Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу №001202 від 23 вересня 2015 року укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] з моменту його вчинення та стягнення з відповідача на користь позивача сплачені кошти у розмірі 41150 грн., сплачену комісію банку в розмірі 246,90 грн. Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач причини неявки не повідомив, заяв від нього не надійшло. Враховуючи вищезазначене, а також відсутність заперечення з боку позивача, суд, відповідно до ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, у вересні 2015 року позивач вирішив придбати автомобіль в розстрочку. На веб-сайті з рекламою побачив оголошення про продаж автомобіля «Skoda Octavia» 2013 року випуску. Зателефонував за номером зазначеним в оголошенні. Позивачу повідомили, що такий автомобіль є в наявності, його вартість становить 246000 грн. 23 вересня 2015 року позивач прибув до регіонального офісу компанії в м. Дніпропетровськ для укладення договору. Менеджер запевнила про наявність автомобіля, підтвердила його вартість в раніше повідомленій сумі. Повідомила, що для придбання автомобіля спочатку необхідно сплатити авансовий платіж, після чого в продовж тижня позивачу буде передано автомобіль. Також повідомила, що в наявності залишився лише один такий автомобіль і він знаходиться в автосалоні м. Рівне. Тому оглянути його зараз неможливо, але не пізніше наступного дня після підписання договору автомобіль буде пригнаний в автосалон м. Харкова. Для ознайомлення з умовами договору позивачу був наданий проект договору на 12 сторінках надрукований дрібним шрифтом. Проте достатнього часу для детального ознайомлення з умовами договору позивач не мав. Менеджер компанії його підганяла, оскільки робочий час вже спливав. Не дивлячись на це, позивач пересвідчився, що предмет лізингу вказано в договорі транспортний засіб - «Skoda Octavia» 2013 року випуску і вартість його вказана в договорі становить 246000 грн., що не давало позивачу підстав для якихось сумнівів. Тому позивач сплатив авансовий внесок. Менеджер надала йому для підписання договір та просила швидше підписати, запевнила, що в ньому нічого не змінилось, а вона поспішає, бо вже кінець робочого часу. Позивач погодився та підписав договір. Через тиждень автомобіль позивачу передано не було і він зателефонував до компанії. Йому порекомендували уважніше прочитати договір та сплатити авансовий платіж. На послідуючі дзвінки представник компанії повідомила, що автомобіль брав участь у тест-драйві і отримав пошкодження, тому його доставка неможлива. Ознайомившись з договором позивач зрозумів, що для підписання йому надали інший варіант договору. Так в підписаному примірнику зник рік випуску автомобіля, а його вартість зазначена в доларах, що в перерахунку на національну валюту становить суму майже вдвічі більшу за попередню. Вважає, що умови договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і з істотним дисбалансом прав та обовязків на шкоду споживачу, що є підставою для визнання договору недійсним. Так, вважає необґрунтованим та абсолютно несправедливим розмір адміністративного платежу, що становить 10 % від вартості предмета лізингу, оскільки робота працівника щодо виготовлення вже стандартної для нього форми договору, а також робота при перевірці, розгляді та підготовці документів не залежить від ціни предмета договору. Вважає, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, звужені обовязки лізинодавця, повністю виключена його відповідальність за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що випливає з п. 1.4, п. 1.8, п.3.2.6, п. 3.2.7, п.10.1, п.10.3, п.10.14, п.10.15, п.16.5, п. 16.7 договору. Статтею 12 договору не передбачає відповідальності лізингодавця за невиконання ним умов договору взагалі. Також зазначає, що договір в супереч положенням Закону нотаріально не посвідчений. В судовому засіданні досліджені: копія паспорта [PERSON] (а.с.8); копія договору №001202 фінансового лізингу від 23 вересня 2015 року та додатки до нього (а.с.10-15,16,17); копія квитанцій про сплату [PERSON] 41150 грн. адміністративного платежу за договором №001202, комісія за прийом платежу 246,90 грн. (а.с.19); копія листа Нацкомфінпослуг щодо надання інформації, згідно з яким ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, не отримувало. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч.5 цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. У разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону). Згідно з ч.2 ст.18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Такими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Згідно зі ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У ст.807 ЦК передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку № 7 МФУ від 20.10.2000 року № 92, основними фондами є засоби праці - будівлі, устаткування, транспорт. Тобто, відповідач у справі має бути суб'єктом підприємницької діяльності, який здійснює діяльність у сфері передачі автомобілів у оренду (оперативний лізинг), тому і зобовязаний надати лізингоодержувачу дані про те, що транспортний засіб, що буде передаватися, вже є його власністю і є основними фондами відповідача. Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст.1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. Лізинг є специфічною формою майнового, тобто товарного кредиту. Стаття 11 Закону надає право лізингоодержувачу: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню або умовам договору чи специфікації; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих не виконанням або не належним виконанням умов договору лізингу. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача, а саме: споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з п.2. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Судом встановлено, що у даному випадку аналіз змісту оспореного договору фінансового лізингу дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності, тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Розділом 12 договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідатьність лізингодавця перед споживачем. Стосовно лізинтоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення лізингодавця умов договору. Відповідно до п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою вважається послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно з п.4 ч.1 ст.34 цього Закону, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами, а саме: діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Встановлено, що відповідно до наданої суду інформації Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за №23/11-9 від 04.01.2016р., ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (код ЄДРПОУ 39733392) не отримувало ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Згідно з ч.1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У звязку з цим, суд доходить висновку, що відсутність у відповідача відповідної ліцензії доведена, і це є достатньою підставою для визнання оспореного договору недійсним. Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (Постанова від 16.12.2015р., ЄДРСР, рішення № 54513238, справа №6-2766цс15). Крім того, відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України догові найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оспорюваний договір нотаріально посвідчено не було. Дана обставина, з урахуванням наявності спору щодо недійсності правочину також є підставою задоволення позовних вимог. Розглядаючи вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 41150 грн. та сплачену комісію банку в розмірі 246,90 грн., суд вважає, що вона також підлягає задоволенню і при цьому виходить з наступного: Згідно з ст.216 ЦК, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Виходячи з цього, обовязок повернення відповідачем отриманих ним від позивача коштів є наслідком недійсності оспореного договору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved