Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з позовом про визнання частини правочину недійсним та застосування наслідків недійсності частини правочину, у подальшому уточнивши свої позовні вимоги\~\~ та остаточно прохавши суд встановити нікчемність додаткової угоди\~ від 18.02.2008 року\~ до Договору про спільну діяльність на реконструкцію та перебудову житлового будинку б/н від 14.08.2007 року., вказуючи, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про спільну діяльність на реконструкцію та перебудову житлового будинку від 14.08.2007 . Надалі, у 2008 році між сторонами\~ Договору було укладено Додаткову угоду , якою фактично розподілялися результати спільної діяльності за Договором від 14.08.2007. Надалі відповідачем було змінено текст Додаткової угоди та підроблено підпис позивача. Враховуючи викладене просить визнати вказану Додатково угоду нікчемною. У\~ судове засідання зявився представник позивача, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON]\~ та його представник\~ заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини , викладені у своїх письмових запереченнях. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи, не зявилася до суду, про причини неявки не повідомила. Вивчивши письмові мтаеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про спільну діяльність на реконструкцію та перебудову житлового будинку від 14.08.2007 року. Предметом вказаного Договору була спільна діяльність сторін щодо реконструкції та перебудови для подальшої експлуатації житлового будинку, який розташований за адресою: м.Харків, вул.Ярославська, 13/18. 18.02.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору про спільну діяльність на реконструкцію та перебудову житлового будинку, якою усі права та обовязки [PERSON] як сторони за Договором від 14.08.2007 року переходили до його матері [PERSON], а також п. 2.3 Договору викладався у зміненій редакції із вказанням фактичного розподілу реконструйованих (надбудованих та прибудованих) площ житлового будинку №13/18 по вул.Ярославській у м.Харкові між сторонами Договору. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що підпис від імені позивача [PERSON] на вказаній Додатковій угоді від 18.02.2008 року до Договору про спільну діяльність на реконструкцію та перебудову житлового будинку від 14.08.2007 року виконаний не позивачем. Вказані факти підтверджуються Висновком експертного почеркознавчого дослідження\~ Українського центру судових експертиз №2-30/08 від 30.08.2016 року, де вказано, що підпис від імені [PERSON], зображення якого міститься в рядку «_______([PERSON]О.)» в електрофотографічній копії Додаткової угоди від 18.02.2008р. виконаний не [PERSON]. Чинним законодавством встановлені загальні вимоги щодо чинності будь-якого правочину, зокрема, це форма, встановлена законом (ч.4 ст.203 ЦК), а також відповідність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК). Аналіз змісту цих норм дозволяє визначити сукупність умов чинності правочину: досягнення згоди щодо істотних умов договору, що відповідає внутрішній волі сторін, та те, що сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі. Зокрема, ч.2 ст.207 ЦК України зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, законом встановлені імперативні вимоги щодо необхідності підписання правочину його стороною, недотримання яких тягне за собою недійсність правочину в силу закону. Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Водночас, ч.2 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину встановлена законом, він є нікчемним. Суд прийняв до уваги доводи сторони відповідача щодо необхідності відмови у задоволення позовних вимог про встановлення нікчемності Додаткової угоди зважаючи на відсутність оригіналу вказаного документу, однак критично ставиться до вказаних доводів, адже ні самим Відповідачем, ні його представником не заперечується сам зміст та достовірність Додаткової угоди від 18.02.2008 року, а відсутність оригіналу документа не впливає на визначену законом можливість встановлення нікчемності правочину, та не впливає на висновки суду в цій частині. Оцінюючи доводи представника позивача щодо необхідності нотаріального посвідчення Додаткової угоди від 18.02.2008 року, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Таким чином, судом встановлено, що спільна діяльність Позивача та Відповідача за Договором від 14.08.2007 року є діяльністю простого товариства. Так, за ч.1 ст.1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Відповідно до правової\~ позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-104цс13, для майнових вкладів учасників договору, а також майна, яке буде створене (придбане) внаслідок їхньої спільної діяльності, встановлюється правовий режим спільної часткової власності. Поділ майна, що є у спільній частковій власності учасників простого товариства, і спільних прав вимоги, які виникли в них, здійснюється в порядку, установленому ЦК України. Судом встановлено, що Додатковою угодою від 18.02.2008 року, зокрема, фактично розподілялися результати спільної діяльності площа житлових та нежитлових приміщень Обєкту, які надбудовуються та прибудовуються до будинку №13/18 по вулиці Ярославська у м.Харків за Договором від 14.08.2007 року між Позивачем та Відповідачем, які є їхньою спільної частковою власністю. Пунктом 2.3 Договору про спільну діяльність на реконструкцію та перебудову житлового будинку від 14.08.2007 року було встановлено, що після завершення реконструкції та перебудови обєкта (житлового будинку №13/18 по вул.Ярославській у місті Харкові), сторони домовилися про розподіл площ Обєкта у наступному порядку: кожна із сторін має право на отримання 50% площ відповідної категорії житлових та нежитлових приміщень обєкта, які прибудовуються та надбудовуються. При цьому вказаним Договором не відбувався остаточний розподіл результатів спільної діяльності сторін, а визначалося лише право кожної на отримання 50% від всіх реконструйованих площ. Судом встановлено, що саме Додатковою угодою від 18.02.2008 року фактично розподілилося нерухоме майно, яке було створене у результаті спільної діяльності позивача та відповідача на підставі Договору від 14.08.2007 року (надбудовані та прибудовані площі до житлового будинку №13/18 по вул.Ярославській у м.Харкові), яке знаходилося у спільній частковій власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Відповідно до положень ч.3 ст.367 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У судовому засіданні 01.02.2018 року встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що нотаріальне посвідчення вказаної Додаткової угоди не відбувалося. Так, згідно ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначена норма підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постановах ВСУ від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс16) та від 19 жовтня 2016 року (справа №6-1551цс16), та згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування всіма судами України. Виходячи із правового аналізу вищевказаних норм у сукупності, судом вбачається, що вказана Додаткова угода від 18.02.2008 року до Договору про спільну діяльність від 14.08.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, є нікчемною через недодержання вимог закону щодо її форми згідно ст.203 ЦК України та нотаріального посвідчення згідно ст.367 ЦК України. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ №9 від №8 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору (підтверджується правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 02 березня 2016 року по справі № 6-308цс16). Звернутися з\~ вимогою\~ про встановлення нікчемності правочину позивач вправі,\~ якщо є спір про наявність або відсутність\~ такого факту. Звернення окремо з такою\~ вимогою,\~ без\~ застосування наслідків недійсності правочину, є правом позивача, тому у випадку пред'явлення такого факту вона підлягає розгляду, власне кажучи, з констатацією в\~ резолютивній\~ части ні\~ рішення\~ факту\~ нікчемності правочину, або відмови в цьому. (Узагальнення ВСУ від 24.11.2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). З огляду на наведені правові норми суд приходить до висновку щодо необхідності встановлення у судовому порядку нікчемності Додаткової угоди від 18.02.2008 року до Договору про спільну діяльність на реконструкцію та перебудову житлового будинку б/н від 14.08.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved