Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного казначейства України, Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський роти №2 батальйону УПП у Полтавській області Клочан Дмитро Михайлович, в якому просить стягнути з держави Україна через ДКСУ за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 34000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади - Департаменту патрульної поліції. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 27.05.2018 поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області Клочан Д.М. виніс постанову про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді 340 грн. 02.08.2018 рішенням Хорольського районного суду Полтавської області у справі №548/1047/18 визнано дії поліцейського роти №2 батальйону УПП в Полтавській області Клочана Д.М. щодо винесення зазначеної постанови про адміністративне правопорушення протиправними та скасовано вказану постанову, провадження у справі закрито. Позивач вважає, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності було принижено його честь та гідність, порушено нормальний стан речей та зв`язків у житті, невиправдане втручання в охоронювані законом права завдало йому моральної шкоди. Незаконні дії поліцейського образили та поставили під сумнів порядність та добре ім`я відповідача, сприяли створенню негативної психологічної установки щодо нього. З часу винесення незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивач зазнав значних моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, приниження честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. На думку позивача, враховуючи характер, обсяг та глибину його моральних страждань, їх тривалість, ступінь зниження репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану, на підставі ст.ст. 16, 174, 1166, 1167, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), позивачу має бути відшкодовано 34000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22.03.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного казначейства України, Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський роти №2 батальйону УПП у Полтавській області Клочан Дмитро Михайлович про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням органу державної влади, передано до Печерського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 23.04.2019, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.05.2018 поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області Клочан Д.М. виніс постанову серії НК № 757784 відносно [PERSON] про притягнення до адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 грн. 02.08.2018 рішенням Хорольського районного суду Полтавської області у справі №548/1047/18 визнано дії поліцейського роти №2 батальйону УПП в Полтавській області Клочана Д.М. щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 757784 від 27.05.2018 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП протиправними, скасовано зазначену постанову, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю події і складу правопорушення. У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області Клочан Д.М. при винесенні зазначеної постанови не навів доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, не вказав мотивів відхилення інших доказів, на які посилався позивач. Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у цьому випадку порушує права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 121 КУпАП. При винесенні цієї постанови посадова особа патрульної поліції в м. Києві припустилась порушень порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Судом не встановлено в діях позивача наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. З метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на ст.ст. 16, 174, 1166, 1167, 1174 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду, завдану незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції. У ст.ст. 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 23 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію»). Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Частиною 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до п. 2 ч. 1 Закону № 266/94-ВР, у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої, зокрема, внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Дії поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Клочан Д.М. щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 27.05.2018 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, які визнано протиправними рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 02.08.2018, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Частиною 4 статті 263 ЦПК України, передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду висловив висновок про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Також, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не врахували, що дії працівників УПП м. Харкова щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. У постанові від 08.04.2020 року у справі № 686/16847/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив таке: встановивши, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно (постановою суду встановлено незаконність дій працівника патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та скасовано постанову інспектора роти), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність спричиненої [PERSON] незаконними діями працівника патрульної поліції моральної шкоди, проте при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених позивачу моральних (душевних) страждань, які мали прояв у тривозі та занепокоєнні, відчутті несправедливості стосовно нього, невизначеності, негативних почуттях, зокрема, обуренні через безпідставність звинувачень, власної безправності та приниженні, розчаруванні у діяльності органів патрульної поліції як органів, покликаних сприяти правопорядку в країні, необхідності докладати зусилля, спрямовані на захист своїх прав і свобод. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку позивача, для відновлення нормального психологічного стану йому має бути відшкодовано 34000 грн. моральної шкоди. Незаконні дії поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності безумовно призвели його до нервової напруги та необхідності докладати зусилля, спрямовані на захист своїх прав і свобод. Разом з тим, виходячи з обставин цієї справи, позивачем не доведено істотних змін у звичайному способі життя, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зниження престижу, ділової репутації, та не надано доказів відповідно до положень ст.ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження заявленого розміру завданої моральної шкоди, які б вказували на спричинення останньому значних моральних страждань, настання інших негативних подій, явищ та переживань. Таким чином, суд вважає, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди (34000 грн.) є завищеним, оскільки не відповідає завданим йому моральним стражданням. Відтак, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 2000 грн., що буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань. Враховуючи, що позивач не мотивував завдання йому моральної шкоди в розмірі 34000 грн., в решті заявлених позовних вимог слід відмовити, оскільки за рахунок відшкодування моральної шкоди особа не має отримувати необґрунтований дохід та зловживати правом на відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи викладене, з Державного казначейства України слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial