Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про про виселення з будинку. На підтвердження вказаних вимог, в позові зазначено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2019р. Спадщину позивач прийняв від свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Після отримання свідоцтва, позивач поїхав до с.Шевченко Баштанського району і виявив, що у будинку проживає відповідач [PERSON] . Останній пояснив, що купив будинок у його матері без укладення письмового договору, на вимогу про виселення відповів відмовою. З відповідачем будь-яких договорів укладено не було, він користується будинком безпідставно і порушує право позивача як власника на розпорядження будинком. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно та належним чином - рекмоендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про право власності за законом від 21.05.2019р., витяг з Державного реєстру речових прав №167339135) суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач проживає у вказаному будинку без законних підстав, договорів чи угод з ним укладено не було. Добровільно виселитись з будинку відмовляється. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті першій Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно ст. 41 Конституції України, ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Зазначене є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved