Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору укладеним та визнання права власності на автомобіль, посилаючись на те, що 19 квітня 2017 р. у м. Києві придбав у [PERSON], який діяв на підставі генеральної довіреності, автомобіль марки «Volvo 960». За умовами домовленості передав [PERSON] завдаток у 100 доларів США і останній зняв автомобіль з обліку, після чого передав [PERSON] в рахунок повної оплати ще 3500 доларів США, а [PERSON] передав йому автомобіль, усі документи на автомобіль, ключі та прилади, що керують сигналізаціями, встановленими на автомобіль. Між ними було обумовлено, що він та [PERSON] слідуючого дня поїдуть до м. Львова, де офіційно оформлять договір купівлі-продажу та поставлять автомобіль на облік. Однак 20.04.2017 р. [PERSON] не зявився, засоби звязку відключив, дома його не виявилось і з того часу останній ухиляється від оформлення договору купівлі-продажу автомобіля, що змусило його звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у такому, просить позов задовольнити. Детальні свідчення надав суду, будучи допитаним в якості свідка. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив, однак категорично відмовився надати будь-які пояснення з приводу позовних вимог та відмовився від дачі відповідей на поставлені йому запитання. В поданих ним письмових запереченнях покликається на незаконність позовних вимог з огляду на невідповідність таких вимогам діючого законодавства та стверджує про неправомірне заволодіння автомобілем позивачем після зняття з обліку, без надання пояснень щодо механізму заволодіння автомобілем у такий спосіб. Представник відповідача- Павловський О.М. у судовому засіданні позов заперечив, вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля не укладався, а отже законних підстав визнавати такий укладеним не має. Звертає увагу на неправомірне заволодіння автомобілем з боку позивача, однак також без зазначення у який спосіб, на його думку, відбулось таке заволодіння. Стверджує про отруєння [PERSON] невідомими особами та наявність кримінального провадження за заявою [PERSON] Представник відповідача- Управління ДПС НП України у Львівській області у судове засідання не зявився, однак подав до суду заперечення, згідно яких вважає, що управління є неналежним відповідачем у даній справі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, в порядку ст.184 ЦПК України позивач [PERSON] пояснив, що у квітні 2017 року, маючи намір придбати автомобіль, на сайті оголошень «RST» знайшов повідомлення про продаж у м. Києві автомобіля марки «Volvo 960», продавцем якого виявився відповідач [PERSON] По телефону з останнім, обумовивши дату приїзду 19.04.2017, приїхав до м. Києва, де [PERSON] показав йому автомобіль та генеральну довіреність на право вчиняти будь-які дії по відчуженню автомобіля і вони домовились про його купівлю за 3600 доларів США. За умовою [PERSON] він передав останньому 100 доларів США, щоб той зняв автомобіль з обліку, після чого разом поїхали до сервісного центру МВС, де [PERSON] зняв автомобіль з обліку, про що було проставлено відповідну відмітку у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Після цього разом поїхали до готелю «Україна», що на вул. Інститутській у м. Киеві, де поставили автомобіль на стоянку готелю та домовились, що договір купівлі-продажу оформлять у м. Львові, де автомобіль буде ставитись на облік і куди вони поїдуть наступного дня. Не хотів ставити автомобіль на облік у м. Києві, оскільки вважав, що у м. Львові автомобіль буде ретельно перевірений і безпечно поставлений на облік. [PERSON] погодився з таким рішенням, однак висловив вимогу передачі йому усієї суми коштів, щоб зі Львова не повертатись до Києва з великою сумою грошей. За результатами їх домовленості він у номері готелю у присутності свого товариша [PERSON], передав [PERSON] ще 3500 доларів США, а всього із завдатком 3600 доларів США, а [PERSON] залишив на стоянці готелю автомобіль, передав йому наявні у нього оригінали довіреностей, свідоцтво про реєстрацію автомобіля з відміткою про зняття з обліку, ключі від автомобіля, брелок-сигналізацію, картку-сигналізацію, ключик від сигналізації, ксерокопію свого паспорта, на кожній із сторінок якої [PERSON] зробив власноручний напис «копія вірна», усі наявні поліси страхування цього