Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого доповнювались в процесі судового розгляду, до відповідача про визнання недійсним свідоцтва від 16.02.2012 р. № 1.31876.3, виданого [PERSON], користувачу родинного місця поховання, про здійснення 16.08.1990 р. поховання [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища; визнання недійсною довідку МК05 №745.12 від 09.05.2012 р. про поховання 20.11.2011 [PERSON] на ділянці №80, ряд 13, місце №24 Лісового кладовища, видану [PERSON]; визнання позивача особою, яка здійснила 20.11.2011 р. поховання [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища; зобов'язання відповідача визнати недійсним запис до книги реєстрації поховань на Лісовому кладовищі в м. Києві щодо поховання 16.08.1990 р. [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища; зобов'язання відповідача здійснити заходи щодо перепоховання [PERSON] в тому числі з укладанням договору-замовлення з позивачем; зобов'язання відповідача виділити місце для перепоховання [PERSON] на Лісовому кладовищі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON], який 20.11.2011 р. був похований на Лісовому кладовищі в м. Києві на місці № 24 в ряду № 13 на ділянці № 80, яке знаходиться у підпорядкуванні відповідача. У відповідності до рахунку-замовлення № 02975 від 19.11.2011 р. на суму 639, 92 грн., останній був виписаний на ім'я [PERSON], однак усі необхідні дії щодо проведення поховання покійного батька були проведені позивачем, зокрема й вказана сума, щодо оплати послуг відповідача була оплачена ним особисто в касі. [PERSON] обманним шляхом заволоділа свідоцтвом про смерть [PERSON], ввела в оману позивача та його брата [PERSON], повідомивши що в неї є вільне місце на Лісовому кладовищі в м. Києві, та записала всі витрати на своє ім'я, а також отримала довідку про поховання 20.11.2011 року [PERSON] Згідно з вказаної довідки [PERSON] похований на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища. У відповідності до свідоцтва про поховання [PERSON] (батько [PERSON].), останній похований на цій же ділянці та на цьому ж місці, яке в свідоцтві вказується як родинне місце поховання. Однак, в Книзі реєстрації поховань на Лісовому кладовищі в м. Києві у рядку, який стосується поховання 16.08.1990 р. [PERSON] (батько [PERSON].), вбачається, що номер місця поховання виправлений на № 24. Зокрема, у відповідності до Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань місце 80-13-24 є одинарним місцем поховання, а не родинним, тобто, [PERSON] поховали в одній могилі з [PERSON] Крім того, поховання [PERSON] було здійснене без оформлення договору-замовлення. В судовому засіданні представник позивача доповнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві, заявах про зміну, доповнення позовних вимог та письмових поясненнях по справі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності. В наданих письмових поясненнях посилається на те, що на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища, відповідно до записів книги реєстрації поховань здійснено два поховання, а саме, в 1990 р. [PERSON], в 2011 р. [PERSON] Не заперечує скасувати свідоцтво про поховання та запис в Книзі реєстрації поховання, в разі встановлення судовим рішенням факту, що воно було видане не на ту особу. Третя особа [PERSON] надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилась, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за її відсутності. В письмових запереченнях та поясненнях, заперечувала щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що саме нею було здійснене поховання як свого батька в 1990 р. [PERSON] так і свого чоловіка [PERSON] в 2011 р. Зазначала, що проживала з [PERSON] до моменту його смерті однією сім'єю, піклувалась про нього та доглядала до моменту смерті, та оплатила всі витрати на поховання. Зокрема, вказала, що поховання здійснене на родинному місці поховання у відповідності до вимог законодавства. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, покази свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON], встановивши обставини справи та перевіривши відповідні їм докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.11. 2011 р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 18 том І). Позивач та третя особа [PERSON] є рідними синами померлого [PERSON] (а.с. 40 том І). У відповідності до оспорюваної довідки про поховання від 09.06.2012 р. МК05 № 745.12, виданої [PERSON], померлий [PERSON] похований на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 на Лісовому кладовищі (а.с. 20 том І). Згідно з оспорюваним свідоцтвом про поховання від 16.02.2012 р. №1.31876.3, виданим [PERSON], як користувачу родинного місця поховання, остання 16.08.1990 р. здійснила поховання померлого [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 на Лісовому кладовищі (а.с. 19 том І). Відповідно до зазначених документів, ділянка № 80, ряд № 13, місце № 24 на Лісовому кладовищі є родинним місцем поховання. Однак, як вбачається з Акту обстеження місця поховання № 460 від 20.12.2011 р. (а.с. 233 Том І) місце поховання на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 є подвійним, а не родинним. Відповідно до п. 1.7, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 р. № 193 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, сектори території місць поховань поділяються на ряди та місця, відстань між рядами повинна бути один метр, між ділянками поховань в ряду - 0,5 м. Пунктом 2.4. вказаного Порядку, передбачає, що за зверненням Виконавця волевиявлення чи особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого. На бажання Виконавця чи особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Згідно з п. п. 2.5, 2.6 Порядку кожне поховання померлого здійснюється в окремій могилі. Довжина могили для дорослого повинна бути не менше двох метрів, ширина - 1 м, глибина - не менше 1,5 м від поверхні землі до кришки труни, з урахуванням місцевих ґрунтово-кліматичних умов. У разі поховання померлих дітей розміри могили можуть бути відповідно зменшені. Відстань від дна могили до рівня стояння ґрунтових вод повинна бути не менше 0,5 м, висота намогильного горбка - 0,5 м. Пунктом 2.8. Порядку визначено розміри ділянок, які надаються під кожну могилу. Зокрема, під родинне поховання розмір земельної ділянки має складати: площа - 6, 6 кв. м., довжина 2, 2 м., ширина 3м. Могила: ширина 1 м., довжина 2 м. Під подвійне поховання розмір земельної ділянки: площа - 4, 8 кв. м., довжина 2, 2 м., ширина 2, 2 м. Могила: ширина 1 м., довжина 2 м. під одинарне поховання розмір земельної ділянки має складати: площа - 3, 3 кв. м., довжина 2, 2 м., ширина 1,5 м. Могила: ширина 1 м., довжина 2 м. У відповідності до Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України», могили повинні мати глибину не менше 1,5 м, довжину не менше 2 м, ширину - 1 м. Відстань між могилами не менше 1 м з довгого боку і 0,5 м з короткого. Площа на одну могилу 5 кв. м для дорослих і 4 кв. м для дітей. Відповідно до акту обстеження місця поховання на Лісовому кладовищі, наданого відповідачем (а.с. 102 том І), ділянка № 80, ряд № 13, місце № 24 має наступні розміри: довжину 2,15 м., ширину 1,70 м. На зазначеному місці поховані: [PERSON] та [PERSON] Відстань між місцем № 25 та місцем № 24 на ділянці № 80, ряд 13 - відсутня. Як вбачається, розмір земельної ділянки № 80, ряд № 13, місце № 24 відповідає розмірам одинарного поховання, а не родинного або подвійного, та, крім того, відсутня відстань між місцем № 24 та місцем № 25, що суперечить вимогам зазначених вище норм. У зв'язку з зазначеним, суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] в порушення норм вище зазначених Порядку та Державних санітарних правил та норм, похований в одинарному похованні разом з померлим [PERSON] Крім вказаного, з матеріалів справи не вбачається, що померлий та похований в 1990 р. [PERSON] та померлий в 2011 році [PERSON] є родичами. Вказане суперечить нормам діючого законодавства України та моральним засадам суспільства, а отже вимоги позивача щодо виділення місця для перепоховання [PERSON] на Лісовому кладовищі є обґрунтованими. Як вбачається з рахунку-замовлення № 02975 від 19.11.2011 р., [PERSON] сплатила суму в розмірі 639, 92 грн. за послуги щодо поховання [PERSON] (а.с. 21 том І). Позивачем не надано суду доказів сплати ним особисто вказаних коштів, а отже підстави вважати вказаний рахунок-замовлення таким, що не відповідає дійсності в суду відсутні. Згідно зі ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувач місця поховання (місця родинного поховання) - користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону; У зв'язку з зазначеним та враховуючи свідоцтво про поховання від 16.02.2012 р. № 1.31876.3, видане [PERSON], про поховання померлого [PERSON], [PERSON] є користувачем місця поховання, розташованого на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 на Лісовому кладовищі. Підстави для визнання вказаного свідоцтва недійсним в суду відсутні, доказів його недійсності суду не надано. Однак, судом встановлено, що вказане у свідоцтві місце поховання не є родинним, а є одинарним. Зокрема, про це свідчить і наступне. У відповідності до ст. 11 вказаного вище закону, поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов'язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров'я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов'язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі. Частинами 3-5 ст. 25 Закону визначено: «Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про поховання [PERSON] не видавалось. В матеріалах справи міститься довідка про поховання від 09.06.2012 р. МК05 №745.12, про поховання померлого [PERSON] на ділянці №80, ряд №13, місце № 24 на Лісовому кладовищі, яка носить інформаційний характер і не дає права на поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). З вказаної довідки вбачається, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] на підставі свідоцтва про смерть, однак в матеріалах справи відсутні докази правомірного володіння [PERSON] вказаним оригіналом свідоцтвом про смерть, оскільки остання не є родичем померлого. Крім вказаного, з матеріалів справи вбачається, що поховання померлого [PERSON] було здійснене 20.11.2011 року, в той час як свідоцтво про поховання [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 на Лісовому кладовищі було видане [PERSON] лише 16.02.2012 р. Вказане свідчить, що при здійсненні поховання [PERSON] на нібито родинному місці поховання, [PERSON] не могла в порядку, визначеному ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», як користувач місця поховання (місця родинного поховання), надати докази здійснення нею першого поховання та надати свідоцтво про поховання [PERSON], передбачене статтею 25 цього Закону, оскільки, таке свідоцтво було їй видано вже після поховання [PERSON] Вказане свідчить про порушення відповідачем вимог законодавства щодо підпоховання на ділянці № 80, ряд № 13, в місце № 24 на Лісовому кладовищі померлого [PERSON] У відповідності до п. 2, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 р. № 193 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, поховання тіла померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого, поховання здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого (далі - [PERSON]). У відповідності до п. 3 вказаного Необхідного мінімального переліку, на підставі свідоцтва про смерть [PERSON] звертається до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладання відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання (далі - договір-замовлення) не пізніше ніж за 24 години до їх проведення. Укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого. Зазначене, також свідчить про те, що [PERSON] не здійснювала поховання [PERSON] на родинному місці поховання, оскільки, в той момент не володіла свідоцтвом про поховання першого похованого [PERSON], оскільки воно видане їй лише в 2012 році. Зокрема, Законом України «Про поховання та похорону справу», не віднесено до обов'язків ритуальної служби встановлювати факти родинних відносин, перевірку сімейного стану особи, яка здійснює поховання та законність отримання такою особою свідоцтва про смерть. У зв'язку з зазначеним, та тим, що вказана довідка про поховання [PERSON], видана [PERSON] носить лише інформаційний характер, суд не знаходить підстав для визнання її недійсною, однак, враховуючи матеріали справи, приходить до висновку, що інформація, викладена в ній, не відповідає дійсності, оскільки, саме позивач, як син померлого та особа, яка володіла свідоцтвом про смерть, на підставі якого здійснюється поховання, 20.11.2011 року здійснив поховання [PERSON] на ділянці № 80 ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища, розташованого в м. Києві, по вул. Крайня, 3, користувачем якого є [PERSON] Посилання третьої особи - [PERSON] на обставини її проживання з померлим [PERSON] однією сім'єю до смерті останнього суд не приймає до уваги, оскільки, зазначені обставини були предметами розгляду інших справ по яким винесені судові рішення, а отже, повторне встановлення вказаних обставин є недоцільним. Зокрема, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.09.2012 р. відмовлено в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлено факту спільного проживання чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання права власності на частку у спільному майні, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 26-34 том І). Вказаним рішенням суду встановлено, що позивачем не доведено, того що вона з [PERSON] перебувала в усталених відносинах, що притаманні подружжю і проживання разом однією сім'єю без шлюбу безперервно, протягом п'яти років. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2013 р. рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.09.2012 р. залишено в силі (а.с. 35-38 том І). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Будь - яких даних, які б свідчили про те, що за життя [PERSON] висловлював бажання, виражене в усній ( у присутності свідків ) або в письмовій формі, завіреній в установленому законодавством порядку, щодо здійснення в разі смерті, його поховання саме [PERSON] як виконавця волевиявлення померлого, в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, відповідно до приписів ст.ст. 11, 25 Закону «Про поховання та похорону справу» , [PERSON] не мала права на отримання довідки про поховання [PERSON], право на отримання якої має його син - позивач по справі, який фактично здійснив поховання свого батька, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків, та на теперішній час має намір провести перепоховання свого батька в окрему могилу належного розміру. При цьому наявність виданої на ім'я [PERSON] довідки про поховання [PERSON], відповідно до приписів ст. 25 Закону, унеможливлює виконання позивачем вказаних робіт. Зокрема, підстав для зобов'язання відповідача визнати недійсним запис до книги реєстрації поховань на Лісовому кладовищі в м. Києві щодо поховання 16.08.1990 р. [PERSON] на ділянці №80, ряд 13, місце №24 Лісового кладовища судом не встановлено, крім того законодавством не передбачено порядок зобов'язання певного органу визнавати недійсними свої записи. Вимог щодо скасування вказаного запису позивачем не заявлялось. У зв'язку з вказаним, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині про визнання недійсним свідоцтва від 16.02.2012 р. № 1.31876.3, виданого [PERSON], користувачу родинного місця поховання, про здійснення 16.08.1990 р. поховання [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища, розташованого в м. Києві, по вул. Крайня, 3; визнання недійсною довідку відповідача МК05 № 745.12 від 09.05.2012 р. про поховання 20.11.2011 року [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища, видану [PERSON]; зобов'язання відповідача визнати недійсним запис до книги реєстрації поховань на Лісовому кладовищі в м. Києві щодо поховання 16.08.1990 р. [PERSON] на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища. Одночасно, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення вимоги позову в частині визнання позивача особою, що здійснила 20.11.2011 року поховання [PERSON] на ділянці № 80 ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища, розташованого в м. Києві, по вул. Крайня, 3, зобов'язання відповідача виділити місце для перепоховання [PERSON] на Лісовому кладовищі (м. Київ, вул. Крайня, 3), зобов'язання відповідача здійснити заходів у відповідності до Закону України «Про поховання та похоронну справу», щодо перепоховання останків померлого [INFO] [PERSON] з могили, яка розташована на ділянці № 80, ряд № 13, місце № 24 Лісового кладовища в інше місце, відповідно до вимог державних санітарних норм та правил, в тому числі і шляхом укладення з [PERSON] договору-замовлення на перепоховання. . На підставі ст. ст. 2, 11, 25 Закон України «Про поховання та похоронну справу», п. п. 2, 3, 11 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 р. № 193, п. п. 1.7, 2.4, 2.5, 2.6, 2.8 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 р. № 193, Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України»,

Outcome: partial