Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 18.02.2012 року він передав відповідачу кошти в сумі 8660 грн. 00 коп. у якості позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою від 18.02.2012 року, в якій відповідач вказав про отримання та обов»язок повернення боргу у строк до 03.03.2012 року, зі сплатою неустойки - 1% від суми позики за добу в разі неповернення коштів у визначений строк. Проте, в зазначений строк позичальник кошти не повернув, чим взяті на себе зобов»язання не виконав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав, посилаючись на вимоги закону про виконання боргових зобов»язань, належне виконання умов договору позики, крім того, зазначив, що рішенням Дарницького районного суду від 07.06.2012 року з відповідача вже стягнуто суму заборгованості за вказаним договором позики, однак, оскільки вказане рішення суду на даний час не виконано, просив суд повторно стягнути суму боргу - 8860 грн., а також, неустойку за 1753 днів у сумі 151 809,80 грн. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином на підставі аб. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних відносинах. Так, 18.02.2012 року позивач передав відповідачу кошти в сумі 8660,00 грн. у якості позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою від 18.02.2012 року, в якій відповідач вказав про отримання та обов»язок повернення боргу у строк до 03.03.2012 року, зі сплатою неустойки - 1% від суми позики за добу в разі неповернення коштів у визначений строк. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою у строк до 03.03.2012 року, що підтверджується розпискою від 18.02.2012 року, у визначений спосіб. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 07.06.2012 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 10 305,40 грн., з них: 8660 грн. 00 коп. - сума боргу за договором позики та 1 645 грн. 40 коп. - неустойка за 19 днів (86 грн. 60 коп. х 19 днів = 1 645 грн. 40 коп.). Вказане рішення суду від 07.06.2012 року набрало законної сили, вказаний факт не заперечується позивачем. Положенням ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до приписів ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішення суду. Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9 оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В свою чергу ст. 14 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що особа не може бути двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Разом з тим, позовні вимоги позивача у даній справі по своєї суті є повторне стягнення суми боргу за договором позики від 18.02.2012 року, яка вже стягнута рішенням Дарницького районного суду м.Києві від 07.06.2012 року, та яке набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню. За встановлених обставин, беручі до уваги наявність судового рішення щодо стягнення суми боргу з [PERSON] на користь [PERSON], обов'язковість його виконання та зважаючи на встановлені факти, які не потребують доказування в силу закону, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed