Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист права власності, усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що з 07.11.2011 року відповідач [PERSON] та з 17.11.2011 року [PERSON] в 1/2 частині спірного будинку з господарськими будівлями №32, що складає квартиру №1 по вулиці Романенка в м. Малині Житомирської області не мешкають, а лише зареєстровані за зазначеною адресою. Оскільки позивач являється власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2014 року, просить захистити її право власності та усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. \~ Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити відповідно до обставин, зазначених у позовній заяві. \~ Відповідачі до суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги визнали повністю, не заперечили щодо їх задоволення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2014 року позивач, [PERSON], після смерті своєї дочки, [PERSON], набула права власності на 1/2 частину житлового будинку № 32 ,що складає квартиру №1 по вулиці Романенка в м. Малин Житомирської області. За цією ж адресою, відповідно до записів будинкової книги та відміток в паспорті щодо реєстрації місця проживання, зареєстроване місце проживання відповідачів, які є внуками позивача. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки депутата Малинської міської ради № 8 від 05.11.2015 року слідує, що відповідачі з моменту їх реєстрації, а саме: з 07.11.2011 року [PERSON] та з 17.11.2011 року [PERSON] в 1/2 частині житлового будинку №32, що складає квартиру №1 по вулиці Романенка в м. Малині Житомирської області не проживають, оскільки відповідно до наданих заяв [PERSON] фактично проживає в [INFO], а [PERSON]- в [ADDRESS]. Позивач реалізував своє право на захист власного майна, а відповідачі мають похідне право користування житлом від наявності такого права у особи, членом сім'ї якого він був. Із припиненням такого права, втратилось і його право на користування житлом. Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Відповідачі не надали суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірному будинку, чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Визнання позову відповідачами в порядку вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України не суперечить правам та інтересам третіх осіб.

Outcome: approved