Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», Національного банку України про визнання недійсним договору про передання в управління непроданих активів. Позов вмотивований тим, що наявне рішення суду про визнання недійсним кредитного договору №139/КВ/Ф-06 від 17.08.2006, а тому передача права вимоги за недійсним зобов'язанням є недійсною В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених підстав. В судовому засіданні представники відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», Національного банку України заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність позовних вимог. В судове засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.08.2006 між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк», було укладено кредитний договір № 139/кв/Ф-06. 05.09.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», в особі ліквідатора Раєвського К.Є. (далі - установник управління), товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (далі - управитель) та Національним банком України укладено договір № 31-/1 про передання в управління непроданих активів від 05.09.2013 (далі - договір). Відповідно до пункту 1.1 договору, установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (активи), а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (вигодонабувачі) за рахунок активів. Перелік активів наведено в додатку 1 до цього договору. Вигодонабувачами за договором є кредитори Установника управління, які на дату підписання договору внесені до Переліку (реєстру) вимог кредиторів Установника управління, та кредитори, вимоги яких виникли під час здійснення ліквідаційної процедури Установника управління та розрахунки з якими не проведенні. Пунктом 1.2 договору встановлено, що Управитель є довірчим власником отриманих в управління Активів. До Управителя не переходить право власності на Активи. Обмеження права довірчої власності Управителя встановлюється цим договором і законодавством України. У пункті 2.2 договору передбачені обов'язки Управителя, зокрема, здійснювати належне та ефективне управління Активами особисто та виключно в інтересах Вигодонабувачів, здійснювати погашення вимог Вигодонабувачів у черговості відповідно до переліку Вигодонабувачів, після завершення процедури управління Активами надати до Національного банку України аудиторський висновок про діяльність Управителя з управління Активами. Згідно з пунктом 2.4 Управитель має право, зокрема бути процесуальна v правонаступником Установника управління в справах, однією із сторін (учасників) яких Установник управління, а також правонаступником виконавчих проваджень, однією з сторін (учасників) яких є Установник управління. Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2010 № 19 з 21.01.2010 була відкликана банківська ліцензія у товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ініційована процедура його ліквідації. Згідно з ч. 20 ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» глави 13 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правлінь Національного банку України від 28.08.2001 № 369, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов'язана вжити заходів щодо з продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих актив. Передання таких активів здійснюється на підставі тристороннього договору, однією з сторін якого є Національний банк України. П. 2 ст. 316 ЦК України, передбачений особливий вид права власності - право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. У свою чергу, відповідно до статті 1029 ЦК України за договоре.' управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Істотні умови договору управління майном передбачені статтею 1035 ЦК України, а саме: перелік майна, що передається в управління, розмір і форма плати за управління майном. Статтею 1034 даного Кодексу встановлено, що вигоди від майна, що передане в управління, належать установникові управління. Установник управління може вказати, в договорі особу, яка має право набувати вигоди від майна, переданого в управління (вигодонабувача). Отже, із положень наведених норм вбачається, що управитель за договором управління діє виключно в інтересах установника управління. Наявність такого інтересу виключає відступлення права вимоги. Частинами 1, 2 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 даного Кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено цим договором або законе. Договір № 31-Л про передання в управління непроданих активів від 05.09.2013 за своєю правовою природою є договором управління майном. Із договору про передання в управління непроданих активів від 05.09.2013 не вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» відступило на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» права вимоги за кредитними договорами. Зазначений договір не містить відповідних умов, тоді як чинне законодавство передбачає відмінності інституту довірчої власності від відступлення права вимоги. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Слід зазначити, що з позову про визнання недійсним Договору про передавання в управління непроданих активів №31-Л, не вбачається, яким чином порушено право [PERSON] у зв'язку з укладенням оспорюваного договору. Крім наведеного слід зазначити, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано про те, що судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10, 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). П 7. Постанови передбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Також п. 8. Постанови наголошує про те, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Крім того, згідно статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що представником позивача не надано жодного доказу того, що договір № 31-/1 про передання в управління непроданих активів від 05.09.2013 укладений з порушенням положень чинного законодавства та є недійсними, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи без діяння відповідачів, а тому у задоволенні позовної заяви, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed