Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Україна молода», [PERSON], [PERSON] про захист ділової репутації, спростування поширеної недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди та стягнення суми сплачених судових зборів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 25 грудня 2014 року в мережі Інтернет (сторінка сайту http://www.umoloda.kiev.ua/number/2585/159/91123/) та у щоденній інформаційно - політичній газеті «Україна молода» у виданні № 193 була опублікована стаття під назвою «А тепер я покатаюсь! Розкрадання і фактичне знищення Харківського «Турбоатома» насамперед вигідне його конкуренту Росії. А прикривається Премєр міністром України?», в якій були викладені фактичні данні, які не відповідають дійсності, знижують престиж та підривають довіру до господарської діяльності підприємства. У вказаній статті її автор, посилаючись на слова [PERSON] зазначає фактичні данні, які не відповідають дійсності, а саме: «Іншими словами, наші журналісти, пишучи про корупцію на заводі, як зясувала Феміда, мали рацію на всі сто відсотків»; «Бо фінансові зловживання на підприємстві, як свідчать наші джерела, не припиняються! І, що найгірше, директор [PERSON], за його словами, вже знайшов підхід до нової влади»; «[PERSON] велів купувати авіаквитки на австрійський гірськолижний курорт. За заводський, ясна річ, рахунок.»; «коли слідчий мав намір висувати [PERSON] підозру про скоєння злочину.»; «пан директор продовжує фінансувати заводськими грішми структури, близькі до режиму Януковича, а також завзято нищити завод.»; «Ринкова вартість такої турбіни - «мільйонника» становить 157 млн. доларів Але пан [PERSON] вирішив їх продати чомусь по 90 мільйонів за кожну!»; «а як повязується необхідність суворої економії із новими придбаннями нерухомості для директора [PERSON]? Скажімо, його замок у Чехії за 41 млн. євро. Куплений «до колекції» - розкішного маєтку в німецькому курортному містечку для мільйонерів Баден-Бадені»; «Тим часом працівники заводу все більше переконуються, що [PERSON] працює на «чужу команду». Позивач вважає, що розповсюджена відповідачами вказана інформація, безпосередньо стосується позивача, є негативною та сповіщає обставини, які не відповідають дійсності та відверто спрямовані на приниження ділової репутації позивача, його честі і гідності як керівника юридичної особи в громадській думці з точки зору додержання ним в процесі управління підприємством законів України. Також, посилається на те, що внаслідок поширення даної недостовірної інформації йому було завдано значної моральної шкоди, оскільки політична газета «Україна молода» розповсюджується по всій Україні. Внаслідок оприлюднення даної недостовірної інформації заплямовано його чесне імя та, як наслідок, громадськість, ділові партнери та працівники підприємства, яким керує позивач, знаходяться в омані щодо морального обличчя позивача, чим йому спричиняються додаткові моральні страждання. Як наслідок, в результаті вказаних дій відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50000 гривень 00 копійок. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2015 року позов [PERSON] задоволено. Ухвалою Судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2016 року апеляційна скарга Приватного підприємства «Україна молода» відхилена, заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2015 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційна скарга приватного підприємства «Україна молода» задоволена частково, заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2015 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2016 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2017 року на підставі автоматизованого розподілу судової справи між суддями, прийнято цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до приватного підприємства «Україна молода», [PERSON], [PERSON] про захист честі гідності та ділової репутації, спростування поширеної недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 квітня 2017 року о 14 год. 00 хв. в приміщенні суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2018 року було задоволено клопотання позивача та призначено по справі судову семантико-текстуальну експертизу, яку доручено провести експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON], з направленням в розпорядження експерта матеріалів цивільної справи № 635/76/15-ц, вирішено провадження у цивільній справі 635/76/15-ц зупинити на час проведення експертизи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року провадження у справі поновлено у звязку з тим, що надійшло повідомлення ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON] разом з матеріалами цивільної справи № 635/76/15-ц про неможливість проведення даної експертизи, оскільки, клопотання про оплату не було задоволено, призначено судове засідання зі стадії, на якій його було зупинено на 28 лютого 2019 року о 10год. 00хв. 09 листопада 2017 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, автором якої є [PERSON], джерелом якої є [PERSON], розміщену (поширену) ПП «Україна молода» на своєму сайті в мережі Інтернет та в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні № 193 від 25.12.2014 у статті під назвою «А тепер я покатаюсь! Розкрадання і фактичне знищення харківського «Турбоатома» насамперед вигідне його конкуренту Росії. А прикривається Премєр міністром України?», в частині: «Бо фінансові зловживання на підприємстві, як свідчать наші джерела, не припиняються!», «[PERSON] велів купувати авіаквитки на австрійський гірськолижний курорт. За заводський, ясна річ, рахунок.», «пан директор продовжує фінансувати заводськими грішми структури, близькі до режиму Януковича, а також завзято нищити завод.», «Ринкова вартість такої турбіни-«мільйонника» становить 157 млн. доларів Але пан [PERSON] вирішив їх продати чомусь по 90 мільйонів за кожну!», «а як повязується необхідність суворої економії із новими придбаннями нерухомості для директора [PERSON]? Скажімо, його замок у Чехії за 41 млн. євро. Куплений «до колекції» - розкішного маєтку в німецькому курортному містечку для мільйонерів Баден-Бадені»; зобовязати відповідачів не пізніше десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати розповсюджену (опубліковану) ними 25.12.2014 недостовірну та негативну інформацію про позивача, яка міститься статті під назвою «А тепер я покатаюсь! Розкрадання і фактичне знищення харківського «Турбоатома» насамперед вигідне його конкуренту Росії. А прикривається Премєр міністром України?» на сайті www.umoloda.kiev.ua (на сторінці сайту - http://www.umoloda.kiev.ua/number/2585/159/91123/) та в щоденній інформаційно-політичній газеті «Україна молода» у виданні № 193 від 25.12.2014, шляхом розміщення на тому саме Інтренет-сайті та друкованому виданні (газеті) статті відповідного змісту під заголовком «спростування», зазначивши, що вище викладена інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, і стягнути з відповідачів суми сплачених судових витрат. На обґрунтування своїх доводів надав аудиторський звіт за результатами державного фінансового аудиту окремих господарських операцій ВАТ «Турбоатом» за період з 27.08.2014 по 31.12.2014 від 02.04.2015 № 18-20/1, виконаний Державною фіскальною службою України. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов, з урахуванням уточнень, задовольнити у повному обсязі, пояснили про обставини, викладені вище. Відповідач [PERSON] надав суду письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких зазначив, що інформація, викладена у газеті «Україна [PERSON]» № 193 відповідає реальним обставинам, які відбувалися на ВАТ «Турбоатом» з 2007 по 2016 роки, що ним було ініційовано проведення численних перевірок щодо законності здійснення управління підприємством його посадовими особами, в тому числі і керівника [PERSON], розпорядження майном та грошовими коштами, послався на внесення до ЄРДР кримінального провадження Генеральною прокуратурою України за фактами розкрадання, привласнення грошових коштів і майна підприємства посадовими особами та ухилення від сплати податків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не зявились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні підтвердження, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача ПП «Україна молода» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд повідомила, а саме про відсутність коштів на оплату витрат по відрядженню до м. Харкова, просила розглянути справу без участі представника відповідача, також, на адресу суду надала письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вважає його необґрунтованим, оскільки, позивач повинен довести недостовірність поширеної інформації та настання негативних наслідків від цього, що заявлена у позові інформація не була поширена, має оціночний характер та містить критику і власні судження певної особи, Конституцією України гарантується свобода думки та слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, що викладена у статті інформація становить частину публічної дискусії з питань, які становлять суспільний інтерес, позивач не навів доказів, що поширена інформація ганьбить його ділову репутацію і що він на момент подачі позовної заяви зазнав репутаційних втрат, які б виразилися у матеріальних збитках, натомість поширена інформація стала підставою для відкриття кримінального провадження, яке на сьогодні не тільки не закрите, але й активно розслідується. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За приписами ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року в мережі Інтернет (сторінка сайту http://www.umoloda.kiev.ua/number/2585/159/91123/) та у щоденній інформаційно - політичній газеті «Україна молода» у виданні № 193 була опублікована стаття під назвою «А тепер я покатаюсь! Розкрадання і фактичне знищення харківського «Турбоатома» насамперед вигідне його конкуренту Росії. А прикривається Премєр міністром України?», в якій були викладені фактичні данні, які не відповідають дійсності, знижують престиж та підривають довіру до господарської діяльності підприємства. У вказаній статті її автор, посилаючись на слова [PERSON] зазначає фактичні данні, які не відповідають дійсності, а саме: «Іншими словами, наші журналісти, пишучи про корупцію на заводі, як зясувала Феміда, мали рацію на всі сто відсотків»; «Бо фінансові зловживання на підприємстві, як свідчать наші джерела, не припиняються! І, що найгірше, директор [PERSON], за його словами, вже знайшов підхід до нової влади»; «[PERSON] велів купувати авіаквитки на австрійський гірськолижний курорт. За заводський, ясна річ, рахунок.»; « коли слідчий мав намір висувати [PERSON] підозру про скоєння злочину.»; «пан директор продовжує фінансувати заводськими грішми структури, близькі до режиму Януковича, а також завзято нищити завод.»; «Ринкова вартість такої турбіни-«мільйонника» становить 157 млн. доларів Але пан [PERSON] вирішив їх продати чомусь по 90 мільйонів за кожну!»; «а як повязується необхідність суворої економії із новими придбаннями нерухомості для директора [PERSON]? Скажімо, його замок у Чехії за 41 млн. євро. Куплений «до колекції» - розкішного маєтку в німецькому курортному містечку для мільйонерів Баден-Бадені»; «Тим часом працівники заводу все більше переконуються, що [PERSON] працює на «чужу команду». Також, судом було встановлено, що [PERSON] обіймає посаду генерального директора ВАТ «Турбоатом» починаючи з 24 квітня 2007 року по сьогоднішній день. Автором статті, розміщеної 25 грудня 2014 року у щоденній інформаційно політичній газеті «Україна молода» у виданні № 193 та в мережі Інтернет (сторінка сайту http://www.umoloda.kiev.ua/number/2585/159/91123/), під назвою «А тепер я покатаюсь! Розкрадання і фактичне знищення харківського «Турбоатома» насамперед вигідне його конкуренту Росії. А прикривається Премєр міністром України?» є [PERSON] (псевдонім [PERSON]). Розміщення зазначеної статті підтверджується наданою позивачем роздруківкою з мережі Інтернет. Публікація цієї статті не була повязана з журналістським розслідуванням, текст статті був написаний автором посилаючись на слова [PERSON] Як вбачається із тексту вищевказаної статі, інформація, яка у ній наведена безпосередньо стосується [PERSON], як генерального директора ВАТ «Турбоатом», має негативний характер, виражена у формі тверджень про факти, які в ній викладені. На підтвердження факту приниження ділової репутації позивача є надані останнім листи, які були отримані ВАТ «Турбоатом» від контрагентів підприємства - ПАТ ДІТЦ «Контакт» від 14 січня 2015 року № 3/1 та ТОВ «ВО «Оскар» від 16 грудня 2014 року № 1612, якими останні повідомили про відмову від виконання договірних зобов'язань у зв'язку з ознайомленням з текстом оспорюваної статті. Аудиторський звіт за результатами державного фінансового аудиту окремих господарських операцій ВАТ «Турбоатом» за період з 27.08.2014 по 31.12.2014 від 02.04.2015 № 18-20/1, виконаний Державною фіскальною службою України, містить висновок про забезпечення керівництвом підприємства предмету та цілей діяльності, визначених Статутом, щодо здійснення координації виробничої, планово-фінансової діяльності, розвитку матеріально-технічної бази структурних підрозділів, що входять до його складу, на достатньому рівні, пропозиції державних аудиторів враховані, що вплинуло на запобігання зайвого та необґрунтованого витрачання грошових коштів Товариства. З висновку експертного дослідження писемного мовлення від 27 липня 2015 року № 3836, виданого Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. [PERSON], вбачається факт негативної інформації, викладеної у вищезазначеній статті. Зокрема, зазначено, що дана інформація виражена як у формі тверджень про факти, так і в формі оцінних суджень, а також, у формі припущень. Відповідачами не надано заперечень проти вищезазначених обставин, крім того представник відповідача ПП «Україна молода» в своїх запереченнях не спростовує також вищевказані обставини. Зі змісту вищевказаної спірної статті вбачається, що джерелом викладеної в ній інформації є у тому числі колишній генеральний директор заводу [PERSON], вислови якого викладені в статті прямою мовою. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також, автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки, згідно зі статтею 21 Закону України «Про пресу» редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Враховуючи принцип свободи, думки і слова, вільного вираження своїх поглядів і переконань, закріплений статтею 34 Конституції України, виходячи з тексту статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тлумачень цієї статті Європейським Судом з прав людини, викладених в рішеннях «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1996 та «Українська прес-група проти України» від 29.03.2005, суд розмежовує оціночні судження та твердження про факти. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відносно свободи масової інформації на території України діє ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до ч. 1 якої кожна людина має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Разом з тим, у ч. 2 цієї статті Конвенції зазначено, що здійснення цих свобод, оскільки, воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для охорони здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому положення даної норми повинні тлумачитися у відповідності з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, що виражена і його рішеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, проте вона повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань так само, як і з питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (Рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 та рішення у справі «Українська прес-група проти України» від 29.03.2005). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного, особа, яка бере участь в обговоренні питань загального значення, маючи право на певний рівень перебільшення, провокацію чи навіть нестримних висловлювань, все ж таки не повинна переступати межі стосовно поваги до репутації та прав інших. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Аналіз поширеної відповідачами інформації в контексті загального змісту вказує на те, що інформація містить не лише оціночне субєктивне судження щодо діяльності позивача, а й твердження про чітко висловлені факти. При цьому, суд бере до уваги не окремі словесні конструкції, а певний сюжет в цілому, відомості в якому об'єднані загальною змістовною направленістю. За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенції) кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.\~\~ Разом з тим за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Згідно зі ст. 47-1 Закону України\~«Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 ст. 47-1 Закону України\~«Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також, висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст.\~277\~ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також, інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст.\~277\~ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Скасовуючи судові рішення суд касаційної інстанції виходив з того, що вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, що виконано судами не було. Отже, визначаючись з характером опублікованої в газеті «Україна [PERSON]» № 193 спірної статті, враховуючи висновок експерта писемного мовлення від 27 липня 2015 року № 3836, судом з'ясовано, що вислів «Бо фінансові зловживання на підприємстві, як свідчать наші джерела, не припиняються!» - є фактичним твердженням, негативною інформацією, яка може бути підтверджена або спростована, однак, не містить інформації щодо конкретних дій позивача. Фрази «[PERSON] велів купувати авіаквитки на австрійський гірськолижний курорт. За заводський, ясна річ, рахунок.» та «пан директор продовжує фінансувати заводськими грішми структури, близькі до режиму Януковича, а також завзято нищити завод.»- є фактуальними і містять твердження, які можуть бути підтверджені або спростовані, та інформацію, яка є безпідставною та принижує ділову репутацію генерального директора підприємства. Фраза у оспорюваній статті: «Ринкова вартість такої турбіни-«мільйонника» становить 157 млн. доларів Але пан [PERSON] вирішив їх продати чомусь по 90 мільйонів за кожну!», містить фактичне твердження про нанесення можливих збитків ВАТ «Турбоатом» якщо турбіна продана по ціні майже вдвічі дешевше, однак є припущенням автора та джерела інформації вислови [PERSON], а ця інформація є оціночним судженням і негативного ставлення щодо удаваних угод, укладених генеральним директором підприємства та є такою, що принижує його ділову репутацію. Фраза: «а як повязується необхідність суворої економії із новими придбаннями нерухомості для директора [PERSON]? Скажімо, його замок у Чехії за 41 млн. євро. Куплений «до колекції» - розкішного маєтку в німецькому курортному містечку для мільйонерів Баден-Бадені», - по суті твердженням про матеріальне благополуччя [PERSON], містить риторичне запитання з іронічним змістом, яке стосується оцінки діяльності конкретної особи і є оцінною, що передає негативне ставлення автора до позивача, і не є такою, що принижує честь та гідність. Слід зазначити, що відповідачі не надали жодного доказу того, що поширена інформація про директора підприємства [PERSON] є достовірною. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/11624/14-ц від 11.09.2015, залишеним без змін після перегляду в судах апеляційної та касаційної інстанцій встановлено, що ПП «Україна молода» поширює у своїх виданнях відносно керівників ВАТ «Турбоатом» недостовірну інформацію, таку, що не відповідає дійсності та принижує ділову репутацію. У сукупності наведеного, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що поширена відповідачами інформація щодо позивача у спірній статті частково не відповідає дійсності та є недостовірною, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, як в громадськості, так і в очах трудового колективу ВАТ «Турбоатом» і контрагентів, і не погоджується із доводами представника відповідача ПП «Україна молода», що оскаржувана стаття містить лише оціночні судження щодо діяльності керівництва ПАТ «Турбоатом» в розумінні положень Закону України «Про інформацію». \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~30\~Закону України\~«Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналогічне положення містив Закон України «Про інформацію» в редакції закону, що діяв на момент публікації статті. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків вважається юридична особа, у якій вона працює. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~37\~Закону України\~«Про друковані\~засоби масової\~інформації (пресу)\~в Україні»,\~громадяни,\~юридичні особи\~і державні\~органи,\~а також\~їх законні\~представники мають\~право вимагати\~від редакції\~друкованого засобу\~масової інформації\~опублікування ним\~спростування поширених\~про них\~відомостей,\~що не\~відповідають дійсності\~або принижують\~їх честь\~та гідність. Якщо\~редакція не\~має доказів\~того,\~що опубліковані\~нею відомості\~відповідають дійсності,\~вона зобов'язана\~на вимогу\~заявника опублікувати\~спростування їх\~у запланованому\~найближчому випуску\~друкованого засобу\~масової інформації\~або опублікувати\~його за\~власною ініціативою. Спростування повинно бути набране тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи, що відповідачем не надано доказів, що опубліковані ними відомості відповідають дійсності, порушене особисте немайнове право позивача підлягає захисту шляхом зобовязання ПП «Україна молода», [PERSON] та [PERSON], як автора статті, спростувати поширену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. \~ \~ \~ \~Разом з тим, виходячи з вимог ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», яка передбачає, що редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування та

Outcome: partial