Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради в якому з урахуванням зміни підстав та предмету позову просив суд: встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] [INFO] з серпня 2011 року по [INFO] року, визначити додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, визнати право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] з 1979 року проживав за адресою: [ADDRESS], оскільки в нього не було дружини, дітей або інших родичів та останній потребував стороннього догляду та допомоги, він з 2010 року почав надавати йому допомогу. В зв'язку з похилим віком стан [PERSON] погіршувався і потребував частішого догляду та допомоги, тому в серпні 2011 року він переїхав до [PERSON] та став постійно з ним проживати разом за адресою: [ADDRESS]. З цього часу він здійснював постійний догляд за [PERSON], як за членом сім'ї, допомагав йому у побуті, купував ліки, продукти харчування та одяг, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Після смерті [PERSON] він здійснив його поховання. Таким чином з серпня 2011 року по день смерті [PERSON], тобто по [INFO] року вони проживали однією родиною, однак даний факт ним може бути встановлений лише на підставі рішення суду. Оскільки він єдиний спадкоємець, після смерті [PERSON] він має право на отримання спадщини, після смерті останнього, в зв'язку з чим вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Крім того, оскільки вони з [PERSON] були зареєстровані за різними адресами ним був пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився надав письмову заяву с проханням розглядати справу за його відсутності. Ухвалою суду від 20.03.2018 року позову заяву було залишено без руху та позивачу надано час для усунення зазначених недоліків. Ухвалою суду від 04.04.2018 року відкрито провадження у справі. 10.05.2018 року позивачем подано заяву про зміну про предмет та підстави позову. Ухвалою суду від 25.05.2018 року справу призначено до судового розгляду. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 3-98-123461 від 14.05.1998 року виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду зазначено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Свідоцтво видано на підставі розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду № 21798 від 14.05.1998 року. Згідно довідки про склад сім'ї наймача № 3937 від 26.03.1998 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований та проживає з 28.11.1979 року [PERSON]. Згідно роз'яснення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] № 1-16/11 від 18.01.2018 року, вбачається, що ним розглянуто звернення [PERSON] щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого [INFO] року [PERSON] [INFO]. Оскільки [PERSON] у встановлений законом строк не було подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та на момент смерті [PERSON] вони за однією адресою зареєстровані не були, то позивачу було роз'яснено право на звернення до суду з позовом. Згідно наданих позивачем накладних № 258 від 13.01.2014 року та № 35 від 18.06.2015 року позивач здійснював поточний ремонт у спірній квартирі, ним придбавались будівельні матеріали та сантехнічне обладнання. Адреса доставки зазначена в накладних: [ADDRESS]. [PERSON] здійснив поховання [PERSON] про що надано квитанцію про придбання ритуальних атрибутів. Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім'єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя ( ч. 2 ст.21 СК України). При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України « Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] проживав разом з ним з серпня 2011 року по 201.2.2016 року за адресою: [ADDRESS]. Оскільки судом встановлено факт спільного проживання зі спадкоємцем на день відкриття спадщини, то вимога позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає, оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена. Спадкування є перехід прав і обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до особи, яка прийняла спадщину (спадкоємця). Оскільки позивач прийняв спадщину, не відмовився від неї, він набула право власності на спадкове майно, проте його право власності на спадкове майно не визнається, тому він правомірно звернувся до суду із вказаним позовом. Враховуючи викладене за позивачем необхідно визнати право власності на спадкове майно в порядку ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі вищевикладеного суд вважає, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: partial