Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про: визнання дійсним договору купівлі-продажу від 23.10.1997, квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 56,30 кв.м., житловою площею 40,40 кв.м, укладеного на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт», зареєстрованого в ММБТІ 05.11.1997 за № 17052, між [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку; визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Мотивуючи свої вимоги тим, що на теперішній час не має можливості розпорядитись своїм правом як власника майна, оскільки даний договір не було посвідчений нотаріально. Ухвалою суду від 29.09.2020, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 12.10.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.03.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача у справі. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних документів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни нерухомого майна, посвідченого 25.12.1995 Південною товарною біржею, зареєстрованого в ММБТІ 10.01.1996 за № 17052. 23 жовтня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, на Біржі Нерухомості « Едвайс-Консульт », укладено договір купівлі-продажу за № 253, квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,30 кв.м., житловою площею 40,40 кв.м. Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 05.11.1997 за реєстровим № 17052. Договір купівлі-продажу квартири підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивач вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами були виконані всі умови договору. Згідно довідки з Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 23.10.2020 за вих. № 2380, відповідно до паперових носіїв інвентарної справи станом на 28.12.12 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 253 від 23.10.1997, виданого Біржею нерухомості №Едвайс-Консульт» та зареєстрованого в КП ММБТІ 05.11.1997 за реєстровим № 10752. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу квартири між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у жовтні 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати своє право, як власник майна, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не мають можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його а\\права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем не надано жодних достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення прав щодо визнання права власності на спірну квартиру (зокрема, відмову у вчиненні реєстраційної дії, втрату оригіналу правовстановлюючого документу, тощо). Так само й не доведено що його право власності оспорюється або не визнається іншими особами. Більш того, визнання біржового договору дійсним дає можливість позивачу зареєструвати відповідне право власності у встановленому законом порядку. Тому позовних вимог про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору за задоволену вимогу немайнового характеру про визнання біржового договору дійсним. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Враховуючі відмову у задоволенні позову в частині майнової вимоги про визнання права власності, судові витрати в цій частині покладаються на позивача.

Outcome: partial