Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.04.2011 в загальній сумі 20 954 грн. 54 коп. станом на 28.06.2021. Заборгованість складається з 16792,58 грн. - тіла кредиту, 4161,96 грн. - відсотків. Також позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2 270 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при укладенні договору з відповідачем сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України щодо договору приєднання. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив, що проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши відповідну заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 21000 грн. Таким чином, позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач в порушення договірних зобов`язань зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 20954 грн. 54 коп. станом на 28.06.2021. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з їх викликом. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій просив слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належно повідомлених учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач, яка згодом змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] 15.04.2011 підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду згідно якої визначено базову відсоткову ставку в 3% в місяць, а також комісійні та відповідальність у вигляді пені та штрафів (а.с. 31,32). Матеріали справи містять витяг з Умов та правил надання банківських послуг з відомостями про внесення змін, які не підписані відповідачем (а.с.33-58). З довідки про надання карток [PERSON] , складеної представником банку вбачається, що відповідачу видавалось 3 кредитні картки. Отже, кредитна картка неодноразово перевипускалась (а.с.30). Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) з якої вбачаються операції старту карткового рахунку, зміни кредитного ліміту. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі 500 грн., збільшувався до 21000 грн., а з 16.05.2019 кредитний ліміт анульований. (а.с. 29). Згідно з наданим банком розрахунком, викладеним в трьох документах за період з 15.04.2011 по 31.05.2015, за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 та за період з 01.07.2019 по 28.06.2021 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 20 954 грн. 54 коп., з яких: 16 792 грн. 55 коп. - тіло кредиту, 4 161 грн. 96 коп. - відсотки (а.с. 9-20). Згідно виписки за договором [PERSON] № б/н, складеної станом на 01.07.2021 за рахунками відповідача здійснювався рух коштів в період з 15.04.2011 по 01.11.2020 (а.с. 21-28). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами. В Заяві від 15.04.2011 року розмір кредитного ліміту не визначений, однак підписаною довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду визначена базова процентна ставка за кредитом -3% на місяць, комісійні та відповідальність за порушення зобов`язання. Разом з цим з розрахунку заборгованості, який розбито на три періоди вбачається, що відсоткова ставка змінювалась банком без відповідного погодження з відповідачем. З 30.09.2015 року розмір відсоткової ставки збільшено з 3% на місяць до 3,6 % на місяць. Матеріали справи не містять підтверджень погодження сторонами зміни розміру базової процентної ставки, ніж передбачено заявою від 15.04.2011. Роздруківка із сайту позивача на підтвердження зміни розміру базової відсоткової ставки не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій позивача. Суд вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», розміщені на сайті, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем. Суд, відповідно до статей 633, 634 ЦК України приходить до висновку, що відповідач приєднався лише до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений про що свідчить його особистий підпис в заяві та довідці, якою визначені окремі умови договору. Зазначений висновок суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Судом з розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 встановлено, що банком безпідставно, без згоди відповідача з 30.09.2015 збільшено базову процентну ставку з 3% у місяць до 3,6% на місяць у зв`язку з чим нарахування відсотків відбувалось у збільшеному не передбаченому договором розмірі (а.с.12). Нарахування відсотків у збільшеному не передбаченому договором розмірі здійснювалось і в подальшому у зв`язку з чим розмір заборгованості за відсотками станом на 28.06.2021 склав 4161 грн. 96 коп. Суд вважає, що банком неправомірно, безпідставно з 30.09.2015 нараховувались відсотки у не передбаченому договором розмірі, що призвело до штучного збільшення заборгованості відповідача як з тіла кредиту так і відсотків, як складової повної вартості кредиту. Враховуючи, що розрахунок коштів, які необхідно повернути відповідачу у зв`язку з отриманням кредиту визначається банком за допомогою його автоматизованої системи з урахуванням змінених в односторонньому порядку умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у розмірі 4 161 грн. 96 коп. не доведені, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з тіла кредиту, тобто суми фактично отриманих та не повернутих кредитних коштів, суд виходить з такого. Суд погоджується з доводами позовної заяви, що відповідач фактично використовував кредитні кошти банку, знімав готівку, здійснював розрахунки, тобто користувався карткою, що підтверджується випискою по рахунку відповідача. Картка перевипускалась. Разом з тим, виписка з рахунку відповідача не відображає реальної заборгованості відповідача, оскільки сформована з урахуванням автоматичного списання, нарахування банком відсотків, що суперечить умовам договору. Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість відповідача станом на 28.06.2021 за тілом кредиту визначена у сумі 16 792 грн. 58 коп. Судом також встановлено, що 16.05.2019 кредитний ліміт відповідача було анульовано, тобто відповідач з цього часу не мав можливості користуватись кредитними коштами. Відповідач лише мала можливість вносити кошти на погашення заборгованості розмір якої збільшувався і після анулювання кредитного ліміту за рахунок нарахування банком відсотків у збільшеному не передбаченому договором розмірі. За період з часу анулювання кредитного ліміту відповідача з 16.05.2019 відповідачем в погашення використаного кредиту було внесено 11 140 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості - графа «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості». Суд вважає, що заборгованість з тіла кредиту має бути зменшена на суму внесених відповідачем на його погашення коштів. Судом з розрахунку заборгованості також встановлено, що заборгованість відповідача збільшилась за рахунок кредитних коштів на загальну суму 7571,21 грн. із розрахунку: 724,92 грн. + 739,4 грн. + 707,2 грн. + 718,94 грн. +708,71 грн. + 678,1 грн. + 707,71 грн. + 673,47 грн. + 661,65 грн. + 610,81 грн. + 640,3 грн. = 7571,21. Банком фактично віднесено відсотки, розмір яких договором не передбачений, у заборгованість з тіла кредиту. Суд вважає, що заборгованість з тіла кредиту підлягає зменшенню на суму коштів несених на погашення заборгованості після анулювання кредитного ліміту 11 140 грн. та відсотків погашених за рахунок кредиту 7 571,21 грн., із розрахунку: 16792,58 - 11140 - 7571,21 = -1918,63 грн. Враховуючи, що при здійсненні судом розрахунків отримано від`ємне значення -1918,63 грн., суд вважає, що відповідачем [PERSON] позивачу повернуто фактично отримані та використані кредитні кошти, тому вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, відсутність домовленості сторін щодо збільшення розміру процентної ставки, а також повернення відповідачем фактично отриманих кредитних коштів суд відмовляє в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed