згідно з цим розпорядженням квартира [ADDRESS] складається із однієї кімнати житловою площею 15,5 кв.м., кухні 13,8 кв.м. загальною площею 38,3 кв.м. [PERSON] була раніше зареєстрована з 1995 року, як дружина наймача, за раніше укладеним договором житлового найму. У квартирі крім [PERSON] також зареєстрований є її внук [PERSON] з 11 червня 2014 року. Ще за життя [PERSON] отримав дозвіл на здійснення прибудови розміром 3,5м х 5,4м до будинку та реконструкцію квартири [ADDRESS] згідно із поданими проектними пропозиціями без влаштування мансарди згідно із розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15 серпня 1996 № 725. Цим розпорядженням передбачено, що після реконструкції квартира буде складатися з двох житлових кімнат площею 15,5 кв.м., площею 13,8 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., суміщеного санвузла площею 3,9 кв.м., коридору площею 2,3 кв.м. та вихідного тамбуру площею 2,3 кв.м. До реконструкції спірна квартира складалась з однієї кімнати житловою площею 15,5 кв.м., кухні 13,8 кв.м. без комунальних вигод, загальною площею 38,3 кв.м. З метою покращення житлових вимог та приведення їх до вимог законодавства на підставі розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15 серпня 1996 року № 725 було здійснено реконструкцію та прибудову. Проте після прибудови та реконструкції квартира почалась складати із двох житлових кімнат площею 14,3 кв.м., 15,6 кв.м., кухні площею 14,3 кв.м., суміщеного санвузла площею 4,9 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м. Отже відбулося відхилення від затвердженого проекту. Згідно з даних технічного паспорту, виданого ФОП [PERSON] від 24 червня 2019 року після реконструкції та добудови квартира складається з коридору площею 4,6 кв.м., житлових кімнат площею 14,3 кв.м. та 15,6 кв.м., санвузла площею 4,9 кв.м., кухні площею 14,3 кв.м., всього по квартирі [ADDRESS] ., [ADDRESS] житловою площею 29,9 кв.м., допоміжною площею 23,8 кв.м. Також вказано, що комора в підвалі становить площу 8,4 кв.м., а всього по будинку загальна площа становить 62,1 кв.м. Прибудова (реконструкція) вчинена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та, крім цього, здійснена без отримання належного дозволу на ведення будівельних робіт та з порушенням затвердженого проекту. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд» від 2019 було здійснено висновок, що основні несучі конструкції квартири в загальному знаходяться в задовільному стані, і квартира [ADDRESS] відповідає вимогам чинних будівельних та санітарних норм і правил, та забезпечує нормальні умови експлуатації і комфортного проживання. Позов надійшов до суду 24 вересня 2019 року. Ухвалою суду від 7 жовтня 2019 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче засідання. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] С.В., який діяв на підставі довіреності від 17 січня 2017 року, позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнала, просила його задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 4 січня 2019 року, позов підтримала, пояснила, що на даний момент відсутній порядок узаконення самочинного будівництва в адміністративному порядку, а тому просила позов задовольнити. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце проведення такого, про причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень по суті спору чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе провести підготовче засідання у відсутності третьої особи, відносно чого інші учасники процесу не заперечили. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, враховуючи визнання позову зі сторони відповідача, у відповідності до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні, відносно чого учасники процесу не заперечили. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦКУ на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Львівська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. У відповідності до ст. 142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень шляхом прийняття рішень. Частина 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 № 5245-VI вказує: З дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. Стаття 12 ЗК України визначає, що до повноважень місцевих рад відноситься розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. Відповідно до ст. 83 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування,- на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Як встановлено судом і стверджується поясненнями осіб, які беруть участь у справі, та копіями документів долучених до справи, відповідач зверталася до позивача з заявою про узаконення самочинно здійсненої реконструкції квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Будинок на [ADDRESS] перебуває у власності Львівської міської ради, а квартира [ADDRESS] в цьому [ADDRESS] перебуває в комунальній власності, що стверджується довідками ЛКП «Господар» № 5626 та № 740 від 3 липня 2019 року (а.с. 11, 12). Основним квартиронаймачем цієї квартири є відповідач на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16 жовтня 2018 року № 412 (а.с. 14). У квартирі крім відповідача також зареєстрований [PERSON] (а.с. 11). Попередній основний квартиронаймач [PERSON] отримав дозвіл на здійснення прибудови розміром 3,5м х 5,4м до будинку та реконструкцію квартири [ADDRESS] згідно із поданими проектними пропозиціями без влаштування мансарди згідно із розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15 серпня 1996 № 725, яким передбачено, що після реконструкція квартира буде складатися з двох житлових кімнат площею 15,5 кв.м., площею 13,8 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., суміщеного санвузла площею 3,9 кв.м., коридору площею 2,3 кв.м. та вихідного тамбуру площею 2,3 кв.м. (а.с. 16). [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 4 серпня 2003 року (а.с. 17). Після прибудови та реконструкції спірна квартира почала складатись із двох житлових кімнат площею 14,3 кв.м., 15,6 кв.м., кухні площею 14,3 кв.м., суміщеного санвузла площею 4,9 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м., що стверджується технічним паспортом від 24 червня 2019 року (а.с. 8-10). Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд» від 2019 було здійснено висновок, що основні несучі конструкції квартири в загальному знаходяться в задовільному стані, і квартира [ADDRESS] відповідає вимогам чинних будівельних та санітарних норм і правил, та забезпечує нормальні умови експлуатації і комфортного проживання (а.с.18-20). Враховуючи наведене вище та беручи до уваги, що відповідач, як квартиронаймач спірної квартири не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на таку, а також враховуючи, що реконструкції квартири попереднім квартиронаймачем відбулась з відхиленням від затвердженого проекту, така вчинена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та без отримання належного дозволу на ведення будівельних робіт та з порушенням затвердженого проекту, квартира до реконструкції перебувала в державній власності, реконструкція квартири не порушує права інших осіб (протилежне в судовому засіданні не встановлено) і відповідає будівельним нормам, а тому суд позовні вимоги задовольняє в повному обсязі. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1921 гривень судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved