Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.02.2015 між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу грошові кошти в сумі 30000 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення 20.12.2015. На підтвердження цього договору відповідач 20.02.2015 власноруч написав відповідну розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Грошові кошти, що зазначені у розписці, були передані відповідачу у момент її підписання. Незважаючи на те, що строк повернення суми позики, передбаченої розпискою, закінчився 20.12.2015, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав та позику не повернув. На його неодноразові нагадування з цього приводу відповідач не реагує, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним договором в сумі 41117 грн. 93 коп., яка складається з основного боргу в розмірі 30000 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 1955 грн. 00 коп., втрати від інфляції в розмірі 9162 грн. 93 коп., та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Також у вказаній заяві позивач просить долучити до матеріалів справи оригінал вказаного договору позики від 20.02.2015, що підтверджує факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Відповідно до вимог ч.4\~ст.223 ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2015 відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 30000 грн. 00 коп., які зобовязався повернути до 20.12.2015, що підтверджується оригіналом розписки від 20.02.2015, наданою позивачем. 16.02.2018 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 16.02.2018 з вимогою у п'ятиденний строк з моменту отримання претензій сплатити йому борг за розпискою від 20.02.2015 в сумі 30000 грн. 00 коп., про що свідчить копія вказаної претензії та фіскальний чек ПАТ «Укрпошта». Як встановлено судом, при укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення, відповідно до яких позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 30000 грн. 00 коп., а останній в свою чергу зобов'язався повернути зазначені кошти в строк до 20.12.2015. Таким чином вказаний договір вважається укладеним та підлягає до виконання. Позивач виконав зобов'язання перед відповідачем та надав кошти, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були, грошові кошти він не повернув, жодних дій, що свідчать про виконання зобовязання за договором позики не вчинив,\~що підтверджується наявністю оригіналу вказаної розписки у позикодавця. Відповідно до\~ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, встановлених\~ст.11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено\~ст.3 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього\~Кодексу, а також інших актів цивільного законодавства, а в разі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі\~ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики і зобов'язання відповідачем не виконані, про що свідчить оригінал написаної ним розписки від 20.02.2015, тому суд приходить до висновку про те, що вказана у розписці сума позики підлягає стягненню з відповідача в розмірі 30000 грн. 00 коп. Щодо позовних вимог про застосування до боржника відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, судом встановлено наступне. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, останній не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за\~весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Вказаний розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства та відповідачем не оспорювався. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконав та не повернув суму позики у строк, визначений договором позики, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при подачі даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved