Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на ту обставину, що 14.03.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №800003358, відповідно до якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80380,00 доларів США, зі сплатою 13,30% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 14.03.2023 року на умовах, визначених кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір №800003358-И від 14.03.2008 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить йому на праві власності. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Внаслідок невиконання [PERSON] обов'язків за кредитним договором, він має перед банком заборгованість, яка станом на 14.08.2012 р. складає 102305,74 доларів США, що в перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на 14.08.2012 р. складає 817729,78 грн. Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 грудня 2010 року у позові [PERSON], [PERSON] до банку про визнання договору недійсним, оскарження неправомірних дій, розірвання договору, стягнення моральної шкоди, встановлення юридичного факту - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 31.03.2011року рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28.10.2010 року змінено, розірвано кредитний та іпотечний договори, стягнуто з [PERSON] на користь банку 406 620грн. 27коп., в іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2011р. касаційна скарга банку була задоволена - рішення апеляційного суду Луганської області від 31.03.2011р. скасоване, залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28.12.2010р. 04.06.2011 року приватним нотаріусом [PERSON] була здійснена реєстрація вилучення запису з Державного реєстру іпотек та про новий запис в Державному реєстрі іпотек, щодо нового іпотекодержателя - [PERSON] про обтяження нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], на підставі договору іпотеки від 19.05.2011р., що є предметом Іпотечного договору №800003358-И від 14.03.2008р, укладеного між банком та [PERSON] Підставою обтяження відповідно до витягу з Державного реєстру іпотек №38403792 від 23.10.2012р. є договір іпотеки від 19.05.2011р., укладений між [PERSON] та [PERSON] із розміром основного зобов'язання у 400000,00грн. Посилаючись на наведене, положення Закону України «Про іпотеку», умови п. 4.4.6 Іпотечного договору, положення ст. 203 Цивільного кодексу України той факт, що Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2011р. залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28.12.2010р., відповідно до якого кредитний договір №800003358 від 14.03.2008р. та іпотечний договір №800003358-14 від 14.03.2008р. є чинними просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 19.05.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 107,30 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримувала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Згодом представник позивача надала заяву про розгляд справи в її відсутність (а.с. 158). Відповідачі позов не визнали. В судовому засіданні надали пояснення, згідно яких вважали позовні вимоги необґрунтованими, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідачем [PERSON] подано письмові заперечення проти позову, заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідачем [PERSON] надано письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена. При таких обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наданих доказів. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши надані докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 574 в контексті ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст. 577, 585 ЦК України. Встановлено, що 14.03.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №800003358, відповідно до якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80380,00 доларів США, зі сплатою 13,30% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 14.03.2023 року на умовах, визначених Кредитним договором, цільове призначення - оплата/часткова оплата вартості квартири [ADDRESS] (а.с. 5-12). У забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту між ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON] 14.03.2008 року укладено іпотечний договір №800003358-И, що посвідчений приватним нотаріусом Луганського нотаріального округу міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №968, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку ЗАТ «Альфа Банк» нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.03.2008р., за реєстровим №963, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів №5594394. Вищезазначена іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек №17507169 від 14.03.2008 р. та Державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №17506869 від 14.03.2008 р. (а.с. 18-22, 28, 29). Пунктом 4.4.6 іпотечного договору №800003358-И передбачено зобов'язання іпотекодателя [PERSON] без попередньої згоди іпотекодержателя жодним чином не відчужувати, не обтяжувати та не передавати предмет іпотеки третім особам, зокрема не продавати його, не передавати у користування (найм, оренду, лізинг, позичку), у іпотеку, у довірчу власність (в управління), до статутного фонду третьої особи, не вносити його у спільну діяльність, не продовжувати строк дії договорів найму (оренди, лізингу, позички) предмета іпотеки, що будуть укладені протягом строку дії цього договору. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (а.с. 41-43). Рішенням апеляційного суду Луганської області від 31 березня 2011 року було змінено рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 28 грудня 2010 року, яким в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Альфа банк» про визнання договору недійсним, оскарження неправомірних дій, розірвання договору, стягнення моральної шкоди, встановлення юридичного факту відмовлено, а саме - розірвано кредитний договір № 800003358 від 14.03.2008 року та іпотечний договір № 800003358-И, укладений між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа Банк» 406620,27 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 33-35). На підставі даного рішення апеляційного суду Луганської області 06.04.2011 року з Державного реєстру іпотек вилучено запис 6786803 з контрольною сумою 0561171Е22 (а.с. 30). 19.05.2011 року за № 11191294 приватним нотаріусом [PERSON] було зареєстровано договір іпотеки № 429 від 19.05.2011 року, об'єкт обтяження - квартира, номер за РПВН 22202009 за адресою: [ADDRESS], іпотеко держатель [PERSON], іпотекодавець [PERSON], розмір основного зобов'язання 400000 грн., строк виконання зобов'язання - 01.05.2020 року (а.с. 31-32). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2011 року рішення апеляційного суду Луганської області від 31 березня 2011 року скасовано, залишено в силі рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 28 грудня 2010 року (а.с. 37-40). Відповідно положень до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Позивач, вимагаючи визнання недійсним спірного іпотечного договору, посилається на те, що відчуження предмету іпотеки здійснено без згоди банку як іпотеко держателя. Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що спірний іпотечний договір укладено 19.05.2011 року, тобто коли рішення апеляційного суду Луганської області від 31.03.2011 року було в законній силі, адже згідно вимог ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Таким чином, оскільки спірний договір іпотеки укладено в час, коли договір іпотеки між ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON] був розірваний, відповідно, згода ЗАТ «Альфа Банк» як іпотекодержателя на відчуження нерухомого майна, укладання щодо цього майна договору іпотеки, потрібна не була. Ст. 203 ЦК України встановлено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем жодним чином не наведено та не доведено факту порушення з боку відповідачів зазначених вище вимог ЦК України. Стаття 203 ЦК України не містить такої підстави для визнання правочину недійсним як скасування судового рішення, тому, враховуючи, що позивач, вимагаючи визнати договір іпотеки від 19.05.2011 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, обмежився загальним посиланням на положення ст. 203 ЦК України, не зазначивши конкретно, в чому полягає суперечність правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed