overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на 1/3 частину нерухомого майна, яке розташоване в [ADDRESS] посилаючись на те, що він як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON]. Не може оформити право власності у зв'язку з тим, що покійна під час життя не зареєструвала право власності на спадщину. В попередньому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив задовольнити їх. Відповідачі в попереднє судове засідання не з'явилися, хоча і були повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але надали суду заяви про те, що вони позов визнають та просять суд справу розглянути без їх участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що домогосподарство, яке розташоване в [ADDRESS] відносилося до категорії колгоспних дворів і станом на 1990-1991 роки в ньому була зареєстровані та проживали троє осіб - покійна [PERSON], позивач та відповідач [PERSON]. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння, яку позивач, як спадкоємець за заповітом від 11.07.1996 року своєчасно прийняв, оскільки вступив в володіння та користування спадковим майном, але не може зареєструвати право власності на своє ім'я у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів оформлених на покійну. Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку, судом не встановлено. Відповідачі позов визнають, що не порушує права та інтереси інших осіб. На підставі ст.ст.392, 1233, 1268 ЦК України, ст.ст.534, 549 ЦК УРСР, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], посилаючись на те, що після смерті його матері [PERSON] залишилось вказане спадкове майно, яке він як спадкоємець першої черги за законом своєчасно прийняв, інших спадкоємців окрім відповідачки по справі не має. Позивач не може оформити право власності у зв'язку з тим, що покійна під час життя не оформила правовстановлюючі документи на спадщину, просив також встановити факт, що він являється рідним сином спадкодавця [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку із його визнанням. Судом встановлено, що домогосподарство, яке розташоване в [ADDRESS] відносилося до категорії колгоспних дворів і станом на 1990-1991 роки в ньому була зареєстрована та проживали тільки померла [INFO] [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане домоволодіння, яку позивач як спадкоємець першої черги за законом своєчасно прийняв, оскільки вступив в управління та користування спадковим майном, але не може оформити право власності на себе у зв'язку з відсутністю правоустановчих документів оформлених на померлу. Окрім відповідачки по справі інших спадкоємців першої черги за законом судом не встановлено. Той факт, що покійна [PERSON] являється матір'ю позивача підтверджується довідкою Мамалигівської сільської ради Новоселицького району за №104 від 18 лютого 2014 року. Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки впливає на отримання спадкового майна у власність. Позивач не може оформити право власності на спадщину у нотаріальній конторі оскільки за померлою право власності у встановленому порядку зареєстровано не було. У зв'язку з цим згідно ст.392 ЦК України право власності за ним може бути визнано в судовому порядку. Відповідачка позов визнала, що не порушує права та інтереси інших осіб. На підставі ст.ст.328, 392 ЦК України, ст.ст.529,549 ЦК УРСР, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 квітня 2002 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами № 76, якій розташований за адресою: вул. Вознесенська, м. Рені, Одеської області. За життя померлий [PERSON] своїм майном не розпорядився. У встановлений законом строк позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 27 грудня 2016 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутністю, позов підтримує. Відповідачка у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла нотаріальна завірена заява, відповідно до якої вона позов визнає у повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 11 квітня 2002 року помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами № 76, якій розташований за адресою: вул. Вознесенська, м. Рені Одеської області. За життя померлий [PERSON] своїм майном не розпорядився. У встановлений законом строк позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 27 грудня 2016 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження своїх позовних вимоги, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлого [PERSON], а відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Так, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд вважає, що надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлого [PERSON] на спірне спадкове майно, спадкоємцем якого є [PERSON], а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, в позовній заяві зазначив, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області 19.07.2010р. Їх сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим 12.08.2014р. шлюб між ними був розірваний, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видане відповідне свідоцтво від 12.08.2014р. а/з 98. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON]. Незважаючи на те, що шлюб між сторонами був розірваний, в актовий запис про народження дитини з інформації відповідачки були внесені відомості про позивача як батька народженої нею дитини. Позивач стверджує, що не є батьком сина [PERSON], народженого [INFO] та просить виключити із актового запису №195 від 24.02.2015р. про народження сина [PERSON], вчиненого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, даних про те, що він є його батьком. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити. Відповідачка заперечень проти позову не має, не заперечує проти того, що позивач [PERSON] не є батьком народженого нею сина [PERSON], його батьком є інша особа, до якої вона має намір пред'являти позов про встановлення батьківства, не заперечувала проти задоволення позову у судовому засіданні. 3-тя особа представник Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, надав суду лист №1319/02-04-04-33 від 26.04.2016р. про розгляд справи в відсутності їх представника. поважних причин неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу в відсутності їх представника. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідачка підтвердила суду, що позивач не є батьком народженої нею дитини, а тому не заперечую проти виключенню його даних про батьківство з актового запису про народження дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з початку 2014 року сторони проживали разом. [INFO] відповідачка народила доньку, в свідоцтві про народження якої позивач записаний батьком. Шлюб між сторонами укладено не було, а в 2016 році сторони розірвали шлюбні відносини та перестали проживати разом. Під час даної сварки відповідачка повідомила позивачу, що [PERSON] не є його дочкою. З тих пір позивач не підтримував зв`язок із відповідачкою. 21.01.2019 року позивачу надійшов лист від Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому зазначено, що 12.07.2017 року дитину було влаштовано до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького. Вважає, що [PERSON] не є його дочкою, а тому просить виключити позивача з актового запису № 2624 про народження [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином. Надіслали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] народилась [PERSON] , згідно актового запису про народження якої позивачі є її батьком, а відповідачка - матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2020 року у даній справі призначено судову-генетичну експертизу. Згідно висновку експерта київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-284-2020 від 10.02.2021 року встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , народженої [PERSON] виключається. Враховуючи доведеність факту відсутності біологічного батьківства [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. З викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач просить зобов»язати відповідачку [PERSON] повернути йому меблі: Спальню(набір меблів для спальної кімнати)марки «КІМ»,вартістю 6 600грн. та кухню(набір меблів для кухні)марки «Тюльпан»,вартістю 4900 грн., а також грошові кошти в сумі 8 500грн. Відповідно до ч.3 ст. 209 ЦПК України,так як для виготовлення мотивованого рішення необхідно багато часу, слід проголосити вступну та резолютивні частини рішення,надавши сторонам право ознайомитися з мотивованим рішенням 23 травня 2016 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відновлення становища, яке існувало до порушення, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] є власником особового рахунку у кв. [ADDRESS] відповідно до Довідки форми № 3 від 16.04.2015 року. Працівниками Комунального підприємства «Вітряні гори Подільського району міста Києва» було здійснено обстеження вищевказаної квартири, про що складено Акт від 30.03.2015 року. В ході обстеження квартири було виявлено самовільно виконану прибудову балкону до кімнати 14,9 кв. м., на рівні першого поверху. Документів на виконання вказаних робіт не надано, наявність прибудови відображена в поверховому плані. Зазначають, що Рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 587/7924 Про затвердження «Порядку перепланування житлових і нежитлових приміщень у будинках у місті Києві» передбачає необхідність отримання дозволу на перепланування від дозвільного органу, порядок отримання такого дозволу та вимоги до перепланування. Згідно ч. 3 ст.100 ЖК УРСР, виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди). Посилаються на те, що самовільно виконана прибудова балкону до кімнати, на рівні першого поверху носить капітальний характер та змінила загальну площу квартири, а тому її виконання без отримання жодних погоджувальних документів є незаконним. Вважають, що своїми діями відповідачка порушила права комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», оскільки останній є балансоутримувачем будинку і його обов'язок слідкувати за збереженням схоронності житлового фонду, яку порушено відповідачкою шляхом незаконного перепланування житлового приміщення, що також порушує права інших мешканців будинку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування витрат в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.01.2012 року між ВАТ «Ощадбанк» та ТзДВ СК «ПСК- Захід» був укладений Генеральний договір добровільного страхування кредитів № 149, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (АТ «Ощадбанк») пов'язані з невиконанням або неналежним виконанням Позичальниками своїх договірних зобов'язань за Кредитними угодами. Зазначають, що між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір № 04/VЕ/548 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. Відповідно до п. 1.1.4. укладеного 04.03.2013 року Додаткового договору № 1 до Договору № 04/VЕ/548, АТ «Ощадбанк» відповідачці було відкрито рахунок [NUMBER] та встановлено кредит у сумі 7 300,00 грн. Посилаються на те, що 05.12.2013 року АТ «Ощадбанк» звернулась до ТзДВ СК «ПСК-Захід» із заявою № 20/30/434_БТ про настання страхового випадку, а саме непогашення [PERSON] своїх зобов'язань за Договором. Відповідно до Довідки про заборгованість за картковим рахунком [NUMBER] [PERSON] станом на 05.12.2013 року, заборгованість останньої склала 8 351,19 грн. Вказують на те, що на підставі заяви АТ «Ощадбанк» та Страхового акту № 14/01/СК/882 від 14.01.2014 року, ТзДВ СК «ПСК-Захід» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 8 351,19 грн. Звертають увагу суду на те, що відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначають, що сплативши страхове відшкодування АТ «Ощадбанк», ТзДВ СК «ПСК-Захід» має право відшкодування з відповідачки цих витрат в порядку регресу. Враховуючи вищевикладене, а також

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування майнової шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги, що 14 квітня 2014 року о 19 год. 00 хв. [PERSON] керуючи власним автомобілем «Fiat Grande Punto», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Києві по проспекту Правди, 66, не врахувала дорожньо-транспортної обстановки, не вибрала безпечної швидкості, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з його автомобілем «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER], який рухався попереду. Зазначає, що у результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження, а зазначена ДТП відбулась у результаті порушення відповідачкою вимог Правил дорожнього руху України. Посилається на те, що згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 2916/4 від 23 квітня 2014 року, вартість матеріального збитку, завданого йому в результаті неправомірних дій відповідачки, складає 198 192, 80 грн., що включає у себе вартість відновлювального ремонту на суму 186 149, 72 грн. та величину втрати товарної вартості на суму 12 043, 08 грн. Звертає увагу суду на те, що на момент ДТП цивільна відповідальність відповідачки була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7486771 від 07 листопада 2013 року, строком дії: з 7 листопада 2013 року до 7 листопада 2014 року і відповідно до п. 4 якого, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, франшиза складає нуль грн. Зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки на момент ДТП була застрахована згідно Полісу ОСЦПВВ, ПрАТ «СТ «Іллічівське» зобов'язано виплатити Позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., а тому відповідачка зобов'язана відшкодувати йому різницю між фактичним розміром завданої майнової шкоди в сумі 198 192, 80 грн. та страховим відшкодуванням за Полісом ОСЦПВВ у сумі 50 000 грн., а саме - 148 192,80 грн. Враховуючи вищевикладене, а також

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником 9/25 частин домоволодіння № 4 по вул. Генерала Гудовича в м. Одесі, що складаються з літ. А кімната 19,9 кв.м., в прибудові літ. «а» веранда 1-1 9,9 кв.м., тамбур літ. «а1» 5,88 кв.м., прибудова літ. «а2» 3,4 кв.м., вбиральні літ. «Е». Відповідачка є сусідкою позивача. Позивач зазначає що відповідачка самовільно знищила частину майна позивача, а саме розібрала в прибудові «а» веранду 1-1, тамбур літ. «а1», при будівлю літ. «а2», вбиральню літ. «Е», чим створила перешкоди в користуванні та володінні позивачу його майном та заподіяла йому матеріальну та моральну шкоду. Матеріальну шкоду завдану відповідачкою позивач оцінює в 48557 грн., моральну шкоду в 5000 грн., та просить суд стягнути вказані суми з відповідачки на свою користь. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідачки позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, оскільки позивачем та його представником не надано суду доказів того що саме відповідачка заподіяла позивачу вказану шкоду. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 9/25 частин домоволодіння № 4 по вул. Генерала Гудовича в м. Одесі, що складаються з літ. А кімната 19,9 кв.м., в прибудові літ. «а» веранда 1-1 9,9 кв.м., тамбур літ. «а1» 5,88 кв.м., прибудова літ. «а2» 3,4 кв.м., вбиральні літ. «Е». Відповідачка є сусідкою позивача. Вказані факти сторонами не заперечувались. Згідно показів свідків та наданого суду відеозапису видно, що син відповідачки самовільно знищив частину 9/25 частин домоволодіння що належать позивачу, та перешкоджає позивачеві в користуванні та володінні його частиною вказаного домоволодіння. Однак ані позивач, а ні його представник не надали суду доказів того що вказані дії вчинені особисто відповідачкою. А тому судом відповідно до ст. 1166, 1167 ЦК України не встановлено, що вказану позивачем шкоду йому заподіяла саме відповідачка, а не інша особа. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що позов є необґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування шкоди завданої внаслідок скоєння злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року по кримінальній справі № 758/3643/14-к, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 191 КК України, у зв'язку із застосуванням акту амністії на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року, який набрав чинності 28 липня 2011 року. Кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито. Зазначають, що постановлюючи вказану ухвалу судом було встановлено, що діями [PERSON], в результаті неналежного виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, територіальній громаді м. Києва спричинено тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків у розмірі 235 425 грн. 95 коп. безпідставно перерахованих ТОВ «Добро сервіс авто». Посилаються на те, що оскільки судом було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 191 КК України у зв'язку з застосуванням акту амністії на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року, який набрав чинності 28 липня 2011 року, матеріальна шкода в розмірі 235 425 грн. 95 коп., яка завдана [PERSON], на даний час державі не відшкодована. На підставі вищевикладеного, а також

Outcome: approved