Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, в якому просить: -визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» по перерахуванню в лютому 2018 року раніше сплачених в повному обсязі послуг згідно сформованим цим постачальником рахункам, починаючи з 2016 року, внаслідок чого виникла неправомірно нарахована сума перерахування за послуги теплопостачання в розмірі 5429, 22 гривні; -визнати неправомірною зміну порядку нарахування сплат Публічним акціонерним товариством «Київенерго» за послуги в лютому та березні 2018 року за опалювальною площею, а не працюючому будинковому обліковому пристрою, що призвело до значного зростання вартості послуг, несплата яких в повному обсязі за лютий й березень 2018 року, у зв`язку з їх неправомірністю, збільшило загальну суму неправомірно нарахованих до сплати коштів до 6918,71 гривні; - зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», код ЄДРПОУ 40538421, 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Велика Житомирська, будинок 15-А виключити з А/Н №022019700130200 на послуги опалення суму 5870,00 гривень, нараховані на неї інфляційну складову в розмірі 630, 04 гривень та 3% річних у розмірі 238,17 гривень. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в червні 2019 року з відповіді від Центру комунального сервісу Подільського району за № 02/07/00-РСЦ-7425 від 02.07.2019 йому стало відомо про порушення його прав, як споживача, а саме: незрозумілі перерахування в квитанціях на послуги теплопостачання від ПАТ «Київенерго» в сумі 4538,39 грн за лютий 2018 року й в сумі 890,83 грн за березень 2018 року були здійснені за попередні вже сплачені позивачем в повному обсязі місяці згідно рахунків наданих постачальником. У відповіді було вказано, що перерахування відбулося за такі періоди: березень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, жовтень, листопад грудень 2017 року, січень 2018 року без зазначення підстав перерахунку. Позивач зазначає, що жодним положенням «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та «Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №151 від 17 лютого 2010 року такого права постачальник не мав. Вказує, що послуги теплопостачання сплачувалися позивачем своєчасно та у повному обсязі та посилався на квитанцію за послуги теплопостачання за січень 2018 року з якої вбачалось, що виставлена до сплати за попередній місяць сума 661, 05 грн сплачена навіть з перебільшенням 665,45 грн, перерахунок становив 0 гривень. Він вважав, що мав сплатити лише 1192,99 грн за січень місяць. Однак в наступній квитанції за лютий 2018 року, незважаючи на сплату зазначеної в попередній квитанції суми 1192,99 грн в повному обсязі, без будь-яких роз`яснень з боку постачальника було нараховано перерахування на послуги в розмірі 4538,39 грн, а в наступному березні місяці ще 890,83 грн. Також, в квитанціях на опалення, починаючи з лютого 2018 року, сума за послуги теплопостачання почала нараховуватися не за показниками будинкового лічильника, як було до цього, а на опалювальну площу й становила вже 1864,38 грн за лютий 2018 року й 2032,60 грн за березень цього року. Позивач посилався на відповідь з Центру комунального сервісу за № 02/07/00-РСЦ-7425 від 02.07.2019 в якій зокрема зазначено, що спірний «житловий будинок обладнаний працездатним засобом обліку теплової енергії». Вказав, що у відповіді зазначалось, що «кількість фактично спожитої теплової енергії визначається за показаннями засобу обліку теплової енергії». Отже, з яких підстав постачальник змінив порядок нарахування, що призвело до багаторазового зростання сум нарахування невідомо. Позивач вважає, що дії первісного поставника послуг теплопостачання ПАТ «Київенерго» по перерахуванню в лютому 2018 року раніше сплачених в повному обсязі послуги згідно сформованим постачальником рахункам, починаючи з 2016 року - неправомірними. Також, позивач вважає неправомірним зміну порядку нарахування ПАТ «Київенерго» послуг в лютому та березні 2018 року за опалювальною площею, а не працюючому будинковому обліковому пристрою, що призвело до зростання вартості послуг. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 02 серпня 2021 року згідно розпорядження та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 03 серпня 2021 року судом зроблено запит щодо місця реєстрації позивача. 06 серпня 2021 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи. Ухвалою суду від 06.08.2021 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Справу було призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 06.08.2021 було вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії. 23 вересня 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з позовною заявою не погоджувався та вважав її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню посилаючись на те, що позивачем невірно обрано коло осіб судового процесу, а саме невірно обрано відповідача у справі та зазначив методологічну формулу нарахування сум до сплати за користування послугами. Просить відмовити в задоволенні позову. 29 вересня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що посилання відповідача, що останнє не є правонаступником не відповідають обставинам справи, так як грошові кошти у розмірі 6 738,21 грн, які були нараховані раніше вони мають намір отримати та вважають, що мають право їх стягувати, а отже вважають себе правонаступниками. На думку позивача, відповідач є правонаступниками та належним відповідачем по справі. Позивач зазначив, що вказавши методологічні формули нарахування у своєму відзиві, відповідач посилався на ті обставини, які взагалі не стосуються предмету спору та підстав позову, тому як формула нарахування не оскаржувалась. Просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти задоволення останніх. 18 листопада 2021 року сторони в судове засідання не з`явилися. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу, оскільки в судовому засіданні 17.11.2021 сторонами були подані пояснення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Згідно договору відступлення прав вимоги № 602-18 від 11.10.2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», відповідач по справі є правонаступником ПАТ «Київенерго». Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач по справі в особі Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є належним відповідачем по справі. Разом з тим, як вбачається із квитанцій, що направлялись позивачу відповідачем, нарахування були здійсненні за вже оплачений період по раніше виставленим рахункам. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За умовами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. В свою чергу матеріалами справи підтверджено, що позивач виконував умови договору належним чином, натомість відповідач в односторонньому порядку змінив умови договору, чим порушив норми ст. 525 ЦК України, шляхом зміни порядку нарахування оплати за послуги, без узгодження цього з позивачем. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн та на користь позивача судовий збір за заяву про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved