Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування у розмірі 8168 грн. 38 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Коропського районного суду від 24.08.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. встановлено, що відповідач керуючи автомобілем ВАЗ 212140 здійснив наїзд на [PERSON] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди остання отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні в травматолого-ортопедичному відділенні КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» (на даний час КНП «Чернігівська обласна лікарня). Згідно розрахунку вартість ліжко-дня у червні 2018 року становила 371,29 грн. таким чином на лікування потерпілої державою затрачено кошти у сумі 8168 грн. 38 коп., які не відшкодовані і підлягають стягненню з відповідача. У судовому засіданні прокурор позов підтримав та просить задовольнити, виходячи з підстав, викладених у позовній заяві. Представник особи в інтересах якої подано позов у судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні відповідач позов визнав повністю. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи суд приходить наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що вироком Коропського районного суду від 24.08.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, вироком встановлено, що 04 червня 2018 року, близько 00 год. 30 хв., [PERSON] , в стані алкогольного сп`яніння керуючи автомобілем марки ВАЗ 212140 реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «Гетьманське», рухаючись по автодорозі Т-25-17 с. Нехаївка - с. Шабалинів, Коропського району, Чернігівської області, на відстані 2 км 100 м від інформаційно-вказівного знаку «кінець населеного пункту с. Нехаївка» проявив неуважність та здійснив наїзд на гр. [PERSON] , яка знаходилась (стояла) на узбіччі автодороги поряд з своїм непрацюючим мотоциклом Spark SP 125С - 2С, чим порушив вимоги п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, де зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, п. 2.10 а) Правил дорожнього руху, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди, п. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п. 13.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 87 від 19 липня 2018 року отримала тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в нижній третині лівого плеча, саден лівої нижньої кінцівки, закритого уламкового перелому в середній третині обох кісток лівої гомілки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовної якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. За змістом наведеної норми права відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на винного при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. З довідки Комунальному некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради від 12.06.2019 року вбачається, що хвора [PERSON] перебувала на лікуванні в травматолого-ортопедичному відділенні з 05.06.2018 року по 27.06.2018 року (22 ліжко-дні), вартість 1 ліжко-дня в червні 2018 року - 371 грн. 29 коп., загальна вартість лікування в червні становить 8168 грн. 38 коп. Таким чином, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved