Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що [INFO] у віці 76 років померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 7,7281 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, право власності на яку належало померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER]. У своїй заяві позивач вказав на те, що починаючи з 2010 року та по день її смерті він мешкав однією сім'єю разом із померлою. Вони разом вели спільне господарство та були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, та після її смерті саме позивач здійснив її поховання та усі витрати, пов'язані з похованням померлої він узяв на себе. На випадок своєї смерті, відносно належного їй майна, вона зробила розпорядження у вигляді заповіту, згідно з яким належну їй на праві приватної власності земельну ділянку в рівних частинах вона заповідала своїм дітям [PERSON] та [PERSON], які обидва є громадянами Росії та з 80-х років мешкають в місті Ровеньки Бєлгородської області. За часів її життя вони не їздили до неї в село Солідарне аби провідувати, а після її смерті не брали участі в похованні, бо достеменно знали, що її піклуванням та опікою, у тому числі її похованням займався позивач. Не маючи наміру приймати спадщину донька померлої та спадкоємиця за заповітом [PERSON] відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщини на користь свого брата, подавши нотаріально посвідчену заяву, а її брат відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, який мешкав, дбав та постійно піклувався про померлу, про що ним також було подано відповідну заяву до органів нотаріату. Вони й передали позивачу наявні у них документи, у тому числі ксерокопію державного акту на землю, бо оригінал за невідомих їм причин було загублено та повідомили йому, щоб він прийняв спадщину та здійснив переоформлення на своє ім'я. Отримавши документи від рідних дітей померлої, він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі йому, як вже тепер єдиному спадкоємцю, свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з приводу оформлення спадщини позивачу було відмовлено через пропущений ним строк для подачі заяви, відсутність доказів факту проживання однією сім'єю понад п'ять років та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, підтверджуючих належність цього майна спадкодавцеві. Унеможливлення реалізації спадкових справ і спонукало його, як єдиного та належного спадкоємця звернутися до суду з позовом, в якому позивач просить встановити факт спільного проживання із померлою понад п'ять років та визнати за ним право власності на спадкове майно. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали повністю. В судове засідання представник відповідача Солідарненської сільської ради Білокуракинського району не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надали заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 76 років в селі Солідарне Білокуракинського району Луганської області померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області було складено відповідний актовий запис за № 14 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Із дослідженої в судовому засіданні довідки виконкому Солідарненської сільської ради Білокуракинського району № 230 від 27.02.2018р. вбачається, що померла [PERSON] була зареєстрована й мешкала в селі Солідарне та на момент смерті разом із нею постійно проживав однією сім'єю понад п'ять років та вів спільне господарство позивач [PERSON], який доглядав за нею та здійснив її поховання (а.с.12). Із довідки депутата Солідарненської сільської ради Білокуракинського району № 275 від 28.03.2018р. (а.с.13) також вбачається, що позивач [PERSON] дійсно, починаючи з 2010 року по 30.11.2016 року мешкав разом із померлою [PERSON] однією сім'єю, з правами та обов'язками, в одному домоволодінні, вів спільне господарство, а після її смерті саме він здійснив її заховання та усі витрати, пов'язані з похованням взяв на себе. Із відомості з документації із землеустрою, що включена до державного фонду документації із землеустрою Відділу у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області № 31-12-0.18-131/162-18 від 28.02.2018р. вбачається, що померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого 24.03.2003р. за [NUMBER] належала земельна ділянка [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 7,7281 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області (а.с.15). Відповідно до заповіту від 02.07.2004р., нотаріально посвідченого секретарем Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та зареєстровано в реєстрі за № 174 померла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку в рівних частинах заповідала [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.28) та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.29) [PERSON] та [PERSON], спадкоємці за заповітом, є дітьми померлої, які обидва мешкають та є громадянами Росії. Із дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON], посвідченої нотаріусом Валуйського нотаріального округу Бєлгородської області, реєстровий №2-704 (а.с.19) та засвідченим нотаріально перекладом (а.с.20), вбачається що [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась на користь [PERSON], який відповідно до складеної ним заяви від 30.01.2018р., посвідченої нотаріусом Валуйського нотаріального округу Бєлгородської області, реєстровий №31/75-н/31-2018-1-170 (а.с.30) та засвідченим нотаріально перекладом (а.с.31-32), вбачається що [PERSON] від прийняття спадщини, після померлої [PERSON] відмовився на користь позивача [PERSON] Відповідно до заяви від 27.02.2018р., посвідченої секретарем Солідарненської сільської ради Білокуракинського району, реєстровий №9, позивач [PERSON], звернувся до органів нотаріату про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] (а.с.40). Із постанови виконуючого обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори вбачається, що позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено через пропущений шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, відсутність доказів факту проживання однією сім'єю понад п'ять років та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджували б належність цього майна спадкодавцю (а.с.8). Нотаріус, відмовляючи в оформленні спадкових прав позивачу, зазначив не тільки про пропуск строку для прийняття спадщини та відсутність доказів факту спільного проживання однією сім'єю з померлою понад п'ять років, а й про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судовому засіданні було встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 24.03.2003р. за [NUMBER] на ім'я померлої [INFO]. [PERSON] було втрачено. Таким чином, позивач при винесенні окремого рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в будь-якому разі позбавлений можливості оформити свої спадкові права нотаріально. У зв'язку з чим, суд вважає можливим, визнавши причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визнати право власності на спадкове майно за позивачем. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved