Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Позов мотивує тим, що 04.06.2002 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося у зв'язку з різністю поглядів та уподобань, різного ставлення до сімейного життя, та наявності у відповідачки стосунків з іншим чоловіком. У зв'язку з цим та відсутністю у відповідачки бажання займатися вихованням та утриманням дітей, між ними постійно виникали сварки, які привели до припинення відносин між ними. Вони проживають окремо майже 8 років, весь цей час відповідачка практично не проявляла інтересу ні до нього, ні до дітей, не цікавилась їх життям та не проявляла бажання відновити сімейне життя та спільно виховувати дітей. Спільне господарство не ведеться. Спору щодо поділу майна немає. Він та діти є особами, переміщеними з тимчасово окупованої території України та зараз проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка також переселилась з тимчасово окупованої території та проживає в [ADDRESS] Подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим і таким, що суперечить їх інтересам. Позивач на розгляд справи не явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що наполягає на позовних вимогах, спору про місце проживання дітей немає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за адресою вказаною в позові, оскільки місце реєстрації та перебування відповідачки невідоме, то відповідачка була повідомлена про розгляд справи згідно ч., ч.3, 9 ст.76 КПК України. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи, відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України з врахуванням того, що позивач не заперечує проти цього. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного життя мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 4, 5), які проживають з батьком та після розірвання шлюбу будуть проживати з ним. Спору щодо поділу майна не мають. Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що у них різні погляди на сімейне життя, відсутні взаєморозуміння та спільні інтереси, в зв'язку з чим сторони припинили спільне життя десь 8 років тому. Спільного господарства вони не ведуть. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved