Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 01.02.1984 року він працював у Товаристві. 29 листопада 2017 року він звільнився з Товариства згідно наказу №11301/ВК від 29.11.2017 року за ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в трудовій книзі. При цьому йому було не виплачено відповідачем заробітну плату, яка належить йому при звільненні, а також суми індексації, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги у зв'язку з порушенням умов колективного договору у розмірі тримісячного середнього заробітку. Таким чином 29 листопада 2017 року підприємство з ним не розрахувалось, письмово про належні йому суми до виплати його не повідомили. Внаслідок цього у відповідача перед ним утворилася заборгованість з виплата заробітної плати в день звільнення, середнього заробітку за час затримки виплати, які йому не виплатили. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують його конституційні права і свободи як людини і громадянина України. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 28 лютого 2018 року він уклав договір про надання послуг в сфері права з ФОП [PERSON]. Метою цього договору є реалізація його права вибору захисника його цивільних прав та вчинення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в суді щодо захисту його трудових прав, у тому числі на своєчасне отримання заробітної плати. Також, відповідно до ст.1007 ЦК України, ст..ст. 58, 60, 62 ЦПК України він оформив довіреність на [PERSON] для здійснення представництва його інтересів у суді, вчинення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у суді, підготовки до її розгляду. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Товариства на його користь нараховану та невиплачену заробітну плату, яка належить йому при звільненні у сумі 12836,07грн., суму середнього заробітку за весь час затримки по день прийняття рішення судом 12129,68грн., та витрати, пов'язані з розглядом справи у сумі 700грн. В судовому засіданні представник позивача вказані позовні вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав, та просив суд їх задовольнити. В відповіді на відзив зазначив, що договором, актом виконаних робіт між ФОП [PERSON] та позивачем, квитанцією про сплату підтверджується понесення ним витрат, повязаних з розглядом справи, в сумі 700грн. В судове засіданні представник відповідача не з`явився, наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відображена у Довідці заробітна плата, належна позивачу до виплати у день звільнення, зазначена після відрахувань податку з доходів фізичних осіб (ПДФО) та військового збору та складає 12836грн. 07коп., у тому числі вихідна допомога у розмірі 11371грн. 59коп. Відображена у Довідці середньоденна заробітна плата складала 181грн. 04коп. зазначена без утримання ПДФО та військового збору, отже у разі стягнення з Товариства на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із загальної суми такого стягнення необхідно утримувати ПДФО та військовий збір. При визначенні кількості робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року №75 (понеділок, вівторок, середа), яка на 23.05.2018 року (день розгляду судом справи) з 30.11.2017 року (день наступний за днем звільнення позивача з Товариства) складе 67 робочих днів, а саме: грудень - 11 робочих днів; січень 2018 року - 13 робочих днів; лютий 2018 року - 12 робочих днів; березень 2018р. - 12 робочих днів; квітень 2018 року - 11 робочих днів; травень - 8 робочих днів. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 12129,68грн. Щодо витрат на правову допомогу, то витрати не підлягають стягненню, оскільки надані не адвокатом.. Тобто, чинний на момент ухвалення рішення ЦПК України передбачає стягнення витрат на професійну правничу допомогу виключно - адвокатів. З доданих позивачем до позовної заяви доказів не вбачається того, що його представник є адвокатом, а тому позивач не має права на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки чинним законодавством на момент ухвалення рішення відшкодування таких витрат на допомогу представників (не адвокатів) не передбачено. Ухвалою суду від 26.04.2018 року витребувано у відповідача довідку про суму нарахованої і невиплаченої при звільненні заробітної плати [PERSON] з розшифровкою видів виплат, та довідку про середньоденну заробітну плату [PERSON] за два місяці, що передували звільненню. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.02.1984 року працював у Товаристві. 29 листопада 2017 року позивач звільнився з Товариства згідно наказу №11301/ВК від 29.11.2017 року за ч.3 ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.9-10). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення позивачки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №16-07/593 від 13.04.2018 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 12836грн.07коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 12836грн.07коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 181грн.04коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 30.11.2017 року по 23.05.2018 року становить 68 робочих днів: грудень 11; січень 13; лютий 12; березень 12; квітень 12, травень 8, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12310грн.72коп. (181,04 х 68 = 12310грн.72коп.). Надання позивачу послуг у сфері права фізичною особою-підприємцем [PERSON] не є витратами, повязаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, які передбачені п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України, оскільки укладання такого договору на надання послуг не є процесуальною дією. Витрати позивача на правову допомогу фахівця у галузі права згідно з нормами Цивільного процесуального кодексу України не є витратами на професійну правничу допомогу, оскільки надані фізичною особою-підприємцем у сфері права, а не адвокатом. Отже, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 700грн., сплачених фізичній особі-підприємцю [PERSON] за договором про надання послуг у сфері права. З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 12836грн.07коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12310грн.72коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704грн.80коп.

Outcome: partial