Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним з моменту вчинення заповіту, яким [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2017 року померла тітка позивача, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Зважаючи на те, що його батько [PERSON], який є рідним братом спадкодавця, помер 01 лютого 2014 року, а власних дітей та чоловіка тітка не мала, він на підставі ст.ст. 1266, 1268-1270 ЦК України протягом встановленого законом шестимісячного строку вернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець другої черги за законом. Після завершення шестимісячного терміну з моменту відкриття спадщини, від нотаріуса позивач довідався, що [PERSON] за життя було складено заповіт, яким усе майно вона заповіла сторонній особі [PERSON], копії заповіту йому нотаріус не надав, проте повідомив, що спадкоємець за заповітом також у встановлені строки звернувся з заявою про прийняття спадщини, що усуває його від спадкування. Вважає, що зазначений заповіт був складений заповідачем у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки [PERSON] була алкогольнозалежною особою, через що мала погані стосунки з сусідами, була звільнена з роботи, внаслідок зловживання алкоголю тітка виявляла неадекватну поведінку уходила з оселі у невідомому напрямку, після чого її вимушені були розшукувати; не стежила за своїм зовнішнім виглядом, не займалась домашнім господарством; не могла відповісти на елементарні питання; губила свій паспорт та інші документи; мала провали в памяті, через зазначені обставини вони з батьком постійно допомагали спадкодавцеві відвідували її, придбавали продукти харчування, прали, вели домашнє господарство, сплачували за неї комунальні послуги Протягом останніх місяців життя [PERSON] постійно перебувала у стані алкогольного спяніння, з огляду на що не могла обходитись без стороннього догляду, який після смерті батька позивач надавав їй одноособово. [PERSON] в такому стані тіткою було вчинено оспорюваний заповіт. Спадкодавець за життя не була визнана недієздатною та не мала опікуна, проте її поведінка свідчить про неможливість усвідомлення нею значення своїх дій та керування ними у момент складання заповіту на імя сторонньої особи, що дає підстави для визнання його недійсним. 05 жовтня 2018 року відповідачем до суду поданий відзив на позов про заперечення проти задоволення позову, в якому зазначила, що її батьків та померлу [PERSON] повязували давні дружні добросусідські відносини, які тривали ще з моменту її вселення в будинок №4 по вул. Маршала Конєва у 1991 році, мешкала вона одиноко, чоловіка та дітей не мала, з найближчих родичів періодично спілкувалась лише з своїм братом [PERSON] до часу його смерті у 2014 році. Коли відповідач була ще неповнолітньою, то [PERSON] у вільний від роботи час доглядала за нею, а коли вона досягла повноліття і її батьки були вимушені поїхати до іншої країни, їх стосунки з [PERSON] стали ще тіснішими. Приблизно у 2001 році спадкодавець дістала травму ноги, тому в окремих питаннях організації її життєзабезпечення відповідач приймала безпосередню участь. Ініціатива складання заповіту саме на її імя належала виключно [PERSON], про її наміри відповідач дізналась ще влітку 2016 року. 07 лютого 2017 року померла наполегливо просила відвезти її до нотаріуса, зазначивши, що її рішення є остаточним. Відповідач відвезла її до Олександрійської міської державної нотаріальної контори, куди вона зайшла самостійно, а вийшовши вручила їй вже оформлений заповіт, яким заповідала саме їй все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось. Жодних дій щодо її примусу на підписання вказаного заповіту не вчинялось, [PERSON] ніколи не перебувала на обліку в наркологічному чи психіатричному закладі та не вживала жодних медичних препаратів, які б могли вплинути на її свідомість. Фактично позивач в основу позовних вимог поклав власні домисли та припущення відносно особистого життя спадкодавця, які абсолютно не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Позивач в судове засіданні не з'явився, про ча, місце і дату судового засідання повідомлений нлежним чином, причини неявки не повідомив Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, зазначив, що оспорюваний заповіт був складений заповідачем у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тому підлягає визнанню недійсним. Відповідач в судовому засіданні 14.12.2018 року проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що вона з дитинства знайома з [PERSON], яка дружила з її батьками, з 2014 року відповідач кожного дня приходила до [PERSON], спілкували як рідні люди, вона опікувалися відповідачем та її сестрою як онуками, останні чотири роки в неї погіршився стан здоровя, погано ходила через хворобу ноги, тому взагалі не пила, раніше могла дозволити собі випити 5-6 раз на рік по 2-3 дні, але завжди була при своєму розумі, була дуже досвідчена розумна людина. Посилання позивача на те, що [PERSON] зловживала спиртними напоями та тому не розуміла значення своїх дій при складанні заповіту не відповідає дійсності, оскільки позивач взагалі не має інформації про життя [PERSON], оскільки з нею жодних стосунків не підтримував, її життям та станом здоровя не цікавився. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, зазначила, що позивачем не надано жодного доказу того, що [PERSON] на час складання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, [PERSON] мала вищу освіту, мала певні проблеми з алкоголем в 2012-2013 роках. Але це не вплинуло на її психічне здоровя, останні чотири роки вона взагалі не вживала алкоголь, що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були сусідами, майже щодня спілкувалися з померлою. Інші свідки майже не спілкувалися з [PERSON] та розповідали тільки про те, що вона після смерті матері мала проблеми залкоголем, посилалася на практику Верховного суду України, відповідно якої \~підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України\~може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Представник Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідок\~ надала показання, відповідно до яких вона є сусідкою позивача, з [PERSON] знайома з дитинства, коли та проживала по вул. Авіаційній з батьками, потім разом працювали, [PERSON] почала випивати в 40-45 років, свідок приблизно один раз на місяць заходила до [PERSON] в гості по вул. М. Конева, яка часто була в стані спяніння, іноді взагалі не відчиняла, останній раз приходила до [PERSON] за місяць до смерті, яка була пяна, в квартирі було брудно. За один-два роки до смерті в [PERSON]І погіршився стан здоровя та вона стала менше випивати. [PERSON] тісно спілкувалася з батьками відповідача, але й позивача любила як племінника, про що говорила свідку. Похованням займалася відповідач. В стані алкогольного спянніння [PERSON] все памятала, була цілком адекватною, все памятала, свідка завжди впізнавал, але була агресивною. Свідок\~ [PERSON] в судовому засіданні надала показання , відповідно до яких вона є сусідкою позивача, та раніше, до 90-х років сусідкою [PERSON], позивач постійно спілкувався з рідною тіткою [PERSON], останній раз за місяць до смерті, [PERSON] приблизно в тридцятирічному віці почала зловживати алкоголем, прогулювати роботи, за що її декілька раз хотіли звільнити, почала сильно випивати після смерті матері, пили разом з братом-батьком позивача, взимку брат жив в неї, коли помер, то девять днів сидів в кріслі, а [PERSON] не розуміла, щ він мертвий, свідок близько з [PERSON] не спілкувалася, тільки бачила її , свідку відомо, що до неї ходила мати позивача, з позивачем не спілкувалася, останній раз разом з позивачем свідок бачила [PERSON] близько десяти років тому. Свідок\~ [PERSON]\~ в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона було сусідкою позивача у гуртожитку, з [PERSON] знайома з 70-х років, працювали разом, в 90-х роках, коли були живі батьки [PERSON], в неї все було добре, а після їхньої смерті вона почала зловживати алкоголем, почалися проблеми на роботі з цього приводу, останні 17 років вони з [PERSON] спілкувалися телефоном 1 раз в 2-3 місяці, часто під час розмов вона була на підпитку, в лютому 2017 року свідок приходила привітати [PERSON] з днем народження, але остання була в стані алкогольного спяніння, вела себе агресивно, не пустила до квартири, Свідок\~ [PERSON] в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона є сусідкою [PERSON] та відповідача, з [PERSON] знайома з 1991 року, свідок спілкувалася з [PERSON] кожного дня по декілька годин вранці та ввечері, останній раз бачила її в день смерті. [PERSON] дружила з родиною відповідача, допомагала матері відповідача в виховання відповідача та її сестри, коли вони були дітьми, гуляла з ними, в 2003 році батьки відповідача поїхали на заробітки до Москви [PERSON] доглядала за відповідачем та її сестрою. Відповідач приходила до [PERSON] кожного дня, піклувалася про неї, купувала продукти, ліки. В 2003 році [PERSON] зламала ногу, лежала у лікарні, ніхто з родичів її не провідував, приходили тільки відповідач, свідок та [PERSON] [PERSON] не пила з 2014 року, була абсолютно адекватною, розумною людиною. Свідок\~ [PERSON]\~ в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона була сусідкою [PERSON], з якою дружили з 2014 року по день смерті, майже кожного дня приходили один до одного в гості, у свідка навіть були ключі від квартири [PERSON]. [PERSON] взагалі не пила, тільки на день народження, вона дуже хворіла, в неї боліла нога. Відповідач приходила до [PERSON] кожного дня, спілкувалася, купувала все необхідне, піклувалася про неї, допомагала матеріально, в день смерті відповідач прийшла до свідка за ключами та повідомила, що телефонувала [PERSON], але та не відповідає. [PERSON] свідок ніколи не бачила, [PERSON] була абсолютно адекватною людиною, розгадувала кросворди, планувала покупки тощо. Свідок\~ [PERSON] в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона є сусідкою відповідача, спілкувалася з [PERSON] 29 років, скільки [PERSON] проживала за адресою [INFO], [PERSON] товаришувала з матірю відповідача [PERSON], фактично як бабуся виховувала відповідача та її сестру Яну, вважала їх рідними. В житті [PERSON] був момент, коли вона сильно випивала, але це було давно, за два роки до смерті взагалі кинула пити та палити через стан здоровя, останній раз бачила [PERSON] за тиждень до смерті, була абсолютно адекватна та твереза. Похованням займалася відповідач, про заповіт свідку повідомила [PERSON] в лютому 2017 року, а про намір скласти заповіт на користь відповідача [PERSON] ще раніше розповідала свідку. Відповідач опікувалася [PERSON], купувала продукти, ліки, ходила до неї майже кожного дня. З родичів [PERSON] ніхто не допомагав, позивача свідок не бачила разом з [PERSON] чи в нею вдома жодного разу. Суд, вислухавши вступне слово учасників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги,\~ об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та зміст відповідних ним правовідносин. [PERSON] померла 08.12.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 251303. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 [PERSON] 07.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-73, [PERSON] заповіла належне їй майно відповідачу, місцем складання заповіту зазначено приміщення Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, в заповіті міститься власноручно написаний текст такого змісту «Цей заповіт прочитано мною, заповідачем [PERSON] вголос, підписано власноручно і відповідає моїм намірам». В заповіті\~ зазначено «Заповіт записаний мною,\~ нотаріусом зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON], власноручно підписаний нею у моїй присутності о 10 годині 40 хвилин. Особу її встановлено, дієздатність перевірено». 15.02.2018 року позивач як спадкоємець другої черги звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] 30.05.2018 року [PERSON]\~ як спадкоємець за заповітом звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] Щодо посилання позивача на перебування [PERSON] під час складання заповіту у стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, суд зазначає наступне. Заповіт, як вид одностороннього правочину повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в статтях 1251 1252 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зокрема, це має місце при підтвердженні доказами наявності таких загальних підстав для визнання правочину недійсним як складення заповіту недієздатною особою або особою, яка в момент його складення не усвідомлювала й не могла усвідомлювати значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, складення заповіту під впливом насильства. За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За правилом ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В підготовче судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, від представника позивача надійшла заява представника позивача пр. проведення підготовчого судового засідання без їхньої участі, закриття підготовчого провадження та призначення до розгляду справи по суті, надано клопотання про виклик свідків, інших заяв, клопотань, направлених на реалізацію та захист прав позивача, надано не було. Отже, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого\~2012 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Суд зазначає, що показання свідків, що [PERSON] в певний період свого життя зловживала спиртними напоями не є доказом абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Крім того, суд враховує той факт, що після складення заповіту [PERSON] здійснювала свої цивільні права, укладала договори тощо. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доводи позивача та його представника про те, що [PERSON] при складанні заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а також, що заповіт від 07 лютого 2017 року не відповідає її волі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджується дослідженими судом доказами, тому підстав для визнання недійсним заповіту за ч. 1 ст. 225 ЦК України судом не встановлено, тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed