Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надмірно виплачену суму грошової допомоги в розмірі 14752,82 грн. В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідач звернулась до позивача з заявами від 12.12.2015 та від 14.06.2016 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Рішенням позивача від 28.03.2016 виплата адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг призначена відповідачу як уповноваженому представнику сім`ї та [PERSON] (дитина до 18 років) на період з 25.12.2015 по 10.06.2016 в розмірі 1326 грн. Рішенням від 14.06.2016 виплата адресної допомоги продовжена з 14.06.2016 по 10.12.2016 в розмірі 1326 грн. З метою контролю за використання бюджетних коштів була проведена перевірка особової справи призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідача, в ході якої виявлено, що відповідач має на депозитному банківському рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму станом на 01.09.2015, який відповідач всупереч вимогам законодавства не вказала при заповненні заяви про призначення щомісячної адресної допомоги, а саме \- в розмірі 145001,54 грн. За таких обставин відповідач не мала права на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Переплата грошової допомоги склала 14752,82 грн, яку відповідач в добровільному порядку не повернула. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила суд у задоволенні позову відмовити, в обґрунтування чого вказала, що позивач не надав доказів наявності у неї депозитного рахунку в АТ КБ «Приватбанк» на період з 25.12.2015 по 30.11.2016 у сумі, що перевищує 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму відповідного року. Позивач надав до суду свої заперечення на відзив відповідача, у якому доводи і аргументи відповідача, викладені у відзиві заперечувала посилаючись на те, що відповідач не надала доказів закриття депозитного рахунку, на якому зберігалась сума, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму у період призначення адресної допомоги, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач подала до суду свої заперечення, у яких просила у задоволенні позову відмовити та зазначила, що позивач не надав доказів наявності у неї депозитного рахунку, на якому зберігалась сума, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму на період призначення адресної допомоги. Відповідач у своїх запереченнях вказує, що на дату подачі заяви про призначення грошової допомоги не мала таких рахунків. Судові засідання неодноразово відкладалися за заявами відповідача про відкладення відповідних судових засідань, у яких остання посилається на введення карантину і побоювання за своє здоров`я, необхідність догляду за дитиною. Представник позивача, яка діє на підставі належним чином завіреної довіреності подала до суду заяву, у якій просила проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, до його початку подала до суду заяву, у якій просила відкласти справу у зв`язку з продовженням карантину і побоюванням за своє здоров`я, необхідністю догляду за дитиною. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши наявні докази установив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Частинами 1, 2 статті 210 ЦПК України передбачено, що суд має\~розпочати розгляд\~справи по\~суті не\~пізніше ніж\~через шістдесят\~днів з\~дня відкриття\~провадження у\~справі,\~а у\~випадку продовження\~строку підготовчого\~провадження -\~не пізніше\~наступного дня\~з дня\~закінчення такого\~строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Згідно з\~ч.\~ч.\~3,\~4\~ст.\~83\~ЦПК України\~відповідач,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~повинні подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву\~або письмових\~пояснень третьої\~особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, у відповідача був обов`язок подати всі наявні в неї докази до суду разом з подачею відзиву, письмово відповідач не повідомляла суд про неможливість подати докази у встановлений строк. Явка відповідача не визнавалась судом обов`язковою, відповідач мала можливість надати до суду докази, які вона вважала за необхідне надати. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 43 ЦПК України учасники справи\~зобов`язані: 1)\~виявляти повагу\~до суду\~та до\~інших учасників\~судового процесу; 2)\~сприяти своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; 3)\~з`являтися в\~судове засідання\~за викликом\~суду,\~якщо їх\~явка визнана\~судом обов`язковою; 4)\~подавати усі\~наявні у\~них докази\~в порядку\~та строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; 6)\~виконувати процесуальні\~дії у\~встановлені законом\~або судом\~строки; 7)\~виконувати інші\~процесуальні обов`язки,\~визначені законом\~або судом. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 44 ЦПК України учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. На підставі аналізу наведених вище норм права, враховуючи, що явка відповідача не визнавалась судом обов`язковою, відповідач надала відзив на позовну заяву, свої заперечення та докази, а також враховуючи строки розгляду справи, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання. Суд установив, що відповідач 25.12.2015 звернулась до позивача з заявою про призначення їй як уповноваженому представнику сім`ї та [PERSON] (дитина до 18 років) щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Рішенням позивача від 28.03.2016 така виплата була призначена відповідачу на період з 25.12.2015 по 10.06.2016 в розмірі 1326 грн, що підтверджується копією рішення (а.с. 10). Згідно з копією рішення позивача від 14.06.2016 (а.с. 11) виплата адресної допомоги продовжена з 14.06.2016 по 10.12.2016 в розмірі 1326 грн на підставі заяви відповідача від 14.06.2016 (копія \- а.с. 11). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до п. 2 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (ділі Порядок № 505) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Пунктом 6 Порядку № 505 установлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли ,\~зокрема, будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Згідно з повідомленням АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 93), яке надане у відповідь на ухвалу суду від 05.12.2019 про витребування доказів, відповідач 25.12.2015 мала депозитний рахунок, виплата по якому була здійснена в той же день в розмірі 155543,85 грн. В той же час, відповідно до копії повідомлення про зміни, які впливають на призначення допомоги (а.с. 10) 25.12.2015 відповідач вказує на відсутність у неї таких змін, зокрема й про відсутність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Суд відхиляє\~копію довідки\~(а.с.\~33),\~яка надана\~відповідачем,\~оскільки,\~враховуючи повідомлення\~АТ КБ\~«Приватбанк» (а.с.\~93) інформація, яка міститься у довідці (а.с. 33) не повна. Так, у довідці вказано, що відповідач за період з 25.12.2015 по 12.12.2016 має єдиний депозитний вклад Послуга «Скарбничка», але згідно з повідомленням АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 93) відповідачу 25.12.2015 була виплачена сума по депозиту в розмірі 155543,85 грн, що свідчить про наявність такого депозитного вкладу станом на 25.12.2015. При цьому, суд наголошує, що відповідач не надала суду доказів закриття вказаного депозитного вкладу. Частиною 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтями 251,\~253\~ЦК України\~установлено,\~що строком\~є певний\~період у\~часі,\~зі спливом\~якого пов`язана\~дія чи\~подія,\~яка має\~юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Аналізуючи викладені вище норми права суд приходить до висновку що строк, з якого відповідач мала право на надання їй\~щомісячної адресної\~допомоги внутрішньо\~переміщеним особам\~для покриття\~витрат на\~проживання,\~в тому\~числі на\~оплату житлово-комунальних\~послуг починався\~з наступного\~дня,\~після закриття депозитного вкладу у АТ КБ «Приватбанк» або зменшення відповідного вкладу до розміру, меншого за 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Але, як вбачається з повідомлення АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 93), на день звернення до позивача відповідач мала депозитний вклад у АТ КБ «Приватбанк» в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що позбавляє відповідача права на отримання виплати. На підставі викладеного суд робить висновок, що у відповідача станом на день звернення до позивача за призначенням їй адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, мала депозитний рахунок у АТ КБ «Приватбанк», на рахунку якого була сума, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а саме, щонайменше 155543,85 грн. Відповідно до наданих сторонами доказів, враховуючи вимоги діючого законодавства, зокрема ст. ст. 251, 253 ЦК України, п. 6 Порядку № 505, право на отримання грошової допомоги у відповідача виникає на наступний день після зняття депозитної суми. Таким чином, позивач довів наявність підстав для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми грошової допомоги. Згідно з копією довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА від 29.11.2016 № 4882 (а.с. 14) сума переплати відповідачу адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг склала 14752,82 грн. Згідно з\~абз.\~2,\~3\~п.\~11.\~Порядку №\~505\~суми грошової\~допомоги,\~виплачені надміру\~внаслідок подання\~документів з\~недостовірними відомостями,\~повертаються уповноваженим\~представником сім`ї\~на вимогу\~уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповдіно до\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного,

Outcome: approved