Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.09.2010 в загальній сумі 16707 грн. 44 коп. станом на 11.10.2020. Заборгованість складається з 12880,29 грн. - тіла кредиту, 3827,15 грн. - відсотків. Також позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2 102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при укладенні договору з відповідачем сторони керувались положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив, що проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши відповідну заяву відповідач отримав доступ до всіх без виключення послуг банку, а між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 13 000 грн. Таким чином, позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення договірних зобов`язань зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 16 707 грн. 44 коп. станом на 11.10.2020. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій просив слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в частині розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 12880,29 грн., в частині стягнення заборгованості за відсотками заперечував, зазначаючи, що відповідно до прийнятого Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину нараховані проценти є недійсними. Відсотки, які банк просить стягнути з нього були нараховані саме в період дії карантину, банком йому було відмовлено в розстрочці сплати заборгованості, тому просив відмовити в стягненні з нього нарахованих відсотків. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивач. Суд, допитавши відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 09.09.2010 підписав Анкету -Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг з метою отримання зарплатної картки (а.с. 16). Відповідач 01.10.2010 підписав довідку про умови кредитування із визначенням базової відсоткової ставки в розмірі 2,5% на місяць, та відсоткової ставки за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту - 3,75% на місяць, відповідальності у виді пені, штрафів та комісій за здійснення операцій (а.с. 17). Матеріали справи містять Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем (а.с.18-41). З довідки позивача вбачається, що відповідачу були надані три кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття - 10.09.2010, терміном дії до 09/14, № [NUMBER] дата відкриття - 21.10.2014, терміном дії до 06/18 та № [NUMBER] , дата відкриття - 16.07.2018, терміном дії до 05/22 (а.с.15). Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) з якої вбачаються операції старту карткового рахунку, зміни кредитного ліміту. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі від 500 грн. до 13 000 грн. З 24.11.2019 розмір кредитного ліміту був зменшений до 12 824,98 грн. та 04.05.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 14). Згідно з наданим банком розрахунком, викладеним у трьох документах за період з 01.10.2010 по 31.08.2015, з 01.09.2015 по 30.06.2019 та з 01.07.2019 по 11.10.2020 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 16 707 грн. 44 коп., з яких: 12880 грн. 29 коп. - тіло кредиту, 3827 грн. 15 коп. - відсотки (а.с. 5-13). Згідно виписки за договором [PERSON] № б/н, складеної станом на 12.10.2020 за рахунками відповідача здійснювався рух коштів в період з 01.10.2010 по 01.09.2020 (а.с. 50-62). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. В Анкеті-Заяві від 09.09.2010 та довідці про умови кредитування від 01.10.2010, підписаними відповідачем не встановлений розмір кредитного, однак визначена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 2,5 процентів у місяць та відсоткова ставка за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту - 3,75% на місяць, також визначена відповідальність у виді пені, штрафів, передбачена сплата комісій. Роздруківка умов та правил надання банківських послуг з відомостями щодо внесення в них змін правлінням банку не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - в даному випадку позивача. Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, що підтверджено позивачем у зв`язку з наданням змін, затверджених правлінням банку, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем. Суд, відповідно до статей 633, 634 ЦК України приходить до висновку, що відповідач приєднався лише до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений, шо підтверджується його особистим підписом, про що відповідач також зазначив під час розгляду справи. Зазначений висновок суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19). Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що використовував кредитні кошти у розмірі збільшеного кредитного ліміту, тому відповідно до ст. 49 ЦПК України частково визнав вимоги щодо стягнення з нього 12 880 грн.29 коп. заборгованості з тіла кредиту. Відповідно до положень ст.ст. 49, 13, 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково на будь-якій стадії судового процесу. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Суд, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, вважає що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з тіла кредиту у заявленому в позовній заяві розмірі 12 880 грн. 29 коп. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості з відсотків, суд виходить з такого. Відповідач заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості за відсотками посилається на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Суд вважає доводи відповідача помилковими, оскільки на період дії карантину, згідно цього закону, відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання. Нарахування відсотків здійснюється у розмірі, передбаченому договором, заборонено збільшення розміру відсотків на період дії карантину. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків в сумі 3827 грн. 15 коп. не підлягають задоволенню з інших підстав. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за відсотками за період з 01.10.2010 по 31.08.2014 становить 393,06 грн. Однак, у зазначений період банком безпідставно, без згоди відповідача, з 01.09.2014 збільшено базову процентну ставку з 2,5% у місяць до 2,9% на місяць у зв`язку з чим нарахування відсотків відбувалось у збільшеному не передбаченому договором розмірі. Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.09.2015 по 30.06.2019 заборгованість [PERSON] за відсотками становить 447,10 грн. Однак, у зазначений період банком безпідставно, без згоди відповідача, з 25.04.2016 збільшено базову процентну ставку з 2,5% у місяць до 2,9% на місяць, з 22.11.2016 базову відсоткову ставку збільшено до 3,6% на місяць, з 17.07.2018 визначено базову відсоткову ставку 3,5% на місяць, у зв`язку з чим нарахування відсотків відбувалось у збільшеному не передбаченому договором розмірі. Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.07.2019 по 11.10.2020 заборгованість [PERSON] за відсотками становить вже 3827,15 грн. У зазначений період відсоткова ставка визначена на рівні 3,5% на місяць. Суд вважає, що банком неправомірно, безпідставно нараховувались відсотки у не передбаченому договором розмірі, не як визначено підписаною відповідачем 01.102010 довідкою - 2,5% на місяць та 3,75% на місяць за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту, а у розмірі 2,9% на місяць 3,6% на місяць та 3,5% на місяць, що призвело до штучного збільшення заборгованості відповідача. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором у зв`язку із безкомпромісними діями банку щодо зміни умов укладеного договору в односторонньому порядку, зокрема, щодо збільшення відсоткової ставки. Суд вважає, що заява та довідка не відображають всіх аспектів надання банківських послуг з кредитування, оскільки розрахунок коштів, які необхідно повернути банку у зв`язку з отриманням кредиту самостійно визначається банком за допомогою його автоматизованої системи з урахуванням змінених в односторонньому порядку умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки, розміру кредитного ліміту. Тобто, для розуміння правил автоматизованої системи банку з розрахунку, споживач має мати відповідну фахову підготовку, що покладає на споживача, як слабшу сторону, невиправданий тягар з`ясування істинного змісту кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності. Як встановлено судом, розмір заборгованості за відсотками станом на 11.10.2020, які позивач просить стягнути з відповідача - 3 827 грн. 15 коп., однак такий розмір визначений позивачем в порушення умов підписаного 09.09.2010 з відповідачем договору та підписаної 01.10.2010 довідки якою визначена базова відсоткова ставка за укладеним договором. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи особливості кредитних договорів АТ КБ «ПриватБанк» та його відмінність від інших кредитних договорів в яких істотні умови договору чітко визначені, суд позбавлений можливості самостійно визначити суму заборгованості відповідача за відсотками, тому позовні вимоги в частині стягнення [PERSON] - 3827,15 грн. заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю. Враховуючи часткове визнання позову відповідачем, та недоведеністю вимог щодо заборгованості з відсотків, стягненню з відповідача підлягає заборгованість з розмірі 12 880 грн. 29 коп. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, однак з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у мінімально встановленому законом розмірі 2102 грн.

Outcome: partial