Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, просив визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визначити додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] для подання заяви до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] в Німеччині у м. Франкфурт (на Одері). До від'їзду до Німеччини мати проживала з позивачем за адресою: [ADDRESS], а в подальшому з братом за адресою: [ADDRESS]. Позивач відзначив, що свідоцтво про смерть матері отримав тільки в лютому 2014 року. Таким чином прострочив строк для подання заяви про отримання спадщини. Крім того, він є чорнобильцем (1 категорія), перебував у лікарні та був виписаний лише 26.05.2014. При зверненні до державного нотаріуса Дев'ятої КДНК із заявою про отримання спадщини, отримав відмову у зв'язку з пропуском строку для її прийняття. Позивач в судове засідання позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, виходячи з підстав та обставин наведених у позовній заяві. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 102 роки у м. Франкфурт (на Одері), що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано бюро ЗАГС м. Франкфурт (на Одері) Федеративної Республіки Німеччина. При зверненні до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] його матері, [PERSON], про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.04.2014. Частиною 2 ст.1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Наслідки пропущення цього строку передбачені у ст.1272 ЦК України, відповідно до ч. 3 якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач звертаючись до суду зазначає, що він є сином померлої, однак додані до матеріалів справи документи не дають можливості встановити вищевикладене. Відповідно до свідоцтва про смерть Бюро ЗАГС м. Франкфурт (на Одері), номер у реєстрі: S924/2010, померла особа - [PERSON] (а.с.7). Однак згідно свідоцтва про народження [PERSON], виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №46, його мати - [PERSON] (а.с.10). Заяв про збільшення позовних вимог від позивача до суду не надходило, тому суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, не розглядаючи наявності обставин, що об'єктивно та істотно ускладнювали або ні, вчинення позивачем дій, спрямованих на подання заяви про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про не можливість задоволення позовних вимог, виходячи з того, що позивач не довів наявності родинних стосунків між ним та померлою особою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не підтверджені родинні стосунки між ним та його померлою матір'ю, у зв'язку з відсутність правових підстав вважати, що [PERSON], яка померла та [PERSON], яка народила [PERSON] є одна і та ж особа. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed