Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та про визнання кредитних договорів недійсними. У своєму позові позивач вказав,що 06.06.2012 року він звернувся до ПАТ «[PERSON] стандарт», правонаступником якого є відповідач по справі із заявою про укладання кредитного договору та договору про надання і використання платіжної картки. На підставі його заяви відповідач уклав з позивачем кредитний договір № 9758-7034, в рамках якого надав йому кредитні кошти в сумі 7038,80 грн. На сьогоднішній день заборгованість по даному кредиту виплачена. Також, згідно п.4.2. вказаної заяви, 29 жовтня 2012 року відповідач акцептував пропозиції , викладені в заяві шляхом виконання дій відкриття поточного рахунку № 26254002355460 та випуску на імя позивача платіжної картки № 5364012630710311, внаслідок чого 29.10.2012 року було укладено договір про надання та використання платіжної картки №10109-5854. В заяві від 06.06.2012 року, яку підписав позивач , щоб отримати платіжну картку, в п.3 є посилання на Умови надання та обслуговування платіжних карток. 18 червня 2012 року позивач звернувся до відповідача ще з однією заявою, що містить пропозицію на укладання договору про картку. На підставі другої вищевказаної заяви відповідач уклав з позивачем договір про надання та використання платіжної картки № 9782-0695, в рамках якого відкрив рахунок № 26252002004014 та надав у користування картку № 5364012610277729. Як виявилося згодом, Умови надання та обслуговування платіжних карток банку та тарифи по картках банку це окремі документи, разом з якими заява позивача утворює договір про надання та використання платіжної картки. До сьогоднішнього дня відповідачем не було надано позивачу текст Умов надання та обслуговування платіжних карток, та не розяснено їх зміст. Сума заборгованості , що виникла на момент останньої вимоги відповідача по платіжній картці № 10109-5854 складає 18\~715,63 грн., а по платіжній картці № 9782-0695 сума складає 2\~838,37 грн. Позивач вважає, що відповідачем було надано йому споживчий кредит, однак в порушення вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» він не повідомив його у письмовій формі про кредитні умови, чим також порушив положення ст.15 цього ж Закону. Позивач вважає, що відповідач поступив нечесно по відношенню до нього, адже, не виключено, що позивач відмовився б від отримання кредитних коштів після надання йому повної інформації про умови кредитування, та не повідомив про орієнтовну сукупну вартість кредиту. У своєму позові позивач просить визнати недійсним договір про надання та використання платіжної картки № 10109-5854 від 29 жовтня 2012 року та договір по платіжній картці № 9782-0695, що укладений між банком та позивачем 18.06.2012 року. У судовому засіданні позивача та представник позивача позов підтримали і просять його задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і суду пояснив, що усі істотні умови договорів були згоджені його сторонами на момент укладання договорів. Позивач не відмовився від договорів, а більш того користувався кредитними коштами з власної ініціативи. Проте, після необхідності оплати заборгованості за договорами, позивач прийшов до висновку, , що договори укладені з порушенням вимог законодавства, а тому подав позов з метою ухилення від сплати заборгованості за кредитними договорами. Просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, представників сторін, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини з приводу укладання кредитного договору та договору з надання банківських послуг. Так, 06.06.2012 року, 29.10.2012 року, 18 червня 2012 року позивач звертався до відповідача з заявами з метою укладання договору шляхом відкриття поточного рахунку на платіжну картку. Суд звернув увагу, що тричі позивач звертався до відповідача с пропозицією надати кредитні кошти, тричі його усе влаштовувало, претензій до банку не предявляв, від укладання договорів не відмовився, використав кредитні кошти на споживчі потреби. Згідно ст.203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що при укладанні договорів між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард» були додержанні загальні вимоги, які встановлені вищезазначеною нормою закону: зміст вищезазначених договорів не суперечить змісту цивільного законодавства; позивач та відповідач по справі мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін по справі було вільним, [PERSON] з власної ініціативи звернувся до установи банку з метою одержання кредитних коштів для задоволення своїх споживчих потреб; між сторонами укладено договір в письмовій формі, а саме підписання позивачем [PERSON] заяви на отримання кредитних коштів, яка прийнята відповідачем та акцептована; на підставі укладених договорів [PERSON] отримав кредитні кошти, які витратив на свої споживчі потреби. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таких підстав судом не встановлено, а тому немає правових підстав для визнання договорів, які укладенні між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард» - недійсними. Позивачем не доведено, які саме вимоги не були додержані відповідачем в момент укладання спірних договорів. Суд не узяв до уваги твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, оскільки із копій довідок, завірених відповідачем належним чином, вбачається, що [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування та з орієнтовною сукупною вартістю споживчого кредиту як 06.06.2012 р. так і 18.06.2012 року. Суд також не узяв до уваги твердження представника позивача про те, що довідку про умови кредитування від 29.10.2012 року [PERSON] не підписував, оскільки як вказав сам позивач у своїй позовній заяві що згідно п.4.2. заяви від 06.06.2012 року, 29 жовтня 2012 року відповідач акцептував пропозиції [PERSON] та відкрив поточний рахунок та випустив платіжну картку на його імя, тобто договір від 29.10.2012 року був як пролонгація договору від 06.06.2012 року, оскільки нової заяви від 29.10.2012 року позивач не підписував. Згідно ст.638 ч.2 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Судом встановлено, що сторонами по справі було обрано саме таку форму договору, за якою позивач подав заяву на отримання кредитних коштів, один примірник якої залишається у позивача, а другий примірник заяви у відповідача. Згідно п.14 такої заяви встановлено, що позивач запевнив, що йому відомо про можливість ознайомлення з Умовами по карткам на сайті банку. Суд вважає, що позивач отримав примірник Умов обслуговування по карткам і ознайомився з ними, а тому йому були відомі усі істотні умови укладання вищезазначених договорів, а також укладання вищезазначених договорів в тій письмовій формі, яку обрали сторони по справі, не суперечить нормам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Таким чином, у судовому засіданні позов [PERSON] не знайшов свої докази і обгрунтування і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed