Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2006 року Банк, надав [PERSON] кредит у розмірі 6900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних. В порушення умов кредитного договору [PERSON] оплату по кредиту належним чином не здійснював, внаслідок чого станом на 30.10.2013 року виникла заборгованість у розмірі 21703,72 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 19736,92 гривень, заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 457, 10 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1009, 70 гривень. Просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та відшкодувати понесені по справі судові витрати. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 05 лютого 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21703,72 гривень. Вирішено питання щодо сплати судового збору. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] оспорює обґрунтованість цього судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд неповно з'ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не врахував ті обставини, що банком не надано доказів на які саме умови погодився відповідач, коли підписував заяву позичальника, крім того ПАТ КБ «Приват Банк» пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Відповідач та його представник у засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, рішення суду скасувати. В судове засідання апеляційного суду представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином та суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Апеляційний суд, заслухав доповідача, відповідача та його представника, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 10.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду а те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком. Договір підтверджується підписом у заяві. Станом на 30.10.2013 року виникла заборгованість у розмірі 21703,72 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 19736,92 гривень, заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 457, 10 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1009, 70 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1, 2 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 у справі № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року (в редакції Закону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Згідно Заяви [PERSON] від 10 грудня 2006 року він замовив Банку банківські послуги: строковий кредит у сумі 6900 грн. зі сплатою 2,5 % в місяць за користування кредитними коштами (а.с.7-8). На Заяві в розділі «Відмітки Банку» є відмітка Банку про видачу [PERSON] платіжної картки, відмітки засвідчені підписом працівника Банку. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг вони визначають умови, на яких ПриватБанк пропонує клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені в Заяві та в Пам'ятці клієнта. Належним чином заповнена Заява підписується клієнтом і таким чином клієнт виражає свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг. Згідно п. 3.1 Умов для надання банківських послуг Банк відкриває Клієнту картрахунок, видає Клієнту Карти, їх вид та строк дії зазначається в Заяві та Пам'ятці клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку» Заяви (а.с. 8). Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи, що [PERSON] підписана Заява про надання банківських послуг, згідно якої він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що він погоджується із тим, що ця Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що ним 10 грудня 2006 року , в цей день Банком йому відкрито рахунок та [PERSON] визнає факт отримання ним платіжної картки , відповідно до ст. 638, ст. 640 ЦК України, п. 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг договір вважається укладеним 10 грудня 2006 року. На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір, який відповідає вимогам чинного законодавства. Проте з висновками суду про стягнення суми заборгованості апеляційний суд не може погодитися з наступних підстав. За вимогами частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 267 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). У заяві про надання послуг, підписаній сторонами зазначено, що строк дії картки - 1008. Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною картою визначено, що строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти ( місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно з пунктом 3.1.3 по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку( в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотримання інших умов продовження, передбачених договором. Пунктом 3.1.4 зазначених Правил визначено, що карта миттєвого випуску продовженню не підлягає. Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Позивачем не надано доказів стосовно строку дії картки, що була видана відповідачу, також не надано доказів на підтвердження надання відповідачу нової картки з новим строком дії. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Як убачається із змісту п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань повністю чи у визначеній банком частині у випадку невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами у розмірі 2,5 % на залишок заборгованості, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), т.т. 30 жовтня 2008 року. Питання застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням цих обставин та факту пред'явлення позову тільки 3 грудня 2013 року, не вирішено. Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). Ст.267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленої до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що судом було ухвалено заочне рішення, ухвалою суду відповідачу було відмовлено у його перегляді, тому апеляційний суд вважає можливим задовольнити заяву відповідача про застосування строку позовної давності під час перегляду рішення суду в апеляційному порядку та відмовити у задоволенні позовних вимог банка у зв'язку з пропуском строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 грудня 2006 року. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: dismissed