автомобіля, починаючи з 2010 року. Отримавши кошти та залишивши автомобіль та вказані документи, [PERSON] пішов, пообіцявши приїхати наступного ранку для поїздки у м. Львів. Однак 20.04.2017 [PERSON] не приїхав, його мобільний телефон виявився відключеним. Він їздив до [PERSON] додому по адресі зазначеній у довіреності, однак там ніхто дверей не відкрив. Надіючись, що [PERSON] зявиться він змушений був залишитись у м. Києві, а автомобіль продовжував знаходитись на тій же самій стоянці готелю. Оскільки і на слідуючий день 21.04.2017 [PERSON] не появився, на звязок не виходив, то він оформив у страховій компанії поліс обовязкового страхування на своє імя і, маючи усі необхідні документи на автомобіль, поїхав до місця свого постійного проживання у м. Львів. На протязі місяця він ще неодноразово намагався відшукати [PERSON], однак безрезультатно, а тому змушений був звернутись до суду з даним позовом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що з 17.04.2017 перебував у м. Києві у гостях у своєї сестри. 19.04.2017 зідзвонювався зі своїм товаришем [PERSON] і дізнався про знаходження останнього у м. Києві у звязку з купівлею автомобіля. 19.04.2017 близько 14 год. у центрі Києва зустрівся із [PERSON], який був разом з [PERSON], як дізнався пізніше продавцем автомобіля. Вони разом втрьох випили кави, потім пройшли на стоянку готелю, де [PERSON] показав автомобіль, який придбав. Після цього втрьох піднялись у номер готелю і там [PERSON] у його присутності передав [PERSON] 3500 доларів США, а [PERSON] віддав [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу інші документи,а також ключі і прилади для сигналізації. [PERSON] та [PERSON] домовились, що наступного ранку поїдуть у м. Львів, де офіційно оформлять купівлю-продаж і поставлять автомобіль на облік. Згодом йому стало відомо, що [PERSON] більше не появився і [PERSON] не зміг його знайти. Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КІС № 528472, виданого 30.05.2000 р. автомобіль марки «Volvo 960», 1995 року випуску, номер шасі YV1964986Т1077837, реєстраційний номер10505 КН, зареєстрований на [PERSON] На звороті вказаного свідоцтва міститься відмітка про зняття вказаного автомобіля з обліку 19.04.2017 [PERSON] Судом встановлено, що 01.09.2006 [PERSON] було видано генеральну довіреність, на імя [PERSON], з правом передоручення, якою останньому було надано право представляти інтереси довірителя та здійснювати усі необхідні дії та укладати відповідні правочини по розпорядженню та продажу автомобіля марки «Volvo 960», 1995 року випуску, номер шасі YV1964986Т1077837, реєстраційний номер10505 КН. Згідно копії довіреності від 29.07.2016 [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], шляхом передоручення, уповноважив [PERSON] розпоряджатись (продати, обміняти, передати в оренду, зняти з обліку) автомобіль марки «Volvo 960», 1995 року випуску, номер шасі YV1964986Т1077837, реєстраційний номер10505 КН. З копії полісів обовязкового страхування ВЕ 3651987 та АВ 0801662 автомобіль марки «Volvo 960», 1995 року випуску, номер шасі YV1964986Т1077837, реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований з 15.12.2010 по 14.12.2011 та з 15.12.2011 до 14.12.2012 страхувальником [PERSON]. З копії полісів обовязкового страхування АЕ 2420021 та АЕ 9433064 автомобіль марки «Volvo 960», 1995 року випуску, номер шасі YV1964986Т1077837, реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований з 19.12.2012 по 18.12.2013 та з 16.04.2016 до 15.04.2017 страхувальником [PERSON]. З долученої до справи роздруківки з сайту «RST» випливає про розміщення на сайті оголошення про продаж автомобіля «Volvo 960», 1995 року випуску, за 4500 доларів США з торгом біля машини. В якості продавця зазначено «[PERSON] тел. [NUMBER]». З копії рахунку готелю «Україна», розташованому у м. Києві по вул. Інституській,4 слідує, що [PERSON] проживав у вказаному готелі з 12 год.13 хв. 19.04.2017 по 12 год.00 хв. 20.04.2017, а відповідно до копії рахунку готелю «Козацький», що по вул. Михайлівська,1/3 у м. Києві [PERSON] проживав у цьому готелі з 13 год.07 хв. 20.04.2017 по 21.04.2017. Згідно копії полісу обовязкового страхування АК 5321379, виданого ПрАТ СК «Граве Україна» (адреса: м. Київ, вул.Хрещатик,15 оф.124) автомобіль марки «Volvo 960», 1995 року випуску, номер шасі YV1964986Т1077837, реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований з 21.04.2017 по 05.05.2017 страхувальником [PERSON]. З копії паспорту [PERSON] випливає, що на кожній сторінці такого міститься рукописний текст «копія вірна» та підпис. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями\~ст.638 ЦК України, угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону. Як зазначено у\~ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. Згідно\~ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві),а покупець приймає або зобовязується прийняти майно(товар) у сплатити за нього певну грошову суму. Право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом(ст.334 ЦК України),а відповідно до ст.629\~ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору згідно ч.1\~ст.638 ЦК України. Відповідно до положення п. 4\~постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року\~№ 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», для укладення договору купівлі-продажу автомобіля обовязковим є зняття транспортного засобу перед його відчуженням з обліку в підрозділі ДАІ. Таким чином, позивач у встановленому законом порядку придбав автомобіль, усі істотні умови Договору було виконано, що підтверджується як письмовими доказами, так і показами свідків, на виконання договору відповідач передав, а позивач отримав сам автомобіль, документи на нього, ключі та інші аксесуари (прилади для контролю сигналізацій) від нього, автомобіль було знято з реєстраційного обліку, а тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на автомобіль і це право в силу ст.386,392 ЦК України\~підлягає судовому захисту шляхом визнання укладеним договір купівлі-продажу та права власності на придбаний автомобіль. В той же час суд вважає безпідставною позовну вимогу щодо зобовязання поставити автомобіль на реєстраційний облік, оскільки відповідно до п.8 вищезгаданого Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів - Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів. Тобто рішення суду є підставою для державної реєстрації автомобіля. Вирішуючи спірні правовідносини суд не взяв до уваги доводи відповідача та його представника з огляду на таке. Відповідач, заперечуючи проти позову, відмовився у судовому засіданні давати будь-які пояснення та відповідати на запитання. Заперечивши твердження позивача про обставини відчуження та придбання автомобіля, відповідач не повідомив яких-небудь інших обставин передачі ним автомобіля позивачу, а його твердження про незаконне заволодіння автомобілем без будь-яких конкретних змістовних пояснень, що ним розуміється під таким твердженням, суд сприймає критично як спробу уникнути від доведеності своєї позиції та обґрунтованості своїх заперечень. В той же час дії відповідача, які виразились у розміщенні відповідної реклами про продаж автомобіля, зняття його з реєстрації саме після приїзду до м. Києва позивача [PERSON] та у присутності позивача [PERSON], передача позивачу документів і ключів від автомобіля, засобів керування сигналізаціями, в тому числі і карткою, яка повинна зберігатись в кишені водія для можливості заведення двигуна, а також ксерокопії паспорту з відміткою «копія вірна» свідчать про правдивість та обєктивність свідчень позивача про обставини придбання автомобіля та спростовують голослівні твердження відповідача про ніби-то незаконне заволодіння транспортним засобом. Суд також звертає увагу, що позивач на протязі 2-х діб відкрито перебував у м. Києві у місці де фактично відбувся договір купівлі-продажу, автомобіль до 21.04.2017 знаходився і відкрито зберігався на стоянці готелю у тому ж місці де його передав позивачу відповідач, 21.04.2017 позивач у м. Києві на своє імя оформив поліс обовязкового страхування, не міняв засобів звязку. Доводи представника відповідача про незаконне заволодіння транспортним засобом, отруєння [PERSON], реєстрацію заяви [PERSON] в ЄРДР суд не приймає до уваги, оскільки такі, в силу вимог ст.60 ЦПК України, не доведені у суді належними доказами та є голослівними. Відповідно до положеньст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача [PERSON] суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а саме\~1570 гривень. Питання судових витрат вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial