Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 17393,42 доларів США, за договором банківського вкладу «Лояльний» у доларах США №006-07563-040215 від 04.02.2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.02.2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», було укладено договір банківського вкладу «Лояльний» у доларах США №006-07563-040215 строком по 06.03.2015року, з відсотковою ставкою 5,5 процентів річних, сума вкладу складає 17377 доларів США. Позивач свої зобов'язання за договором банківського вкладу виконав, та 04.02.2015 року вніс суму вкладу на вкладний рахунок №26301112957126. Відповідно п. 1.13 договору, 15.02.2015 року позивач звернутися до [PERSON] з заявою про дострокове повернення вкладу. 18.02.2015 року на рахунок позивача [PERSON] перерахував суму вкладу в розмірі 17376,54 доларів США на валютний рахунок, що був відкритий для обслуговування вкладу. 27.02.2015 року на цей же рахунок банком перераховано 16,43 доларів США нарахованих процентів. Не заважаючи на це, позивач не може з вини банку отримати власні кошти, оскільки не має доступу до власного рахунку, банк перестав обслуговувати рахунок позивача. Позивач у судове засідання не зявився, проте представником позивача адвокатом [PERSON]Ю подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечив. Відповідач участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, проте надав до суду заперечення у яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з зазначених підстав, зокрема, зазначено на запровадженні тимчасової адміністрації та частковій компенсації вкладу. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в тому числі і визнання таким у порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без здійснення фіксації судового процесу. Зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 04.02.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу «Лояльний» у доларах США №006-07563-040215, за умовами якого позивач розмістив у банку відповідача строковий вклад у розмірі 17377 доларів США, строком на 1 місяць, по 06.03.2015 року включно, під 5,5 % річних (а.с.4). У п.1.6 зазначеного договору передбачено, що Банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №26301112957126. За умовами до п.1.10 договору вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів №26204703491875, відкритий на ім'я вкладника в установі банку. З довідки тимчасової адміністрації банку б/н від 05.05.2015 року про наявність рахунків в АТ «Дельта Банк» (а.с.9) вбачається, що на імя позивача в банку відкрито три рахунки, зокрема рахунок №26204703491875 у валюті доларів США, на якому станом на 05.05.2015 року залишок коштів складає 17393,42 доларів США. Відповідно до виписки за операціями по картковому рахунку з 02.02.2015 року по 27.02.2015 року (а.с.8), баланс на кінець періоду (доступний залишок) складає 17393,92 доларів США. При цьому 18.02.2015 року відбулося повернення депозиту на підставі угоди 006-07563-040215 в розмірі 17376,54 доларів США та 27.02.2015 року відбулася виплата нарахованих процентів. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони /вкладника/ або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти до неї на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. [PERSON] не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатись грошовими коштами на власний розсуд (ст.1066 ЦК України). Таке ж застереження щодо обмеження прав клієнта або вкладника встановлено і ст.59 Закону України «Про банки та банківську діяльність». . Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене та з урахуванням змісту заперечень відповідача суд доходить висновку, що відповідачем зобов'язання за договором банківського вкладу виконані лише частково. За угодою сторін 18.02.2015 року відбулося повернення депозиту, проте позивач на момент звернення до суду був позбавлений можливості розпоряджатися власним коштами. Відповідно до змісту ст.526 та ст.1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитись ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти або проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але не надання можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 року та 03.09.2014 року по справах №6-140цс13 та №6-100цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З аналізу зазначених норм вважається, що повернення банківського вкладу має відбутись таким чином, щоб вкладник мав реальну можливість отримати вклад. Саме вкладник має право визначатись з тим, яким саме чином він буде розпоряджатись своїми коштами. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що у зв'язку з введенням з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 року, не можуть бути задоволені вимоги вкладників про примусове стягнення грошових коштів банку. Як вбачається з матеріалів справи, тимчасова адміністрація в банку була введена з 03.03.2015 року. За попереднім волевиявленням Позивача, за угодою сторін, 18.02.2015 року Відповідач перерахував суму депозиту на рахунок Позивача №26204703491875, що відкритий на його імя на підставі Договору №003-07563-0611114 від 06.11.2014 року на відкриття та обслуговування поточного рахунку (а.с.7). Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд погоджується з доводами позивача, що до початку запровадження тимчасової адміністрації договір банківського вкладу «Лояльний» у доларах США №006-07563-040215 був припинений, шляхом його дострокового виконання сторонами, а кошти позивача перебували на його рахунку, відкритого на підставі відповідного договору. Відповідно до п.1 ч.6 ст.36 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, щодо не здійснення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації, не поширюється на зобовязання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. За вказаних обставин, створення перешкод позивачу в користуванні власними коштами є неправомірним, оскільки після закінчення договору банківського вкладу кошти були перераховані на поточний рахунок №26204703491875, що відкритий та обслуговується на підставі Договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, №003-07563-061114 від 06.11.2014 року, що не підпадає під дію обмежень, повязаних з введенням тимчасової адміністрації. Разом з тим, позовні вимоги не можуть бути задоволенні в повному обсязі, оскільки, як вбачається з витягу з списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.38) позивачу 12.06.2015 року повернуто загалом 200\~000 грн. (двісті тисяч грн.) Вирішуючи питання про розмір грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача суд виходив з наступного. Як вбачається з довідки тимчасової адміністрації банку б/н від 05.05.2015 року про наявність рахунків в АТ «Дельта Банк» (а.с.9) на рахунку позивача №26204703491875 містився залишок коштів в розмірі 17393,42 доларів США. Відомості про те, що позивач давав вказівки на розпорядження коштами відсутні. 12.06.2015 року позивачу з суми, що була на його поточному рахунку повернуто 200\~000 грн., що на день повернення, відповідно до офіційного курсу НБУ (2102,7495) склало 9510,22 доларів США. Відповідно залишок, що підлягає поверненню складає 7883,2 доларів США (17393,42 - 9510,22). За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за договором банківського вкладу та договору банківського рахунку виконав в неповному обсязі, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону, що діяла на момент звернення до суду), звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь Держави пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial