Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 21.11.1997 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, адже вважає, що фактично шлюбні відносини припинились. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що збереження шлюбу між ним та відповідачем є неможливим, як і неможливим є примирення, адже фактично шлюбні відносини з відповідачем уже припинились. Позивач вважає неможливим збереження шлюбу та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 21 листопада 1997 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 2154. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, висловила свою позицію щодо збереження сім'ї та примирення між нею та позивачем. Просить суд не розривати шлюб між нею та позивачем. Дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до наданих суду доказів, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 1997 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №2154. Від цього шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх трьох років спільне життя позивача та відповідача не складалось, оскільки були різні погляди на життя, що стало причиною постійних сварок, під час яких відповідач дорікала позивачу, що той мешкає у її квартирі, принижуючи при цьому його чоловічу гідність. Не витримавши цих образ, позивач у 2012 році покинув сім'ю та став проживати окремо, надаючи відповідачеві матеріальну допомогу на утримання дитини. З указаного часу позивач та відповідач ніяких сімейних стосунків не підтримують, взагалі не спілкуються, спільного сімейного бюджету не мають, за цей період часу стали чужими та не зберегли почуття поваги один до одного. Також позивач пояснив, що покохав іншу жінку, з якою тривалий час проживає єдиною родиною у цивільному шлюбі, прагне зареєструвати з нею шлюб, однак перешкодою у цьому є формально юридично існуючий шлюб з відповідачем. Син - [PERSON] - проживає разом з матір'ю, тому спору щодо визначення місця проживання дитини не має, а також не має спору щодо розподілу спільно нажитого у шлюбі майна. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб сторін фактично розпався, носить формальний характер, примирення є неможливим. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Витрати по реєстрації розірвання шлюбу суд вважає за необхідне покласти на позивача.

Outcome: approved