Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача шляхом зобовязання відповідача замінити прилад обліку електричної енергії. В позові зазначив, що 8 квітня 2014 року в житловому будинку № 1/48-А по вул. Килимовій/Новоросійській в м. Запоріжжі, який належить позивачеві, було проведено планову заміну приладу обліку електроенергії, внаслідок чого замість лічильника другого класу точності зі струмом 50-100 Ампер, що передбачений технічною документацією по житловому будинку і пунктом 4 договору № 552606139 від 19.06.2013 року про користування електричною енергією, встановлений лічильник першого класу точності зі струмом 5-120 Ампер. Встановлення лічильника цього класу є порушенням п. 4 згаданого договору між сторонами, оскільки певні характеристики приладу обліку є істотними умовами договору, а зміна умов договору в односторонньому порядку є неприпустимою і такою, що обмежує права споживача, оскільки відповідно до умов договору споживач повинен нести відповідальність за збереження саме того лічильника, який зазначений в договорі. Між тим в житлі позивача встановлений прилад обліку іншого класу. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Крім наведених в заяві доводів, зазначає, що зміна приладу обліку всупереч вимог договору відбулася без згоди споживача, а, встановлюючи цей лічильник без узгодження з позивачем, відповідач порушив правила цивільного законодавства про обовязковість умов договору і необхідність їхнього узгодження сторонами. У звязку з викладеним представник просит зобовязати відповідача відновити становище, яке існувало, тобто замінити наявний в будинку позивача електролічильник на той, який зазначений в пункті 4 договору між сторонами. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, заміна приладів обліку електроенергії здійснювалася відповідно до проекту, затвердженого наказом генерального директора «Запоріжжяобленерго», у звязку з технічним переоснащенням електричних мереж. Така заміна відбулася в сфері дії міських електричних мереж, в тому числі і тих, що обслуговують вул. Новоросійську, по якій розташоване житло позивача. Зазначена заміна не характеризується ані зміною тарифів, ані обсягом споживання електричної енергії. Електролічильники: той, який встановлений, і той, що обслуговував житло позивача до заміни, відрізняються один від одного лише окремими технічними характеристиками, разом з тим вони є лічильниками одного типу, хоча й різними візуально, проте однаковими функціонально. Більш того, хоча й за своїм функціональним призначенням новий лічильник і не відрізняється від старого, а лише більш вірно визначає кількість спожитої електроенергії, пунктами 10.8 і 10.9 договору між сторонами передбачено право енергопостачальника на вибір типу приладу обліку електроенергії. Модернізація, або технічне переоснащення електричних мереж, проводилась з метою зменшення втрат від транспортування електроенергії. За тих обставин, що у споживача немає скарг на неправильну роботу електролічильника, невірну фіксацію ним обсягу спожитої електрики, право споживача електричної енергії не порушено, тому підстав для задоволення позову, на думку представника відповідача, немає. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторонами укладений договір від 19.06.2013 року про користування електричною енергією № 552606139 (а. с. 3), пункт четвертий якого містить дані про розрахунковий прилад обліку, що відноситься до другого класу точності, розрахований на струм в 50-100 А, напругу в 380 В, відповідно до якого енергопостачальник бере на себе зобовязання надійно постачати споживачу електричну енергію у необхідних обсягах відповідно до потужності у 2,5 кВт. 8 квітня 2014 року сталася планова заміна приладу обліку нат прилад першого класу точності, розрахований на струм 5-120 А, напругу в 380 В (а. с. 4). За змістом ст. 714 ЦК за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закону регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, в якому споживачем є фізична особа, є публічним договором, тому суд знаходить за можливе при вирішенні спору застосовувати правила законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції відповідно до закону. Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, обєктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для зверненням особи за судовим захистом. В силу ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи позов на користь відповідача, суд виходить з того, що позивач не лише не довів порушення свого права, а навіть не зазначив, в чому полягає його порушення. На зазначений висновок суду не впливають твердження позивача і його представника про заміну лічильника електроенергії на той, що не передбачений договором, оскільки, за поясненнями представника відповідача, які підтверджені показаннями свідка [PERSON], старий лічильник замінений лічильником такого ж типу, який лише більш точно обчислює кількість спожитої електроенергії, без зміни встановленої договором про споживання електрики потужності і тарифів за спожиту електроенергію. За таких обставин доводи представника позивача про порушення права споживача вбачаються суду такими, що наповнені лише формальним змістом, так як новий лічильник за функціональним змістом повністю відповідає старому, що вже зазначено судом. Суд знаходить неспроможними твердження позивача, наведені в позові, про порушення його права встановленням лічильника першого класу точності замість лічильника другого класу точності, так як ці дії не лише не свідчать про порушення права споживача, а навпаки, виходячи з етимології іменника «точність», вказують на більш широкі можливості приладу обліку у фіксації спожитої електроенергії, що за умови технічної справності прибору обліку лише сприяє реалізації прав споживача повною мірою. Правомірність дій енергопостачальника з заміни приладу обліку електроенергії підтверджують як пояснення представника відповідача, узагальнений виклад яких навів суд, так і показання свідка [PERSON] про проведення модернізації електричних мереж по всій смузі енергокомунікацій в районі проживання позивача, а також наданими суду наказами про затвердження робочого проекту технічного переоснащення, про прийняття на баланс обєкту технічного переоснащення, про створення робочої технічної комісії (а. с. 40-44); право енергопостачальника на вибір типу приладу обліку електроенергії при проведенні планової та позапланової замін лічильників передбачено п. 10.8 договору між сторонами. Необхідність згоди споживача на заміну електролічильника за умови проведення планового технічного переоснащення хоча й не передбачена законом, проте і з показань свідка, який безпосередньо здійснював заміну приладу у позивача, про повне прийняття споживачем цих заходів, і з акту заміни приладу обліку (а. с. 4), що містить підпис [PERSON], випливає, що позивач не заперечував проти вчинення цих дій, тому суд не погоджується і з доводами представника позивача про відсутність згоди його довірителя, які (доводи) представник надала лише в дебатах. Необхідність в силу договору нести відповідальність за збереження певного приладу обліку і невідповідність цього приладу тому, що зазначений в договорі, суд також не оцінює як посягання на право споживача, оскільки за змістом договору (п. 9.3) на споживача покладено таку відповідальність за встановлений у законному порядку прилад обліку, а правомірність розміщення приладу обліку електроенергії в житлі позивача 8 квітня 2014 року підтверджується наведеними судом фактичними даними. При вирішенні спору суд відкидає і доводи про порушення істотних умов договору встановленням іншого приладу обліку, оскільки предметом договору між сторонами є зобовязання з постачання електричної енергії в необхідних позивачеві обсягах відповідно до встановленої в договорі потужності з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а пункт 4 договору, який, на думку позивача, є порушеним, лише містить технічні характеристики приладу обліку, що був наявний в приміщенні на час укладення договору. Таким чином, встановивши обставини справи і відповідні їм правовідносини, перевіривши їх наданими суду доказами, суд не може констатувати ознак порушення права позивача, що виключає ухвалення рішення на його користь.

Outcome: dismissed