Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - генеральний директор Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 27-од від 28 травня 2015 року, про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 57-од від 04 серпня 2015 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Мотивував свої вимоги тим, що він станом до 05 серпня 2015 року працював на посаді економіста інформаційно-аналітичного відділу Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України. Позивач вказує, що відповідно до наказу від 28 травня 2015 року за № 37-од «Про дисциплінарну відповідальність» було оголошено догану. Відповідно до наказу від 04 серпня 2015 року за № 57-од «Про дисциплінарну відповідальність» було оголошено догану. В подальшому його було звільнено із займаної посади. Вважає, що дисциплінарні стягнення до нього були застосовані безпідставно, а тому наказ від 28 травня 2015 року за № 37-од «Про дисциплінарну відповідальність» та наказ від 04 серпня 2015 року за № 57-од «Про дисциплінарну відповідальність» підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Також просив суд поновити його на посаді економіста інформаційно-аналітичного відділу Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. При цьому розмір моральної шкоди не зазначив, хоча про такий його обов'язок судом було позивачу роз'яснено. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Зазначив, що дисциплінарні стягнення до позивача були засновані правомірно і адміністрацією підприємства було дотримано порядок застосування таких, а тому не має підстав для скасування оспорюваних наказів. Також, як зазначив представник відповідача не має підстав і для задоволення вимог [PERSON] в решті позовних вимог, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - генеральний директор Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України в судове засідання не зявився та не забезпечив явку свого представника. Про час та місце розгляду справи повідомлявся, а тому суд з урахуванням думки сторін вважає за можливе ухвалити рішення в справі у його відсутність. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. [PERSON] до 05 серпня 2015 року працював на посаді економіста інформаційно-аналітичного відділу Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України. На підставі наказу від 28 травня 2015 року за № 37-од «Про дисциплінарну відповідальність» [PERSON] було оголошено догану. На підставі наказу від 04 серпня 2015 року за № 57-од «Про дисциплінарну відповідальність» [PERSON] було оголошено догану. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана. Аналізуючи оспорювані накази «Про дисциплінарну відповідальність» від 28.05.2015 року № 37-од та від 04.08.2015 року за № 57-од, суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що першу догану [PERSON] було оголошено за невиконання усного розпорядження генерального директора ДП «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України про переміщення до іншого робочого кабінету. [PERSON] відмовився виконувати зазначене розпорядження з посиланням на ту обставину, що запропоноване робоче місце не об лаштоване відповідно до умов колективного договору за законодавства пр. працю. В судовому засіданні [PERSON] на полягав на тому, що він не заперечував проти переходу на інше робоче місце в інший кабінет, однак йому не надали доступ до такого кабінету, поскільки його магнітна капрта не була активована, про що у нього є наявний відеозапис. На пропозицію суду позивачем не було надано для перегляду відеозапис, на який у своїх поясненнях посилався позивач. Крім того, суд не бере до уваги пояснення [PERSON] про те, що він фактично не відмовлявся перейти у новий кабінет. Таке його твердження спростовується його власноручною письмовою заявою від 28 травня 2015 року з тексту якої вбачається, що [PERSON] погодився на переміщення до іншого кабінету за умови, у тому числі, облаштування такого відповідно до умов колективного договору та законодавства про працю. Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що надаване йому робоче місце не відповідало зазначеним у його заяві критеріям, оскільки таке спростовується актом огляду робочого місця від 28 травня 2015 року, де зазначено про відповідність робочого місця надаваного [PERSON] санітарно-технічним нормам, є мебльоване і обладнане кондиціонером. При цьому у акті зазначено, що кабінет не обслуговується системою доступу «Золоті ворота 2002», що також спростовує твердження позивача про неможливість потрапити на своє нове робоче місце. Аналізуючи передумови та обставини за яких [PERSON] було оголошено другу догану відповідно до наказу від 04.08.2015 року за № 57-од «Про дисциплінарну відповідальність», суд вважає необхідним зазначити, що підстав для визнання такого наказу незаконним та відповідно його скасування, судом не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що підставою для оголошення другої догани [PERSON] було порушення останнім трудової дисципліни, яке виразилось у використанні під час робочого часу персонального комп'ютера для особистих потреб(відвідування інформаційних ресурсів(веб сайтів), які не стосуються виконуваної ним роботи. З матеріалів роздруківок відвідування електронних інформаційних ресурсів вбачається, що [PERSON] відвідував такі у період з 15 липня 2015 року по 21 липня 2015 року 218 разів. Твердження позивача про те, що відображення сторінок та сайтів наявних у роздруківці з'явилося тому що в браузері був встановлений пагін на автоматичну розсилку сайтів не береться судом до уваги, та спростовується наявністю тієї обставини, що знайшла своє відображення в ході розгляду справи, про те, що таку автоматичну розсилку встановлює сам користувач. Посилання позивача про те, що зазначені інформаційні ресурси були використовувані ним для підвищення професійного рівня також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і є на погляд суду надуманими і безпідставними, що не доведені належними і допустимими доказами. Суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнанню незаконними та такими що підлягають скасуванню накази від 28 травня 2015 року за № 37-од «Про дисциплінарну відповідальність» та від 04 серпня 2015 року за № 57-од «Про дисциплінарну відповідальність» не підлягають задоволенню з вищенаведених мотивів. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладаються на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу № 34-ос про припинення трудового договору(контракту) від 05.08.2015 року, [PERSON] економіста інформаційно-аналітичного відділу Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров'я України було звільнено за систематичне невиконання обов'язків , п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивачем не порушувалась перед судом вимога про визнання незаконним та скасування наказу № 34-ос про припинення трудового договору(контракту) від 05.08.2015 року, а тому у суду відсутні підстави, як для скасування такого так і відповідно підстав для поновлення [PERSON] на попередній посаді. Принцип безпосередності судового розгляду закріплено у ст.159 ЦПК України відповідно до якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно вирішуючи питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом встановлено відсутність підстав для задоволення такої вимого, а так само відсутні і підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, факту завдання якої в ході розгляду справи, судом встановлено також не було. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed