Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди в розмірі 236600 грн., заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і суду, що полягає у незаконному притягненні його до кримінальної відповідності, незаконному обранні щодо нього міри запобіжного заходу. В судовому засіданні позивач, його представник доводи позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник прокуратури м. Києва заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Підтримав подані письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що пред'явлене позивачу обвинувачення за ч 2 ст. 263 КК України знайшло своє підтвердження та судовим вироком позивача було визнано винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначено покарання у виді штрафу. При цьому вина позивача у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінальної справи доказами: письмовими доказами, показами свідків, численними експертизами. Подальше закриття кримінальної справи за відсутністю в діях позивача складу злочину - наслідок різної оцінки судами доказів у справі та не свідчить про незаконність притягнення позивача до кримінальної відповідності. Прокуратура м. Києва при виконанні своїх обов'язків щодо забезпечення участі представника в судових засіданнях з перегляду судових рішень в апеляційному порядку будь-яких прав позивача не порушувало, будь-яких протиправних дій щодо позивача не вчиняло. Позивачем не вказано, якими протиправними діями або рішеннями саме прокуратури м. Києва йому завдано моральної шкоди. Позивачем невірно вказаний термін перебування під судом та слідством, оскільки кримінальну справу щодо нього закрито апеляційною інстанцією 25.02.2015 р. Зазначає, що слід критично відноситись до тверджень позивача, що він не мав змоги працювати «за гідну зарплатню», не зміг реалізувати та втілити у життя багато планів, не міг утримувати свою родину, допомагати батькам тощо, оскільки запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, що застосовувався до [PERSON], а також призначене йому судом покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., не передбачають обмежень у працевлаштуванні, реалізації та втілення у життя певних планів, в утриманні родини, допомоги батькам тощо. Позивач мав можливість працювати, у тому числі на постійній основі, утримувати свою родину, допомагати батькам тощо, тобто вести нормальний спосіб життя. Представник Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, в яких з посиланням на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачем в належний спосіб не доведено факт завдання йому шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, а наведений ним розрахунок морального відшкодування є необґрунтованим. Представник Головного управління Національної поліції у м. Києві, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві розслідувалась кримінальна справа № 01-20401, порушена 25.04.2012 відносно [PERSON] за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. 08.06.2012 органом досудового розслідування [PERSON] пред'явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 263 КК України. Запобіжний захід стосовно останнього обрано у вигляді підписки про невиїзд. 03.07.2012 року прокурором Голосіївського району міста Києва затверджено обвинувальний висновок по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, кримінальну справу направлено до Голосіївського районного суду м. Києва. Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 19.05.2014, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04.08.2014, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.01.2015 за результатами розгляду касаційної скарги захисника в інтересах засудженого [PERSON] ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04.08.2014 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.02.2015, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.09.2015, вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 19.05.2014 скасовано. Кримінальну справу закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 263 КК України. Звертаючись до суду з позовними вимогами до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, суду, Позивач посилався на те, що незаконними діями вказаних органів йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в незаконному притягненні його кримінальної відповідальності та застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Крім того, моральна шкода полягає у вимушеному порушенні його життєвого укладу, оскільки він вимушений був витрачати час на прибуття до органів досудового розслідування для участі у слідчих діях та багаторазові судові засідання у судах трьох інстанцій. Під час досудового слідства погіршилися відносини з сусідами, які почали його вважати людиною, яка має проблеми із законом та схильна до вчинення протиправних дій. Під час судового слідства він не мав змоги повноцінно працювати, отримувати гідну заробітну плату та утримувати свою родину, допомагати батькам, які є пенсіонерами. Необхідність періодичної явки до органів досудового слідства та суду унеможливило його працевлаштування на постійній основі, оскільки це роботодавців це не влаштовувало. Крім того, він неодноразово отримував відмови роботодавців після того як їм ставало відомо, що він перебуває під слідством. Внаслідок порушеної щодо нього кримінальної справи погіршилися відносини у сім'ї. Для нього, як до особи, ка протягом життя вела законний та порядний спосіб життя і вперше притягувалася до кримінальної відповідальності, досудове розслідування та судовий розгляд справи були важкі, морально вимотуючі. Незаконне засудження призвело до моральних страждань не тільки його, а й його батьків, зокрема матері, яка є пенсіонером органів внутрішніх справ і для якої був неприпустимим факт, що її чин є порушником закону. Весь час перебування під слідством та судом він перебував в стані емоційної напруги. За цей період погіршився стан його здоров'я, він втратив почуття душевної рівноваги. Через застосований до нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, багато з його планів він не зміг реалізувати та втілити в життя. Протягом тривалого часу був обмежений у своїх права та свободах, що негативно відобразилося на його душевному спокої та позбавило можливості вести нормальний спосіб життя. Після закриття кримінальної справи йому довелося докласти багато зусиль для організації повноцінного життя і відновлення нормальних життєвих зв'язків і планів, відносин з оточуючими людьми. Моральну шкоду, заподіяну незаконним перебуванням під слідством та судом в період з 25.04.2012 р. по 08.09.2015 р. (39 місяців 13 днів) позивач оцінює з урахуванням принципу розумності та справедливості, та мінімального розміру відшкодування згідно положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду» в 236600,00 грн. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 р. кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю за відсутністю в діянні складу злочину. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.02.2015 кримінальна справа відносно [PERSON], обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 263 КК України. Міру запобіжного заходу [PERSON] у виді підписки про невиїзд - скасовано. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди. Положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що стягнення відшкодування проводиться за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Одночасно, даним Законом не встановлено, що у випадку, якщо строк перебування під слідством чи судом включає в себе неповний місяць, вказані дні не враховуються при розрахунку відшкодування. З матеріалів справи достовірно встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 08.06.2012 р. (дата пред'явлення позивачу обвинувачення) по 25.02.2015 р. (дата закриття кримінальної справи), тобто 32 місяців та 17 днів, а в цілому 33 місяці. Таким чином доводи позовної заяви про те, що позивач перебував під слідством та судом протягом 39 місяців 13 днів 25.04.2012 р. по 08.09.2015 р. є безпідставними. Згідно доводів позивача в рамках виконання вироку органами виконавчої служби накладено арешт на належне позивачу майно та заборону його відчуження. Разом з тим, наданий позивачем на підтвердження вказаних обставин Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не свідчить беззаперечно, що арешт накладений в забезпечення виконання позивачем вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 19.05.2014. Згідно пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі на день розгляду справи 1450,00 грн. Оскільки Позивач перебував під слідством та судом в цілому 34 місяців, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, становить 47850,00 грн. (1450,00 грн. х 33 місяців). Однак, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З матеріалів справи вбачається, що досудове та судове слідство стосовно позивача тривало 32 місяців 17 днів, позивач був вимушений докладати зусиль для доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, приймати участь в процесуальних діях на стадії досудового розслідування та в судових засіданнях, що призвело до зміни його звичного укладу життя, неможливості нормально працювати через постійну зайнятість, негативно вплинуло на його сімейний стан та сталий уклад життя та свідчить про завдання останньому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Враховуючи тривалість та глибину моральних страждань, суд вважає, що розмір моральної шкоди у майже мінімальному розмірі не є справедливим по відношенню до позивача і вважає необхідним збільшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування за рахунок коштів державної бюджету України, до 75 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості, враховуючи обставини справи, в зв'язку з чим, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial