Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на підставі договору дарування від 28.02.2005 року, належить Ѕ частина житлового будинку відповідною частиною з господарчих та побутових будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначена частина житлового будинку знаходиться на земельній ділянці площею 0,0459 га, кадастровий номер 4810400000:08:037:0034. Цільове призначення землі - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України, разом з переходом права власності на Ѕ частину будинку до нього перейшло і право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки. Ухвалою суду від 30.01.2020 року до участі у справі, у якості співвідповідача було залучено - [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача - Первомайської міської ради Миколаївської області Полякова О.С. в судове засідання не з`явилась, проте надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення, про вручення їй судових повісток, причини неявки суду не відомі. Відзиву на позов до суду не подала. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, інвентаризаційну справу на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 28.02.2005 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір дарування Ѕ частини житлового будинку відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За цим договором дарувателі [PERSON] та [PERSON] подарували, а обдарований [PERSON] , прийняв у дар зазначену вище Ѕ частину житлового будинку. Договір посвідчено [PERSON] приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за № 6811 (а.с.15). Матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок по [ADDRESS] також було встановлено, що за рішеннями Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.06.2004 року та 15.11.2004 року було встановлено юридичні факти, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та за ними було визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] по ј його частині за кожною, інша Ѕ частина вказаного житлового будинку належить відповідачці [PERSON] . Позивач зареєстрував своє право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Разом з тим, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею 0, 0459 га, кадастровий номер 4810400000:08:037:0034 по [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності, а саме Ѕ її частина належить [PERSON] , на підставі Державного акту серії МК 000000 від 20.09.1994 року, виданого на підставі рішення Первомайської міської ради Миколаївської області від 26.04.1994 року, інша частина належить [PERSON] на підставі Державного акту серії МК 000000 від 20.09.1994 року, виданого на підставі рішення Первомайської міської ради Миколаївської області від 26.04.1994 року (а.с.6 зворотній бік). Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на Ѕ частину житлового будинку, питання щодо набуття позивачем [PERSON] права власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набувши право власності на Ѕ частину житлового будинку на підставі договору дарування, набув також і право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0459 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 4810400000:08:037:0034.

Outcome: approved