Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання права користування земельною ділянкою та права приватизації земельної ділянки, покликаючись на те, що він та [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS]. Проте земельна ділянка площею 0,044 га на [ADDRESS] обліковується тільки за [PERSON] Постановою Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2011 року дії Львівської міської ради щодо не включення [PERSON] в списки землекористувачів та землевласників визнано неправомірними. Просить визнати його користувачем земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] в межах встановлених рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі №2-2011/2008 в розмірі 0,044 га, яка затверджена рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №51 від 06 лютого 1998 року, визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] в розмірі 0,044 га, яка затверджена рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №51 від 06 лютого 1998 року, зобов'язати відповідача вчинити дії щодо реєстрації права на постійне користування ним земельною ділянкою будинковолодіння [ADDRESS] в розмірі 0,044 га, яка затверджена рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №51 від 06 лютого 1998 року. Позивач у судовому засіданні дав аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що до повноважень виконавчого комітету Львівської міської ради не віднесено надання земельних ділянок у користування, а також вважає, що спірна ділянка не може бути предметом спору, оскільки не є сформованою, просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у місті Львові у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, пояснила, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність земельної ділянки на [ADDRESS]. Позивач та [PERSON] самовільно захопили земельну ділянку. Земельна ділянка на [ADDRESS] не виділена та не надавалась позивачу для обслуговування будинку. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та [PERSON] належить по ? частці будинку [ADDRESS]. /а.с. 10, 11/ Відповідно до довідки Управління Держкомзему у м. Львові від 02 березня 2012 року земельна ділянка на [ADDRESS] площею 0,0440 га обліковується за [PERSON] /а.с. 13/ Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року визначено межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння [ADDRESS] і земельною ділянкою будинковолодіння [ADDRESS] та усунено перешкоди щодо приватизації належної [PERSON], [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. /а.с. 7-9/ У відповідності до листа ДП «Центр державного земельного кадастру» №145/В-13 від 19 липня 2011 року площа земельної ділянки згідно меж встановлених рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року становить 0,0447 га. /а.с. 12/ Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч. 9 ст. 79 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Однак, як вбачається із позовних вимог позивач не може чітко вказати на яку саме сформовану земельну ділянку, зокрема, за яким кадастровим номером та яким розміром, він просить визнати право постійного користування. Крім того, позивач [PERSON] просить визнати його користувачем земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] в межах встановлених рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі №2-2011/2008 в розмірі 0,044 га, яка затверджена рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №51 від 06 лютого 1998 року, однак згідно листа ДП «Центр державного земельного кадастру» №145/В-13 від 19 липня 2011 року площа земельної ділянки згідно меж встановлених рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року становить 0,0447 га, а не 0,044 га, як вказує позивач. А також, позивач [PERSON] покликається на те, що площа земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] в розмірі 0,044 га затверджена рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №51 від 06 лютого 1998 року, однак жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України ним не надано щодо затвердження площі земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] саме в розмірі 0,044 га. Крім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Однак, позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він звертався до відповідача з проханням визнати його користувачем земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] в розмірі 0,044 га, вчинити дії щодо реєстрації права на постійне користування ним земельною ділянкою будинковолодіння [ADDRESS] в розмірі 0,044 га, та йому було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Однак, позивачем [PERSON] не надано суду жодних доказів, що його право на приватизацію земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] порушується, не визнається або оспорюється будь-якими органами чи особами, а також ним не надано доказів, що він звертався до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою приватизації жаної земельної ділянки та йому було у цьому відмовлено. На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано, а судом не здобуто жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів у його підтвердження.

Outcome: dismissed