Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів посилаючись на те, що з 17 травня 1999 року по теперішній час він перебуває у шлюбі з відповідачкою [PERSON] Однак приблизно рік тому, їх стосунки фактично розпалися та вони почали проживати та вести домашнє господарство окремо, однак шлюб офіційно не розірвали. Внаслідок їх неофіційного розлучення [PERSON] за їх взаємною згодою взяла потрібні їй речі та гроші і переїхала мешкати за іншою адресою. Так як позивач є уродженцем Пакистану, він періодично виїжджає з України на батьківщину для відвідин з родичами. Ще за спільного проживання, а саме 11.03.2014 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність для сплати комунальних платежів у ЖЕКу та вирішення інших побутових питань на той час, коли він перебував за кордоном. В довіреності також було зазначено про можливість управління та розпорядження усім його майном, що стосується придбання, розпорядження та експлуатації належної йому нерухомості від його імені, чому він одразу не придав потрібної уваги, так як вона була його дружиною та він довіряв її. При їх фактичному розлучені та переїзді [PERSON] на інше місце проживання, [PERSON] вилучив вказану довіреність, чим вважав, що позбавив можливості [PERSON] користуватися та представляти його інтереси. У період часу з 27 березня по 07 травня 2016 року у час коли [PERSON] знаходився у Пакистані, [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] незаконно, без його відома проникли до його квартири [ADDRESS] та викрали вказану довіреність та правовстановлюючі документи на належну йому земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS]. Надалі [PERSON] без згоди та відома [PERSON], користуючись його відсутністю на території України, передала зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2016 р. своїй донці [PERSON]. За договором купівлі - продажу земельна ділянка була оціненою 54 951 грн. з яких утримано та сплачено ПДФО 2747,55 грн., військовий збір 824,27 грн., але ніяких коштів [PERSON] перераховано не було. Дії [PERSON] явно суперечать інтересам [PERSON] оскільки нотаріальну довіреність видану на ім'я [PERSON] було ним вилучено, що фактично можна вважати відмовою від вчинення дій, що були визначені довіреністю. Ніякої домовленості про продаж земельної ділянки між ними не було, а [PERSON] незаконно без його відома проникла у квартиру та викрала довіреність. Вважав, що договір купівлі-продажу земельної ділянки було вчинено внаслідок зловмисної домовленості між [PERSON] та її донькою [PERSON], оскільки при здійснені продажу земельної ділянки [PERSON] діяла не в інтересах [PERSON], а в своїх особистих та інтересах доньки, оскільки продаж було здійснено по заниженій ціні , внаслідок чого йому спричинено матеріальну шкоду у великому розмірі, а саме у 360 тис. грн. У зв'язку із зловмисними діями відповідачки [PERSON] не вважав її добросовісним набувачем земельної ділянки. Крім того, [PERSON] без згоди та відома [PERSON], користуючись його відсутністю на території України, передала зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі - продажу від 15.04.2016 р. [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку із зловмисними діями відповідачки [PERSON] не вважав відповідачів [PERSON] та [PERSON] добросовісними набувачами земельної ділянки. Таким чином, за позовом щодо земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] просив суд: - визнати договір купівлі-продажу від 28.04.20016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; - витребувати земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] з володіння [PERSON]; - відшкодувати завдану моральну шкоду ; - стягнути з [PERSON] компенсацію понесених судових витрат в розмірі 3600, як сплату судового збору та 29 400 грн., як сплату надання правової допомоги адвоката. За позовом, щодо земельної ділянки за адресою [ADDRESS]: - визнати земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] його особистою приватною власністю; - визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.04.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] недійсним; - витребувати земельну ділянку за адресою [ADDRESS] від [PERSON] та [PERSON]; повернути земельну ділянку [ADDRESS] у власність [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на його користь як компенсацію понесених витрат в розмірі 6890, 00 грн. судового збору та 29 400 грн. як сплата за надання правової допомоги адвоката у сумі 36 290,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідачка [PERSON] та її представники заперечували поти задоволення позову посилаючись на те, що позивач по справі [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували та до цього часу перебувають у шлюбі. Дійсно позивач надавав на ім'я [PERSON] довіреність, і вони фактично припинили своє спільне подружнє життя, але вона не крала довіреність і угоди з відповідачами уклала з відома [PERSON] із погодженням з ним ціни та умов продажу даної земельної ділянки. Даний позов пов'язували з тим, що позивач не бажає розлучення із позивачкою, так як умисно та всіляко затягує судовий процес, щодо розірвання шлюбу, а дані позови є помстою за те, що відповідачка не бажає продовження подружнього життя. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Пояснила суду, що дійсно її мати [PERSON] та [PERSON] (вітчим) тривалий час проживали разом, та утримували її до повноліття. Однак після того, як їй виповнилось 18 років вона почала вести самостійне життя, працювала на ринку «Сьомий кілометр», чим заробляла на своє життя, навчання, крім того мала можливість відкласти кошти. Внаслідок відкладення коштів вона зібрала 11000 доларів США, за які і придбала дану земельну ділянку. У разі, якщо їй повернуть вказані кошти, вона не буде заперечувати, однак на час розгляду справи дані кошти їй не повернуті, в зв'язку з чим вважала себе належним власником вказаної земельної ділянки. Вважала, що її мати [PERSON] мала усі правові підстави для підписання договору купівлі-продажу, оскільки [PERSON] був обізнаний, щодо продажу земельної ділянки, розташованої в с. Нова Дофінівка. Відповідач [PERSON], який діяв у суді також як представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позову, зважаючи на те, що він є добросовісним набувачем земельної ділянки в с. Крижанівка. Вважав, що у [PERSON] були усі правові підстави для укладення договору. Крім належної довіреності, [PERSON] у телефонному режимі погоджувала з позивачем умови продажу та ціну земельної ділянки і на час укладення такої умови, вони дійшли згоди усіх істотних умов договору. Після повернення [PERSON] з Пакистану, він забажав збільшення ціни продажу земельної ділянки і отримавши відмову звернувся з даним позовом до суду. Просив суд відмовити у задоволенні позову в частині земельної ділянки розташованої в с. Ліски. 30.01.2017 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON] об'єднано в одне провадження справу № 504/2758/16-ц (провадження 2/504/875/11) та справу № 504/2759/16-ц (провадження № 2/504/872-17) з присвоєнням об'єднаній справі № № 504/2758/16-ц (провадження 2/504/875/11) (т. 1 а.с.93). В порядку забезпечення позовів ухвалами від 23.08.2016 року накладено арешти: - на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с.35); - на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с.134). В порядку забезпечення доказів за клопотанням представника позивача ухвалами суду від 23.08.2016 року витребувано: - від приватного нотаріуса Комінтернівського районного нотаріального округу Орзіха Ю.Г. копію нотаріальної справи по договору купівлі-продажу від 28.04.2016 року земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (т. 1, а.с.34, 41-83); - від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Галій Т.С. копію нотаріальної справи по договору купівлі-продажу від 15.04.2016 року земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с.135, 153- 223). Ухвалою від 20.02.2018 року відмовлено у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову подане представником відповідачки [PERSON] адвокатом [PERSON] (т. 2 а.с.84). У судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки з боку позивача : [PERSON] [PERSON] та [PERSON] [PERSON]; з боку відповідача: [PERSON]. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, учасників процесу, допитавши свідків суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовів виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено та сторонами не заперечується, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який до чого часу сторонами не розірвано (т. 1 а.с.50). Під час подружнього життя ними придбано земельні ділянки: - кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (т. 1, а.с.14); - кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с.112). 11 березня 2014 року [PERSON] видав на ім'я своєї дружини [PERSON] терміном на три роки, та дійсну до 11.03.2017 року довіреність, яка посвідчена І.М. Гребенюк приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі № 373 (т. 1 а.с.45). В рамках реалізації наданих довіреністю повноважень [PERSON] уклала: - 28.04.2016 року договір купівлі -продажу земельної ділянки [NUMBER] за адресою [ADDRESS] покупцем якого виступила [PERSON] ( т. 1 а.с.42-43); - та 15.04.2016 року договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS], покупцем якого виступили [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с.155-156). Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що [PERSON] здійснюючи продаж земельних ділянок діяла в установлений законом спосіб, так як на час укладення угод та на час розгляду справи шлюб між сторонами офіційно не розірвано, у зв'язку з чим діє презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності. Суд відхиляє посилання позивача, щодо того, що він не давав своєї згоди на укладення дружиною договорів продажу земельної ділянки, оскільки земельні ділянки були придбані у період шлюбу та є спільною сумісною власність подружжя. Зазначення у його прізвища у державному акті не свідчить про його особисту власність, щодо якої у [PERSON] відсутні правові підстави відповідно до закону. Суд приймає до уваги посилання сторін, показання свідків, щодо фактичного припинення спільного проживання [PERSON] та [PERSON], однак, дана обставина, не може бути вирішальною, щодо питання володіння та розпорядження майном подружжя, оскільки офіційно шлюб не розірвано, питання розподілу майна не вирішено. При ухваленні рішення суд відхиляє посилання сторін на наявність у суді позову як про розірвання шлюбу, так і про визнання його недійсним, оскільки наявність позовів не може бути прийнято судом, як факт розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Суд відхиляє посилання позивача, про те, що за фактом крадіжки документів СВ Приморського УМВС в Одеській області порушено карну справу, оскільки слідство за даною кримінальною справа на час ухвалення рішення не закінчено. Крім того, суд приймає до уваги абзац 2 довіреності від 11.03.2014 р. «Для цього представник вправі: мати вільний доступ до моєї нерухомості…» (т. 1 а.с.18). Не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що він не знав, що має нотаріально скасувати довіреність, оскільки на час звернення до суду (15.08.2016 р.) довіреність була чинною та не скасованою, а його інтереси представлялись професійним захисником. Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. В Україні забороняється дискримінація за ознакою статі (ст. 6 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок та чоловіків»). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Значення державної реєстрації шлюбу визначено ч. 1 ст. 27 СК України, відповідно до якої державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Згідно ст. 36, 37 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Суд приймає до уваги п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року визначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності подружжя уже не діє. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Законодавство є формою існування права, способом надання юридичного значення нормам права, засобом їх організації та поєднання в конкретній статті, нормативних приписах, нормативно-правових актах, інститутах і галузях законодавства. Законом України «Про нотаріат», зокрема статтею 1, визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed