Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він починаючи з 1994 року постійно працював у відповідача. Останнім часом він працював на посаді електрозварювальника четвертого розряду у цеху № 14. 20 квітня 2017 року за наказом №3623/вк від 20.04.2017 року звільнився з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України. При цьому йому було не виплачено відповідачем заробітну плату, яка повинна була виплачена йому в день звільнення. Фактично, відповідач лише на виконання рішення суду за його позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, належної йому при звільненні, 29 серпня 2017 року перерахував на його рахунок суму 15\~272,47 грн. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 20.04.2017 року по 29.08.2017 pоку), стягнути з відповідача на його користь\~\~1515,00грн. на правову допомогу та 400 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди. Представник позивача позовні вимоги підтримав. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час на місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, раніше надали письмові пояснення по справі. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач з 1994 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання». 20 квітня 2017 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України через порушення підприємством стосовно нього законодавства про працю (несвоєчасна виплата заробітної плати), про що було видано наказ за №3623/вк від 20.04.2017. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON]С.(а.с.7-9). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. На підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 31.07.2017 року Товариство виплатило позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 15272грн.47коп. 29 серпня 2017 року, що підтверджується випискою з рахунку позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.12). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 167грн.52коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення цього рішення, тобто з 20.04.2017 року по 29.08.2017 року включно становить 50 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8376грн. 00коп. (167,52 х 50 = 8376грн. 00коп.). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки внаслідок невиплати заробітної плати з вини відповідача протягом тривалого часу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 400грн. Суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8376грн. 00коп. та 400грн. в відшкодування моральної шкоди задовольнити. Позовні вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково. Сплата комісії банку в розмірі 15грн. при перерахуванні коштів в сумі 1500грн. за оплату послуг за надання правової допомоги не є судовими витратами і не підлягає стягненню з відповідача. Також 15грн. не є майновою шкодою і не повязано з трудовими відносинами, які існували між відповідачем та [PERSON] Витрати [PERSON] за договором про надання юридичних послуг не є майновою шкодою, а є витратами на правову допомогу. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1515грн. Згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій (640грн. за 1 годину роботи). Фізична особа-підприємець [PERSON] надавала послуги у сфері права щодо надання консультацій, складання позовної заяви, заяви про витребування доказів позивачу згідно з договором про надання юридичних послуг. Обґрунтованим є розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 640грн. за складання позовної заяви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, що дорівнює 640,00 грн. та підлягає стягненню 640, 00 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, разом 1280,00 грн.

Outcome: partial