Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що 30 березня 2015 року його звільнено з посади завідуючого господарством Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства, проте, всупереч вимогам ст.116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) з ним не проведено остаточного розрахунку. Просить суд стягнути з відповідача Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства на його користь 1\~543,28 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду. Ухвалою у судовому засіданні 26 червня 2015 року за клопотанням представника відповідача Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства залучено до участі в справі в якості співвідповідача Сіверську міську раду Артемівського району Донецької області. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі, проти мирного врегулювання спору категорично відмовився. Представник відповідача Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства в судовому засіданні позов визнав, надавши пояснення про те, що заробітна плата позивачеві виплачена не була у звязку з відсутністю фінансування, яке надходить з Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області. Представник відповідача Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області в судовому засіданні позов підтримала та надала пояснення про те, що виплата заробітної плати працівникам, які обслуговують будівлю Сіверської міської ради, здійснювалась шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства. У звязку з їх відсутністю, виплата заробітної плати не проведена до цього часу. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач працював на посаді завідуючого господарством Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства з 23 вересня 2014 року до 30 березня 2015 року, про що свідчать відповідні записи в трудовій книжці позивача (а.с.8-9). Наказом директора Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства від 27 березня 2014 року №50 позивач звільнений з займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України, з 30 березня 2015 року (а.с.19). Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З довідки від 26 червня 2015 року №103, виданої директором Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства (а.с.20), вбачається, що заборгованість по заробітній платі Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства перед позивачем станом на 1 червня 2015 року складає 1\~543,28 грн. За змістом\~статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за статтею\~47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~\~\~ У постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-114цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13. З огляду на викладене, у звязку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення та до постановлення рішення судом, у роботодавця настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, за період з 31 березня 2015 року до 3 липня 2015 року включно (на час розгляду справи фактичний розрахунок не здійснено, правопорушення не усунуто). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 30 березня 2014 року, середньомісячна заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за січень 2015 року та лютий 2015 року, що складає 1 300 грн. за кожен місяць (а.с.21). Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки робочих днів у січні 2015 року та лютому 2015 року було 40, то середньоденна заробітна плата становить 65 грн. В період, за який здійснюється стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - з 31 березня 2015 року до 3 липня 2015 року включно, робочих днів було 63, з яких: 1 робочий день у березні 2015 року, 21 у квітні 2015 року, 18 у травні 2015 року, 20 у червні 2015 року, 3 у липні 2015 року. Розрахунок здійснено на основі листа Міністерства соціальної політики України від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік». Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 4 095 грн. та дорівнює добутку середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у спірний період. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити за підставністю позовних вимог, стягнувши з роботодавця Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства, яке здійснювало нарахування та виплату заробітної плати, на користь позивача невиплачену при звільненні заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: approved