Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Стратон» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування свого позову зазначив, що 17.01.2012 року його було прийнято на роботу в іноземне підприємство «Аврора», яке в послідуючому було реорганізовано в ТОВ «Стратон». За виконану роботу отримував заробітну платню у розмірі 4000,00 гривен. 10.01.2014 року ним було подано заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням на підставі якої його звільнили не заплативши заробітну плату. Зазначає, що дійсною причиною звільнення було те, що в ніч з 6 на 7 січня 2014 року в магазинів сталася крадіжка і керівництво відповідача вимусило його відшкодувати збитки завдані даним злочином у сумі 2700,00 гривень. З приводу його звільнення він звертався до Інспекції з праці про що йому було надано відповідь. Посилаючись на вказані обставини та на положення Кодексу Законів про Працю України, просив суд задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив про обставини викладені вище, а також зазначив, що коли він звертався до керівництва відповідача з вимогою про виплату йому заробітної плати, його було принижено та ображено, дізнавшись про те, що сума невиплаченої йому заробітної плати складає лише близько 200,00 гривень, він відмовився її отримувати, оскільки вважає, що йому повинні заплатити більше. Пояснив, що взагалі вважає, що відповідач повинен йому сплатити 7000,00 гривень враховуючи моральні збитки. На питання суду зазначив, що підписи, що стоять на копіях заяв про прийняття його на роботу та про його звільнення належать йому. Представник відповідача Шафорост Л.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення зазначивши, що відповідно до копій реєстраційних документів ТОВ «Стратон» не було утворено в ході реорганізації, об'єднання тощо, а було створено та зареєстровано с самого початку саме як ТОВ «Стратон», зазначила, що позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Стратон» 24.12.2013 року на підставі його заяви та звільнено 10.01.2014 року також на підставі його заяви. Вказала, що позивачу за відпрацьований час було нарахована заробітна платня в сумі 196,72 гривень, яка була депонована в зв'язку з нез'явленням позивача для отримання розрахунку. Посилаючись на вказані обставини, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача, копії заяви про прийняття на роботу та копії наказу № 20-К від 24.12.2013 року (а.с. 5-7; 13;14), [PERSON] прийнято на роботу до ТОВ «Стратон» на посаду касира з окладом згідно штатного розпису. Як вбачається з копії штатного розпису відповідача (а.с.15) оклад касира складає 1242,00 гривні. Згідно копії табелю робочого часу за грудень 2013 року та січень 2014 року (а.с. 17-21), а також відомості про нарахування заробітної плати, [PERSON] в грудні 2013 року нараховано до виплати 163,26 гривень, в січні 2014 року - 33,43 гривні. Відповідно до копій відомостей на виплату грошей та реєстру депонованої заробітної плати (а.с. 22-25) вказані грошові кошти були депоновані відповідачем в зв'язку з їх не отриманням позивачем, хоча на адресу останнього ТОВ «Стратон» направляло відповідного листа про необхідність отримання розрахунку (а.с.28,29), але, як пояснив позивач в судовому засіданні отримувати розрахунок він відмовився в зв'язку з тим, що не згоден із сумою нарахованої до виплати суми. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували обставини викладені в позовній заяві (позивачем не заявлялись клопотання про виклик свідків, про витребування доказів, не приведений розрахунок та його обґрунтовування стосовного того, що він вважає, що відповідач повинен йому заплатити 7000,00 гривень). Таким чином, судом не встановлено порушення прав позивача в боку відповідача, порушень трудового законодавства щодо нарахування та виплати заробітної плати (позивач сам, як він пояснив відмовився її отримувати), а відповідно у суду відсутні дані щодо завдання позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в зв'язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed