Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У будинку зареєстрований відповідач. Договір найму житла він з ними не укладав. Відповідачі з липня 2014 року виїхали з будинку та не проживає у ньому. Відповідачі не заперечують проти продажу квартири і зняття з реєстрації їх місця проживання у квартирі, бо не планують повертатися у м. Бахмут Донецької області. Наявність реєстрації відповідачів в його квартири практично позбавляє його можливості використовувати дане приміщення для здійснення тих цілей, для чого була придбана квартира, а саме для особистого проживання і проживання членів його ї сім'ї. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. Належним чином повідомлений відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши письмові матеріали цивільної справи вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного: Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 18 грудня 1965 року (а.с.9) [PERSON] є власником домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с.11) відповідач прописаний за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 26 лютого 2018 року (а.с.12) [PERSON] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS], з 01 липня 2014 року по теперішній час. Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР член сім'ї наймача має такі ж права у тому числі - право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 1ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивач є власником будинку [ADDRESS], відповідач будинок звільнив добровільно та не проживають в ній з 2014 року. Наявність реєстрації у будинку відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє його права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає йому у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право відповідачів користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. За клопотанням позивача судові витрати суд залишає за ним. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК Української РСР, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved