Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23 березня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON], був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 120 000 гривень, які відповідач зобовязався повернути в повному обсязі до 31 грудня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики, а також факту одержання грошових коштів, [PERSON] написав власноручно розписку про одержання суми позики в розмірі 120000 гривень. Оскільки [PERSON] своїх обовязків по договору не виконав, ухиляється від обовязків щодо повернення грошових коштів, у звязку з чим у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.17) в судове засідання 20 квітня 2017 року не зявився, згідно поданої заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.20). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.17 оборотна сторона), в судове засідання 20 квітня 2017 року не зявився, надавши письму заяву згідно прохала здійснювати розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.18,20). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 5 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 гривень, а отже договір позики на суму, що перевищує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 170 гривень, повинен укладатися в письмовій формі. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] 23 березня 2016 року отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 120000 гривень в строк до 31 грудня 2016 року (а.с.6). На час подання позову до суду та на час розгляду справи судом, відповідач не виконав свої зобовязання щодо повернення боргу, доказів такого виконання суду не надав. В той же час відповідачем суду не надано доказів існування між сторонами будь-яких інших правовідносин, крім правовідносин, що випливають з договору позики, а згідно ст.ст.10,27 ЦПК України відповідач повинен довести та надати суду докази на обґрунтування своїх заперечень. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Під час дослідження розписки від 23 березня 2016 року судом було встановлено, що такий письмовий документ має правову природу щодо підтвердження існування між сторонами правовідносин які виникають з договору позики, оскільки в тексті розписки зазначено про те, що [PERSON] отримав від позивача грошові кошти, а також міститься посилання на те, що він зобовязується повернути грошові кошти в строк до 31 грудня 2016 року. Висновок суду про наявність між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики узгоджується з правовою позицією ВСУ, яка викладена в постановах від 13 травня 2015 року у справі № 6-144цс15 та від 11 листопада 2015\~року у справі № 6-1967цс15, в яких ВСУ зазначив, що підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів в борг і містить умови про їх повернення. У звязку з ненаданням відповідачем доказів виконання ним обовязків щодо повернення суми позики в строк до 31 грудня 2016 року, позовні вимоги в частині стягнення отриманої позики в розмірі 120000 гривень, підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Таким чином, суд вважає, що у звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань щодо повернення отриманих у борг грошових коштів, є правові підстави для задоволення позову у повному обсязі зі стягнення суми боргу на користь позивача. Крім того, самостійною підставою для задоволення позову є його визнання відповідачем, а суд прийшов до висновку про існування правових підстав для задоволення позову. У звязку з задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст.206,218,525,599,610,625,626,628, 1046,1047,1048,1050 ЦК України,

Outcome: approved