Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після померлого чоловіка, обґрунтовуючи вимоги зазначив, що вона як спадкоємець першої черги за законом позбавлений можливості оформити свої спадкові права відповідно до вимог законодавства у зв'язку з відмовою сина спадкодавця від оформлення свої спадкових прав на спадкове майно, а також те, що зазначена площа земельної ділянки - 2.18 га. в державному акті не відповідає фактичним промірам, що в дійсності становить 2.1797 га. В судове засідання представник позивача не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі зазначивши, що проти позову не заперечує. Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть та копією паспорта (а.с. 6, 15 ). Після померлого, [PERSON] відкрилася спадщина на -? частину земельної ділянки наданої для ведення товарного сільськогосподарського використання загальною площею - 2,18 га., що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого 01 серпня 2001 року Судіївською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 560 на праві спільної сумісної власності, на ім.»я [PERSON] (а.с.5) Також встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого 01 серпня 2001 року, Судіївською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 560 інша частина спірної земельної ділянки належить співвласнику - [PERSON] (а.с.7). З метою оформлення моїх спадкових прав, у встановлений законом термін, спадкоємиця [PERSON] звернулася до Полтавської районної нотаріальної контори. При ознайомленні з поданими спадкоємцем [PERSON] документами на спадкове майно, нотаріус їй роз'яснила, що з моменту смерті спадкодавця - [PERSON] до Полтавської районноїдержавної нотаріальної контори надійшли також надійшла заява від сина померлого - [PERSON]. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], є спадкоємця першої черги за законом після померлого спадкодавця [PERSON]. Згідно статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно статті 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно статті 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом також встановлено, що спадкоємиць за законом - [PERSON] не маючи бажання та наміру оформляти свої спадкові права на належну йому за закономчастину земельної ділянки на даний час пропустив строк на її прийняття, а тому нотаріус рекомендувалапозивачу для вирішення даного питання звернутися до суду з відповідною заявою. Іншої можливості оформити свої права на земельну ділянку, окрім як звернувшись до суду з відповідною заявою, у позивача немає. Окрім того,також встановлено, що при виготовленні технічної документації на спадкову земельну ділянку, після виїзду спеціаліста КП «Полтавський районний земельний кадастр» для встановлення меж земельної ділянки в натурі було виявлено, що загальна площа ділянки не відповідає фактичній, так як згідно державного акту загальна площа спірної земельної ділянки становить - 2,18 га, а відповідно до фактичних промірів - 2,1797 га., що також являється перешкодою для позивача у оформленні свої спадкових прав на дану земельну ділянку. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 10 Постанови Верховного суду України, від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю вих. або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 331 ч.2 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст..125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268, 1296 ЦК України, ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року,

Outcome: approved