Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Наше Наследие» «про визнання договору купівлі-продажу нежитлового будинку з господарськими спорудами недійсним», третя особа: [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує наступним. Приватне підприємство «Наше Наследие» засновано на праві приватної власності і є самостійною юридичною особою. Договором купівлі-продажу від 12 травня 2008 року приватне підприємство «Наше Наследие» продало, а позивач [PERSON] купив нежитлову будівлю з господарськими спорудами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: А-2 - будівля харчової фабрики, шл/бл., загальною площею 573,4 кв.м., А№-1 - прибудова, цегла, загальною площею 108,9 кв.м.; Б - сарай, шл/бл.; В - приміщення для охоронців, шл/бл; Г- навіс; № 1-6 - огородження; І-ІІ - замощення. На теперішній час вважає, що цей договір є недійсним з тих підстав, що спірна нежитлова будівля зареєстрована як об'єкт нерухомості в КП БТІ м. Донецька 12.05.2008 року на підставі рішення господарського суду Донецької області від 17.03.2008 року, яким визнано, що зазначений об'єкт є нерухомим майном та право приватної власності на цю будівлю належить Приватному підприємству «Наше Наследие». Постановою Вищого господарського суду України від 27 травня 2008 року рішення господарського суду Донецької області від 17 березня 2008 року скасовано на тій підставі, що спірне нерухоме майно є об'єктом самочинного будівництва, тобто цей об'єкт не є нерухомим майном, а отже він не може бути відчуженим як нерухоме майно. Таким чином, приватним підприємством «Наше Наследие» продано позивачу нерухоме майно, яке не є об'єктом цивільного обороту. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Однак, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Договором купівлі-продажу від 12 травня 2008 року приватне підприємство «Наше Наследие» продало, а позивач [PERSON] купив нежитлову будівлю з господарськими спорудами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: А-2 - будівля харчової фабрики, шл/бл., загальною площею 573,4 кв.м., А№-1 - прибудова, цегла, загальною площею 108,9 кв.м.; Б - сарай, шл/бл.; В - приміщення для охоронців, шл/бл; Г- навіс; № 1-6 - огородження; І-ІІ - замощення (а.с. 3-5). Спірна нежитлова будівля зареєстрована як об'єкт нерухомості в КП БТІ м. Донецька 12.05.2008 року на підставі рішення господарського суду Донецької області від 17.03.2008 року, яким визнано, що зазначений об'єкт є нерухомим майном та право приватної власності на цю будівлю належить Приватному підприємству «Наше Наследие» (а.с. 8-10). Постановою Вищого господарського суду України від 27 травня 2008 року рішення господарського суду Донецької області від 17 березня 2008 року скасовано на тій підставі, що спірне нерухоме майно є об'єктом самочинного будівництва, тобто цей об'єкт не є нерухомим майном, а отже він не може бути відчуженим як нерухоме майно (а.с. 11-13). Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». Таким чином, приватним підприємством «Наше Наследие» продано позивачу нерухоме майно, яке не є об'єктом цивільного обороту. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нежитлового будинку з господарськими спорудами недійсним є доведеним та обґрунтованими, підтверджуються зібраними доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved