Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини. Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що з [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON] ) він перебував в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2017 року по 16.08.2019 року, актовий запис №105. Від шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Шлюб з відповідачкою виявився невдалим та нетривалим. В травні 2019 року вони остаточно припинили сумісне проживання, ведення спільного господарства та усі колишні сімейні стосунки. Донька залишилася проживати з відповідачкою. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16.07.2019 року шлюб розірваний. Рішення суду набрало законної сили 16.08.2019 року. Відповідачка після припинення сумісного проживання порушує його батьківські права по відношенню до дитини та намагається позбавити участі у вихованні та в спілкуванні з донькою. Неодноразово він намагався домовитися з відповідачкою про зустрічі з донькою в будь - який день та час на її розсуд з врахуванням режиму дитини, але не вдалося. У відповідачки з`явився інший чоловік, що ускладнило його участь в спілкуванні з дитиною та в її вихованні. Внаслідок того, що йому не вдалося домовитися з відповідачкою щодо днів та часів для зустрічей з донькою, він звернутися до Служби у справах дітей виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області. Після його звернення із заявою до Служби у справах дітей з питання усунення йому перешкод з боку відповідачки в спілкуванні та у вихованні дитини відповідач почала надавати йому можливість в спілкуванні з дитиною протягом нетривалого часу в межах однієї-двох годин двічі на тиждень. Після чого він написав заяву в Службу у справах дітей, в який зазначив, щоб вони не розглядали його заяву щодо встановлення графіку його участі в спілкуванні та вихованні дитини. Але після такого звернення до Служби у справах дітей відповідач знов почала чинити йому перешкоди його участі у спілкуванні та в вихованні дитини. Він сплачує відповідачці аліменти на утримання доньки. Окрім аліментів, він почав надавати відповідачці додаткові гроші, щоб вона не чинила йому перешкод в спілкуванні з донькою і його участі у вихованні дитини. Однак відповідач з кожним разом вимагала все більше грошових коштів, яких він не мав можливості їй надавати. Внаслідок чого вона знов почала чинити перешкоди його участі в спілкуванні з дитиною та в її вихованні. В зв`язку з чим він ще два рази звертався з заявами до Служби у справах дітей, в яких просив призначити йому конкретні дні та години його участі в спілкуванні з дитиною та його участі в вихованні доньки. Але до сих пір це питання не розглянуте органом опіки та піклування, оскільки відповідачка ігнорує виклики та не з`являється на засідання органу опіки та піклування. Внаслідок її неявки розгляд цього питання кожного разу переноситься на іншу дату. Таким чином, внаслідок постійного тривалого порушення відповідачкою його батьківських прав, він вже біля трьох місяців не має можливості спілкуватися з донькою та брати участь в її вихованні. Дитина не відвідує дитячий садочок, тому він не має можливості там спілкуватися з дитиною. Вважає, що відповідачка зловживає своїми батьківськими правами та використовує їх не в інтересах дитини, тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, уточнив та просив їх задовольнити з викладених в позовній заяві підстав та з урахуванням графіку, запропонованого відповідачем по справі. Відповідач в судовому засіданні просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, з урахуванням режиму життя дитини. Надала відзив на позовну заяву і посилається на те, що після припинення спільного проживання з позивачем, вона неодноразово йшла на поступки батьку дитини стосовно його зустрічей з [PERSON] . Однак, позивач не бажає враховувати режим [PERSON] і бажає зустрічей у зручний лише для нього час і домовлятися мирно з цього питання не хоче. Крім того, декілька разів вона була змушена обмежити спілкування [PERSON] з батьком, коли він приходив на зустріч до дитини з ознаками алкогольного сп`яніння, що на її думку є неприйнятним і шкодить розвитку дитини. На теперішній час [PERSON] має такий режим: 08:00год. прокидається; 09:00год. сніданок; 10:00-12:00год. прогулянка; 12:00год. обід; 13:30-17:00год. - післяобідній сон; 17:00-18:00год. полудень; 18:00-20:00год. прогулянка; 20:00год. вечеря; 22:00год. сон. Позивач кілька\~разів звертався\~до органу\~опіки та\~піклування з\~заявою про\~визначення днів\~для зустрічей\~з [PERSON] ,\~при цьому\~щоразу змінював\~бажаний час\~і дні\~для таких\~зустрічей.\~Висновком органу\~опіки та\~піклування Покровської\~міської ради,\~затвердженим рішенням\~виконкому Покровської\~міської ради\~№432\~від 28.10.2020р.\~було встановлено\~наступний порядок\~участі батька:\~щовівторка з\~11\~год.\~00\~хв.\~до 13\~год.\~00\~хв.,\~щочетверга з\~11\~год.\~00\~хв.\~до 13\~год.\~00\~хв.\~та щосуботи\~з 17\~год.\~00\~хв.\~до 19\~год.\~00\~хв.,\~а також\~дві години\~у державні\~свята та\~день народження\~дитини,\~сім днів\~в літній\~період для\~відпочинку та\~здоровлення щорічно. Такий\~графік не\~відповідає режиму\~життя [PERSON] .\~В позові\~позивач зазначає\~вже інші\~вимоги:\~шляхом надання\~права на\~вільне спілкування\~з дитиною\~за місцем\~його проживання\~або в\~інших місцях\~без присутності\~матері тричі\~на тиждень:\~щосереди з\~17:00\~до 19:00\~години,\~щосуботи з\~09:00\~до 15:00\~години та\~щонеділі з\~09:00\~до 15:00\~години,\~а також\~кожного року\~в день\~народження дитини\~з 16:00\~до 19:00\~години з\~можливістю відвідування\~громадських місць,\~місць і\~закладів приналежних\~до об`єктів\~громадського дозвілля\~дітей;\~у святкові\~дні протягом\~трьох годин\~з можливістю\~відвідування громадських\~місць,\~місць і\~закладів приналежних\~до об`єктів\~громадського дозвілля\~дітей;\~протягом семи\~календарних днів\~для щорічного\~спільного відпочинку. Бажаний позивачем графік також не відповідає режиму життя дитини. Вважає, що суд, вирішуючи даний спір, повинен врахувати, що дотримання режиму дня забезпечує якнайкращі інтереси дитини. Позивач виявляв бажання бачити [PERSON] нерегулярно, чіткий графік його участі у вихованні доньки ніколи не витримувався і будь-які домовленості з ним не дотримувались. [PERSON] на теперішній час не відвідує дитячий садок, коло її спілкування обмежене близькими родичами. Зустрічі з батьком мають мінливий, нерегулярний характер. Позивач не знає режиму життя дитини, її вподобань, смаків, звичок. Тому вважає, що встановлення днів для зустрічей без участі матері зашкодить [PERSON] . До того часу, поки не налагодиться тісний зв`язок між батьком та донькою, вважає недоцільним призначати зустрічі без її участі. Вона пропонує такі способи участі батька у вихованні [PERSON] : спілкування тричі на тиждень: щовівторка з 10:00 до 13:00 години, щочетверга з 10:00 до 13:00 години, щосуботи з 18:30 до 20:30 годин в її присутності, за постійним місцем проживання дитини з можливістю відвідування громадських місць, місць і закладів приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини; у святкові дні з 10:00 до 13:00 години у її присутності, з можливістю відвідування громадських місць, місць і закладів приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей, з урахуванням стану здоров`я дитини; протягом семи календарних днів для щорічного спільного відпочинку у літній період, за попереднім узгодженням з нею місця відпочинку, умов проживання і харчування, режиму дня, умов доїзду до місця відпочинку і повернення дитини за постійним місцем проживання. Крім того, пропонує необмежене спілкування у денний час доби засобами електронного зв`язку: телефоном та відеозв`язком. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти позову позивача не заперечувала, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Надала суду висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради № 432 від 28.10.2020 року, інформацію КП «ЦМЛ ПМР ДО» №2347 від 31.08.20202р., акт обстеження умов проживання позивача, висновок оцінки потреб сім`ї №205 від 14.09.2020р. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст.\~15,\~16\~\~ЦК України, за якими кожна\~\~особа\~\~має право на захист свого цивільного права у\~\~разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого\~\~особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту першого\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як встановлено в судовому засіданні, 07.07.2017 року між позивачем та відповідачкою Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний запис №105 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8). Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16.07.2019р. шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилася проживати разом з матір`ю відповідачкою по справі. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5-6\~ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~статті 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України\~передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2ст. 159\~СК України). В силу\~ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач, будучи батьком дитини [PERSON] прагне спілкування з нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області №432 від 28.10.2020 року, враховуючи позиції сторін, ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, наявність у позивача постійного місця роботи, відсутність інформації, яка б негативно характеризувала його, орган опіки та піклування встановив наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] , а саме: щовівторка з 11 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., щочетверга з 11 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. та щосуботи з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., а також дві години у державні свята та день народження дитини, сім днів в літній період для відпочинку та оздоровленню щорічно. Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] від 10.09.2020 року, для проживання та виховання дитини створено задовільні умови. Згідно інформації КП «ЦМЛ ПМР ДО» №2347 від 31.08.20202р., наданої на запит Служби у справах дітей виконкому Покровської міської ради, [PERSON] та [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають. На підставі викладеного, беручи до уваги вік малолітньої дитини, характеризуючи матеріали позивача, відсутність компрометуючої інформації стосовно неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно доньки, а також враховуючі запропоновані органом опіки та піклування і відповідачем спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, а саме визначити [PERSON] спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом надання права на вільне спілкування з нею за місцем проживання [PERSON] або в інших місцях без присутності матері дитини три рази на тиждень: щовівторка з 10.00 до 13.00 години, щочетверга з 10.00 до 13.00 години та щосуботи з 18.30 до 20.30 годин, а також кожного року в день народження дитини з 16.00 години до 19.00 години з можливістю відвідування громадських місць, місць і закладів приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей; у святкові дні протягом трьох годин з можливістю відвідування громадських місць, місць і закладів приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей; протягом семи календарних днів для щорічного спільного відпочинку. Суд вважає, що саме цей спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні з дитиною забезпечить їй рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також у достатній мірі реалізує право батька на виховання своєї дитини та спілкування з нею.

Outcome: partial