Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 листопада 2008 року відповідно до наказу №8176/ОК від 07.11.2008 року його було прийнято на роботу в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в котельно-зварювальний цех №8 котельником четвертого розряду. 15 лютого 2017 року відповідно до наказу №1582/ВК від 15.02.2017 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Крім того, відповідно до вищевказаного наказу йому повинна була бути виплачена вихідна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за останні два місяці, згідно з ст.44 КЗпП України. Адміністрація відповідача запевнила його, що по решті виплат розрахується з ним пізніше, однак до цього часу розрахунку з позивачем не проведено. 10 серпня 2017 року ним було укладеного договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON], яким того ж дня було направлено адвокатський запит відповідачу з проханням надати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату [PERSON] за період його роботи з 10.11.2008 року по 15.02.2017 року з вказівкою сум невиплаченої заробітної плати помісячно. Як вбачається з бухгалтерського листа-розрахунку за березень 2017 року станом на 01.03.2017 року йому підлягало сплаті 14540 грн., що підтверджує факт відсутності проведення розрахунку відповідача з позивачем. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на його користь суму нарахованих йому грошових коштів і не виплачених при звільненні - 22800,00грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати звільнення (15.02.2017 року), понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1000грн. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, та середнього заробітку, підтримує повністю з зазначених в позові підстав, просив справу розглядати без його участі. В судове засіданні представник відповідача не з`явився, про час на місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмові пояснення щодо позову, зазначивши, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Відображена у довідці заробітна плата належна позивачу до виплати у день звільнення зазначена після відрахувань податку з доходів фізичних осіб (ПДФО) та військового збору та складає 14540грн. 87коп. Відображена у Довідці середньоденна заробітна плата складала 174грн. 71коп. зазначена без утримання ПДФО та військового збору, отже у разі стягнення з Товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із загальної суми такого стягнення необхідно утримувати ПДФО та військовий збір. При визначенні кількості робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року №75 (понеділок, вівторок, середа), яка на 17.11.2017 року (день розгляду справи Судом) з 16.02.2017 року (день наступний за днем звільненню позивача з Товариства) складе 109 робочих днів, а саме: лютий 5 робочих днів, березень 12 робочих днів, квітень 11 робочих днів, травень 12 робочих днів, червень 10 робочих днів, липень - 13 робочих днів, серпень - 14 робочих днів, вересень - 12 робочих днів, жовтень - 13 робочих днів, листопад - 7 робочих днів. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 19043грн. 39коп. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. За нормами ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно роз'яснень, наданих у п. 47 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07. 2012 p. № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Позивач не надав на підтвердження витрат на правову допомогу акт виконаних робіт та розрахунок вартості робіт. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 10 листопада 2008 року відповідно до наказу №8176/ОК від 07.11.2008 року [PERSON] було прийнято на роботу в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в котельно-зварювальний цех № 8 котельником четвертого розряду. 15 лютого 2017 року відповідно до наказу №1582/ВК від 15.02.2017 року [PERSON], було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.5-8). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №16-07/1348 від 06.11.2017 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 14540грн.87коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 14540грн.87коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 174грн.71коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 16.02.2017 року по 17.11.2017 року становить 109 робочих днів (лютий 5 робочих днів, березень 12 робочих днів, квітень 11 робочих днів, травень 12 робочих днів, червень 10 робочих днів, липень - 13 робочих днів, серпень - 14 робочих днів, вересень - 12 робочих днів, жовтень - 13 робочих днів, листопад 7 робочих днів), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 19043грн.39коп. (174,71 х 109 = 19043,39грн.). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 14540грн.87коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19043,39грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640грн. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000грн. Сплата цих коштів підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. Згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій (640грн. за 1 годину роботи). Безпосередньо в суді першої інстанції представник позивача адвокат [PERSON] участі не приймав. Представником позивача адвокатом [PERSON] були вчинені інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме складання і подання позову до суду, і відповідно суд вважає, що є обгрунтованим розмір таких витрат в сумі 750грн., що підтверджується квитанцією (а.с.18). Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 750грн. в відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: partial