Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2434,27 грн, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.12.2015 рокупо день постановлення рішення суду, із розрахунку 297.33 грн середньоденного заробітку. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він працював в Публічному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів». 07.12.2015 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак при звільненні відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала письмові заперечення. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач звільнений з посади слюсар-складальник радіоелектронної апаратури Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України 07 грудня 2015 року, що підтверджується копієб трудової книжки (а.с. 4). Відповідно до довідки відповідача від 28.11.2016 року № 466/670, заборгованість при звільненні Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» перед позивачем становить 2434,27 грн. Розмір середнього денного заробітку позивача становить 207,33 грн, цей факт визнаний представником відповідача, а отже не підлягає доказуванню. Розмір середнього заробітку за період з 08.12.2015 року по 02.12.2016 року за 249 робочих днів становить 51625,17 грн (249х207,33). Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця,\~погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів\~на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд вважає, що до даних правовідносин не можна застосовувати правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 27.04.2016 року у справі № 6-113цс16, оскільки в даному випадку, заборгованість по заробітній платі стягується в повному обсязі, а не частково, а також враховуючи, що відповідач не заперечував проти того факту, що заборгованість по заробітній платі становить 2434,27 грн. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved