Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки: 1) площею 0,2500 га (кадастровий №2322187901:03:002:0118) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Новоолександрівка вул. Центральна ( стара назва вул. Леніна), 92 Запорізького району Запорізької області; 2) площею 0,0812 га (кадастровий № 2322187901:03:002:0286) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Новоолександрівка вул. Центральна (колишня назва вул. Леніна), 92 Запорізького району Запорізької області, обґрунтовуючи позов тим, що 11.07.2016 року помер його син [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно в вигляді вищезазначених земельних ділянок. Заповіту син не залишав. Позивач являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги, прийняв спадщину, відкриту після смерті сина своєчасно, подавши відповідну заяву до Запорізької районної державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа, але оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості, тому що при житті спадкодавець не зареєстрував своє право власності на своє імя на спадкові земельні ділянки, тому йому завідуючою Запорізькою районною державною нотаріальною конторою була надана Постанова про відмову в вчиненні нотаріальних дій, у звязку з отриманням якої позивач повиннен був звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з»явився, від представника позивача надійшла заява, у якій вона підтримала уточнений позов, просила суд його задовольнити та розглянути справу за їхньої відсутності. Відповідач представник Територіальної громади Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначили, що з позовною заявою [PERSON] згодні в повному обсязі, заперечень не мають, просили суд розглянути справу за відсутності їх представника. Третя особа - представник Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про відсутність заперечень та просив розглянути справу за їх відсутності. Третя особа [PERSON] ( колишня власниця спірних земельних ділянок), в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Суд за вказаних обставин вважає за можливе розгляд справи за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не зявилися. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 11.07.2016 року, що підтверджується наданим суду свідоцтвом про смерть. Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] зі спадкоємцем [PERSON] підтверджується наданим суду свідоцтвом про народження померлого, де позивач зазначений в графі «батько». Відповідно до наданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою спадкової справи № 248/2016 року, відкритої після смерті [PERSON], померлого 11.07.2016 року вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом встановлений [PERSON] батько спадкодавця. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 17.03.2017 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що спадкове майно у вигляді земельних ділянок спадкодавцю належали на підставі :1) 1/2 частина цих земельних ділянок належали особисто йому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 24.04.2007 року державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори, р.№ 791 ( копія Договору додається), однак, державну реєстрацію права власності на 1/2 частину придбаних земельних ділянок спадкодавець, яким є мій син при житті не вчинив; 2) 1/2 частину цих земельних ділянок він прийняв, але не оформив після смерті своєї матері [PERSON], померлої 29.10.2015 року, яка також на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 24.04.2007 року державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори, р.№ 791 ( копія Договору додається), не здійснила при житті державну реєстрацію права власності на 1/2 частину придбаних нею земельних ділянок. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2017 року, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого сина [PERSON], який помер 11.07.2016 року, а саме, житловий будинок, що розташований за адресою : вул.Центральна (стара назва вул.Леніна), буд.92, с.Новоолександрівка, Запорізького району Запорізької області, що належали матері померлого [PERSON], яка померла 29.10.2015 року, спадкоємцем якої був син, [PERSON], який помер 11.07.2016 року, що прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках батько ( мати) померлого, дружина ( чоловік) померлого, його діти. Частинами 1,3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ч. 3 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається принявшим спадщину, якщо на протязі шести мясців зі дня відкриття спадщини не завить про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1299 ЦК України : якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Як розяснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на те, що позов визнаний відповідачем та таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення його позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкові земельні ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved