Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», [PERSON], Державного підприємства «Антонов» про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, посилаючись на те, що 14.10.2014 року в м. Києві на перехресті вул. Туполєва - пров. Охтирський відбулась ДТП за участю автомобіля Kіа Cerato н.з. [NUMBER] та автомобіля ГАЗ 3302 н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «НОВА». На підставі заяви страхувальника страхове відшкодування було сплачено частково. Тому позивач просив суд стягнути: з ПрАТ «СК «НОВА» матеріальну шкоду в розмірі 50000 грн.; стягнути з ПрАТ «СК «НОВА» пеню у розмірі 9287 грн. 67 коп.; стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 17285 грн. 91 коп.; а також судові витрати з відповідачів пропорційно. В подальшому, представником позивача було змінено предмет позову, відповідно до якого просив стягнути з відповідача Державного підприємства «Антонов», як роботодавця винної у ДТП особи, матеріальні збитки за відновлення пошкодженого автомобіля Kіа Cerato н.з. [NUMBER] в сумі 48369,03 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 765,75 грн. Ухвалою суду від 14 червня 2016 року, позовні вимоги в частині вимог до ПрАТ «СК «НОВА» залишені без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд стягнути матеріальні збитки за відновлення пошкодженого автомобіля Kіа Cerato н.з. [NUMBER] в сумі 48369,03 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 765,75 грн. з Державного підприємства «Антонов». Окремо зазначив, що позовні вимоги до [PERSON] не підтримує. Представник відповідача Державне підприємство «Антонов» в останнє судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 14.10.2014 року близько 12 год. 30 хв. в м. Києві [PERSON], керуючи транспортним засобом ГАЗ 3302, на перехресті вул. Туполєва - пров. Охтирський скоїв ДТП внаслідок чого автомобіль Kіа Cerato н.з. [NUMBER], що належить Позивачу, зазнав механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб ГАЗ 3302 н.з. [NUMBER] на час скоєння ДТП належав Державному підприємству «Антонов», а водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Антонов», що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та не заперечувалося відповідачем Державним підприємством «Антонов». Цивільно-правова відповідальність [PERSON], в момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER], укладеного 27.08.2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» та Державним підприємством «Антонов». 14.10.2014 року Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 04.12.2014 року Позивач звернувся до Відповідача ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» було частково відшкодовано на користь Позивача страхове відшкодування у розмірі 15871,97 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 20.04.2015 року, 24.04.2015 року та 29.05.2015 року. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження №2015-05-06 вартість відновлювального ремонту автомобіля Kіа Cerato н.з. [NUMBER] становить 67285,91 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На підтвердження позовних вимог, позивачем було надано до суду акт виконаних робіт №78, складений 05.11.2015 року ФОП [PERSON], відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Kіа Cerato н.з. [NUMBER] склала 64241,00 грн. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Верховним Судом України у Листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. №6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Таким чином, суд вважає що позивачем доведений та обґрунтований розмір матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля у розмірі 64241,00 грн., про сплату яких в матеріалах справи міститься квитанція до прибуткового касового ордеру від 05.11.2016 року. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням заяви про внесення змін до предмету позову позивач просить суд залишити без розгляду позовні вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» і стягнути з Державного підприємства «Антонов» 48369,03 грн., що становить різницю між виплаченим ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» страховим відшкодуванням у розмірі 15871,97 грн. та розміром сплачених коштів за відновлювальний ремонт автомобіля Kіа Cerato н.з. [NUMBER] у сумі 64241,00 грн. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 20.01.2016 року Верховний Суд України, за результатами розгляду справи №6-2808цс15, ухвалив Постанову в якій зазначив наступні правові висновки: «За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В контексті цієї правової позиції Верховний Суд України зазначає про свободу права вибору потерпілого вимагати відшкодування шкоди за рахунок заподіювача шкоди чи страховика. Тобто, не ставиться у залежність від наявності у заподіювача шкоди застрахованої відповідальності обов'язок потерпілого подавати позов виключно до страховика заподіювача шкоди. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав». Отже, вищевказані положення ЦК України визначають, що особа, яка завдала шкоди майну зобов'язання відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому визначаються відповідно реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитками є витрати, які особа зазнала у зв'язку із пошкодженням речі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Отже, згідно з положеннями ЦК України на відповідача - Державне підприємство «Антонов» покладається відповідальність за відшкодування шкоди, завданої [PERSON] внаслідок заподіяння шкоди її автомобілю. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої ст. 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги встановлені обставини та докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з співвідповідача Державного підприємства «Антонов» на користь позивача у відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП в сумі 48369,03 грн. Статтею 88 ЦК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 765 грн. 75 коп. судового збору. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved