Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідно до наказу № 867 від 14.06.2013 року він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду фельдшера. При прийнятті на роботу був ознайомлений з посадовою інструкцією фельдшера з проведення передрейсового огляду водіїв цеху оброблення та перевезення пошти Херсонської дирекції УДППЗ Укрпошта від 07.12.2009 року. Згідно п. 1.2 інструкції основним обовязком фельдшера є проведення медичного огляду водіїв перед виїздом на лінію та визначення придатності до керування транспортним засобом. Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок видачі і використання штампів медичних працівників, що проводять щозмінні передрейсові та післярейсові медичні огляди водіїв транспортних засобів затверджених наказом ДП «Український медичний центр безпеки дорожнього руху та інформаційних технологій» МОЗ України від 03.03.2008 року № 80/1/П за один місяць до закінчення строку дії штампу та свідоцтва на право проведення щозмінних передрейсових та післярейсових медичних оглядів водіїв, для подальшого провадження своєї діяльності, медичний працівник повинен пройти навчання в Українському медичному центрі безпеки дорожнього руху, після чого вносяться відповідні зміни до Єдиного реєстру, видаються нові свідоцтво та штамп. В липні 2010 року позивач пройшов навчання методам проведення передрейсових (післярейсових) медичних оглядів водіїв транспортних засобів та отримав штамп, які дійсні до 20.07.2013 року. В серпні 2013 року позивач повідомив керівництво Херсонська дирекція УДППЗ «Укрпошта» про закінчення терміну дії свідоцтва і номерного штампу та просив направити його на навчання, як цього вимагає посадова інструкція. Проте відповідач по справі не сприяв продовженню терміну дії свідоцтва номерного штампу, посилаючись на те, що проходження додаткового навчання не потрібно. Позивач посилається на те, що оскільки не були внесені зміни до посадової інструкції, він відмовився ставити відтиск свого номерного штампу в подорожніх листах водіїв. 29 липня 2013 року наказом № 1524/к позивачу було оголошену догану за невиконання своїх службових обовязків при проведенні передрейсових та післярейсових медичних оглядів водіїв, яку відповідачем скасовано 14.10.2013р. 09.12.2012 р. відповідачем повторно усно оголошено позивачу догану за той самий проступок. Позивач вважає, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності незаконно, оскільки невиконання службових обов'язків не є порушення трудової дисципліни відповідно до ст. 147 КЗпП, крім того відповідачем було порушено передбачений ст. 149 КЗпП України порядок застосування дисциплінарного стягнення, оскільки у нього не було відібрано пояснень. У зв'язку з чим, вважає наказ про оголошення йому догани за № 2226/к від 09.12.2013 року незаконним, просить суд визнати його незаконним та скасувати і стягнути 5000,00грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав вказаних в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що наказу № 2226/к від 09.12.2013 року не існує і ніколи не існувало. Просив в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до наказу № 867 від 14.06.2013 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду фельдшера. Відповідно до ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 147 ч.1 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення (догана, звільнення). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання наказу № 2226/к від 09.12.2013 року не законним та його скасування, не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача про його існування, не обґрунтовані і не підтверджені належними доказами, у зв'язку з чим, відсутній предмет позову, а відповідно і підстави для його задоволення відсутні, щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, як похідні. Окрім того, шодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.237-1 КЗпП України працівник має право на відшкодування моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків тощо.

Outcome: dismissed