Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за борговою розпискою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.2018 року [PERSON] позичив в останньої грошові кошти у розмірі 1800 доларів США, які, згідно написаної ним власноруч розписки, зобов`язався повернути у цій же іноземній валюті \~до 05 вересня 2018 року.\~Однак, незважаючи на неодноразові звернення [PERSON] до [PERSON] свої зобов`язання за розпискою, в повному обсязі\~такий не виконав, вказані грошові кошти ним повернуті не були. Вимоги [PERSON] по поверненню [PERSON] суми боргу останнім на даний час повністю ігноруються. Ухвалою від 31.05.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 465/2624/19. Ухвалою від 20.11.2019 р. закінчено підготовче провадження та призначено матеріали справи до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився. Представником позивача адвокатом Сторонським І.О. на адресу суду скеровано заяву, в якій представник позивача позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, а тому, у відповідності до вимог ст.ст. 280,\~281 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України,\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.2\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 21.07. 2018 року [PERSON] позичив в [PERSON] грошові кошти у розмірі 1800 доларів США, які згідно написаної ним власноруч розписки, зобов`язався повернути у цій же іноземній валюті \~до 05 вересня 2018 року. Однак свої зобов`язання за розпискою [PERSON] перед [PERSON] не виконав, а грошові кошти ним повернуті не були. За вимогами\~ст. 1046 Цивільного кодексу України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України,\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370 -1\~ЦПК України, згідно норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України,\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами\~ст. 526 Цивільного кодексу України,\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно із ч. 2\~ст. 526 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог\~статті 192 ЦК України,\~гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом\~статті 524 ЦК України,\~грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у\~статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що\~правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення суд зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Також Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 04 липня 2018 року по справі № 761/12665/ 14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум (і в іноземній валюті, і в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення), які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Разом із цим, пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що уразі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті так кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті,суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті,що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Таким чином, оскільки грошові кошти були отримані відповідачем в іноземній валюті - долар США, то і стягнення боргу має бути в іноземній валюті. З цих підстав, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню неповернена сума боргу у розмірі 1800 доларів США та 3% річних за весь час прострочення платежу станом на момент подачі позову до суду у сумі 36, 39 доларів США. Водночас, згідно вимог ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено належними та допустимими доказами\~ позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Витрати зі сплати судового збору позивачем за подання позовної заяви складають\~ 768, 40 грн. Крім того, п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що \~позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.137 ЦПК України,\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Вимогами\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved