Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення часток співвласників у майні, що знаходиться у спільній сумісній власності. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1999 року вона та відповідачі є власниками квартири [ADDRESS]. Бажаючи здійснити відчуження належної їй частки квартири вона звернулася до відповідачів з пропозицією укласти договір про визначення часток у належній їм квартирі, однак, останні від укладення такого договору відмовилися, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом. Просить суд, постановити рішення, яким визначити, що кожному із співвласників у спільній сумісній власності - квартирі ; [ADDRESS] належить частка в розмірі ?. Позивач в судове засідання не з'явилася, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, а тому судом згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалено заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.01.2002 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1999 року [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 10). Як зазначила позивач у своїй позовній заяві, вона, бажаючи здійснити відчуження належної їй частки у квартирі, звернулася до [PERSON], [PERSON] [PERSON], з пропозицією укласти договір про визначення часток у належній їм квартирі, однак, останні від укладення договору відмовилися. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3,4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності(спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частки в квартирі [ADDRESS], набутої в наслідок приватизації , учасниками спільної сумісної власності не визначено. Звертаючись з даним позовом повивач визначити її частку майна у спільній сумісній власності. Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність чотирьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/4. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved