Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому органом досудового розслідування посилаючись на те, що бездіяльністю органу досудового розслівування йому заподіяно моральну шкоду. Позивач в судове засідання зявився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідає змісту позовних вимог. Представники відповідачів у судове засідання зявилися, заперечили щодо заявлених вимог. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що у провадженні органу досудового рослідування МВ УМВС України в Хмельницькій області знаходиться кримінальне провадження №12013240010002662 від 06 квітня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України за фактом надання неправдивих показань щодо позивача. Ухвалами слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду неодноразово встановлювалась бездіяльність досудового органу щодо рослідування зазначеного кримінального провадження. Так, відповідно до вимог ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вимогами ч.1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Крім цього, однією з вимогами ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Одним із випадків, відповідно до ч.2 зазначеного Закону, права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом є встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Відповідно до ч.5 ст.4 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З наведеного судом вбачається, що зазначеними нормами Закону не визначено та передбачено підстав для відшкодування шкоди заподіяної бездіяльністю органу досудового розслідування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд рахує, що позивачем не надано доказів щодо заподіяння моральної шкоди відповідачами, не наведено мотивів обгрунтування її розміру та не наведено підстав які призвели до заподіяння душевних страждань у зв'язку із бездіяністтю правоохороного органу та призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначених обставин також, не встановлено і судом. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed