Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Бабаї, вулиця Нова, 7 загальною площею 62, 90 кв.м, житловою площею 45,80 кв.м, сараї літ «Б,В», вбиральня літ «Д», літня кухня літ «З», душ літ «И»,огорожа № 1-4, льох «Бп», гараж «Г», навіс «Л», яма вигрібна «Е», водопровід «К» як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 23.06.2003 року. В обґрунтування позову зазначає, що житловий будинок, розташований за адресою: смт. Бабаї, вул. Нова, 7, було зареєстровано за її чоловіком [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Мерефянською Державною нотаріальною конторою Харківського району 5. 05. 1961 року № 1702. Згідно дозволу від 13.02.1961 року директора радгоспу «Червоний партизан», на землях якого знаходився придбаний житловий будинок, земельна ділянка площею 0. 12 га була передана [PERSON] Рішенням виконкому Бабаївської селищної ради від 23.01.1964 року [PERSON] дозволено побудувати новий будинок у звязку з ветхостью та малим розміром старого будинку, в результаті на земельній ділянці старий житловий будинок був знесений, в 1964 році побудовано новий житловий будинок, будинок до експлуатації не введений, а свідоцтво про право власності не отримано. Посилаючись на те, що її чоловік [PERSON] помер 23.06.2003 року, а після його смерті вона користувалась житловим будинком, земельною ділянкою, але в отриманні правовстановлюючих документів на житловий будинок їй було відмовлено, оскільки за спадкодавцем не було здійснено правової реєстрації права власності на житловий будинок, позивач просить суд задовольнити позов та визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Бабаї, вулиця Нова, 7. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, згідно якої, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявились, подали до суду заяви, згідно яких, заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили справу розглянути за їх відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача в позовній заяві до суду, дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. Житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Бабаї, вулиця Нова, 7, було зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Мерефянською Державною нотаріальною конторою Харківського району 5. 05. 1961 року № 1702, про що свідчить довідка КП «ХРБТІ» від 23. 12. 2013 року № 788. Згідно дозволу від 13.02.1961 року директора радгоспу «Червоний партизан», на землях якого знаходився придбаний житловий будинок, земельна ділянка площею 0. 12 га була передана [PERSON] Рішенням виконкому Бабаївської селищної ради від 23.01.1964 року [PERSON] дозволено побудувати новий будинок у звязку з ветхостью та малим розміром старого будинку, в результаті на земельній ділянці старий житловий будинок був знесений, в 1964 році побудований новий житловий будинок, будинок до експлуатації не введений, свідоцтво про право власності не отримано, що вибачається з довідки КП ХРБТІ. На період будівництва житлового будинку, яке закінчено в 1964 році, не потрібно було введення обєкту до експлуатації, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5 126. Суд враховує, що житловий будинок та господарські будівлі збудовані до 5.08.1992 року, не підлягають прийняттю в експлуатацію та не являються самочинно збудованими згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України від 19. 03. 2013 року № 95. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05. 2013 року № 24-753/04-13, по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] фактично мав право власності на житловий будинок літ «А-1» загальною площею 62, 90 кв.м, житловою площею 45, 80 кв.м, сараї літ «Б,В», вбиральня літ «Д», літня кухня літ «З», душ літ «И»,огорожа № 1-4, льох «Бп», гараж «Г», навіс «Л», яма вигрібна «Е», водопровід «К». [PERSON] помер 23.06.2003 року, про що свідчить свідоцтво про смерть 1-ВЛ № 380738 від 23.06.2003 року, видане Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області. Відповідач прийняла спадщину згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) після смерті чоловіка [PERSON], оскільки у встановлений законом строк 6 місяців з моменту смерті забрала його речі, користувалася житловим будинком, земельною ділянкою, але не звернулася своєчасно до [PERSON] Державної нотаріальної контори Харківського району з завою про прийняття спадщини, але ж фактично прийняла спадщину згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). [PERSON] Державної нотаріальної контори Харківського району від 14.01.2014 року № 88/01.16 позивачу було відмовлено в отриманні правовстановлюючих документів на житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду, тому що за спадкодавцем не було здійснено правової реєстрації права власності на житловий будинок. Відповідно до п.4 Заключних і перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2004 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2007 року» у п.1 зазначено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР від 18.06.1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved