Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 60000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 22.06.2017 року укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON] . За умовами укладеного договору Позичкодавець [PERSON] передає безвідсотково у позичальникові [PERSON] грошові кошти в розмірі 60000 гривень, які останній зобов'язався повернути в строк до 03.07.2017 року на підтвердження чого надав відповідну письмову розписку. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 23) та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 грн. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 16,22 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується розпискою від 22.06.2017 року (а. с. 8 ). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач належним чином і в повному обсязі виконав зобов'язання , що підтверджується розпискою ( а.с. 24 оригінал). Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного суду України письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13). Тобто наявність письмового договору позики від 22.06.2017 р. сама по собі підтверджує факт передачі коштів відповідачу в розмірі 60000 грн. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідачем не виконуються взяті на себе зобов»язання, відповідно до умов укладеного договору та наданої ним розписки. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 640 грн.

Outcome: approved