Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ( а.с. 10-14), просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 61,80 кв.м, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-006/1340/2006 від 22.12.2007 року в розмірі 5 023 019,07 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; виселити без надання іншого житла відповідача зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового приміщення та стягнути судовий збір. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 22.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № МL-006/1340/2006, згідно якого відповідачці надано кредит у сумі 130 000 дол. США строком до 22.12.2031 року, зі сплатою 25,94% річних за користування кредитом. Станом на 27.02.2014 року відповідачка свої зобов'язання не виконує та утворилась заборгованість у розмірі 5 023 019,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1 012 272,12 грн., заборгованість по відсоткам - 67 949,21 грн., пеня - 3 942 807,74 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем укладений 22.12.2006 року іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] 25.02.2014 року відповідачці була надіслана вимога про добровільне виселення. Однак, [PERSON] вказану вимогу не виконала, у зв'язку з чим, позивач просить в рахунок погашення виниклої заборгованості по кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 33, 35, 41 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача до судового засідання надала заяву з проханням справу без її участі, оскільки позов підтримала, при цьому зазначила, що на сьогоднішній день відповідачка заборгованість по договору не сплатила. Просила позов задовольнити в повному обсязі, звернути стягнення на іпотечне майно, при цьому зазначила, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою у відмові в задоволенні позову, а діє при виконанні судових рішень, як тимчасове обмеження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Представники третіх осіб до суду надали заяви з проханням розглядати справу без їхньої участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, о мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язанні на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № МL-006/1340/2006, згідно якого відповідачці надано кредит у сумі 130 000.00 дол. США строком до 22.12.2031 року, зі сплатою 25,94% річних за користування кредитом. (а.с.10-14) 22.12.2006 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого у випадку невиконання відповідачем зобов'язань встановлених кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] (а.с. 15-17). Згідно з розрахунком заборгованості по договору станом на 27.02.2014 відповідачка має заборгованість 5 023 019,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1 012 272,12 грн., заборгованість по відсоткам - 67 949,21 грн., пеня - 3 942 807,74 грн. (а.с.18-19) 05.11.2010 року між Публічним акціонери товариством «ОТП Банк» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Факторинг Україна» укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ПАТ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги по кредитних договорах, в тому числі і за кредитним договором МL-006/1340/2006 від 22.12.2007року. ( а.с. 52-53) 03.07.2013р.,02.07.2013р.,20.02.2014р.,24.02.2014року ПАТ «ОТП Факторинг Україна» направило [PERSON] повідомлення про відступлення право вимоги ПАТ «ОТП Банк» та відповідачці була надіслана вимога про добровільне виселення з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки.( а.с. 28-29,32-33) Крім того, при наданні відповідей на звернення відповідачки, позивачем надавались роз'яснення яким чином слід погасити заборгованість по договору, що утворилась у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань. Судом встановлено, що станом на 27.02.2014 відповідачка має заборгованість 5 023 019,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1 012 272,12 грн., заборгованість по відсоткам - 67 949,21 грн., пеня - 3 942 807,74 грн. (а.с.18-19) 05.08.2010 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва позовні вимоги АТ « ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.01.2013р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва залишено без змін. 06.12.2010р. представником ПАТ « ОТП Банк» отримано виконавчий лист № 2-4958/10 та пред'явлено до ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва для примусового виконання рішення. Під час примусового виконання виконавчого провадження № 33029013 головним державним виконавцем Диких О.О. встановлено, що за [PERSON], зареєстровано нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] Згідно довідки форми №3 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований син боржника [PERSON] [INFO]. 08.01.2013р. на адресу органу опіки та піклування ОРДА в м. Києві направлено лист щодо надання на реалізацію даної квартири. 13.04.2013р. до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві надійшов витяг з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини ОРДА в м. Києві від 13.04.2013р. згідно якого в наданні дозволу на реалізацію майна боржника відмовлено. 19.06.2013р. на адресу Голосіївського районного суду м. Києва направлено заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду. 23.09.2013р. до ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва надійшла ухвала Голосіївського районного суду м. Києва згідно якої в задоволенні заяви відмовлено. На підставі вищевикладеного державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачеві без виконання, таким чином рішення Голосіївського районного суду м. Києва не виконане. Однак наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме мйано. Відповідно до положень ст.ст. 33, 35, 41 Закону України «Про іпотеки» в рахунок погашення зазначеної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 61,80 кв.м, яка складається з трьох жилих кімнат, жилою площею 42,50 кв.м та належить [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Крім того, відповідно до ст. 109 ЖК України позивачка підлягає виселенню з зазначеної квартири, оскільки письмова вимога про виселення була направлена відповідачці рекомендованим листом від 02.07.2013 року та 20.02.2014року. ( а.с.28-29,32-33). При цьому суд приходить до висновку, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача, однак є підставою для відстрочення виконання даного рішення на час дії вказаного закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved