Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з нього на свою користь суму позики у розмірі 30000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 300,00 грн. При цьому посилається на те, що 06 жовтня 2014 року відповідач отримав в нього у борг 30000,00 грн., які зобовязався повернути до 01 грудня 2014 року, що підтверджується розпискою. До теперішнього часу відповідач борг йому так і не повернув. В звязку з викладеним позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, у якому зазначив, що позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року [PERSON] за договорами позики отримав у Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕСТІ ПЛЮС» грошові кошти в розмірі 30000,00 грн., які зобов'язався повернути до 01 грудня 2014 року, про що надав відповідну розписку. Відповідач вказану суму боргу до теперішнього часу не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки, згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то зобовязальні договірні відносини між позивачем та відповідачем кваліфікуються судом як позикові. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав своїх зобовязань, які виникли в нього перед позивачем внаслідок укладання договору позики від 06 жовтня 2014 року. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму позики у розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок). Згідно 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 300,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved