Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди, який уточнив протягом судового розгляду. В уточненому позові зазначив, що на підставі договору № 1684-001-01 від 30.09.2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел» про туристичне обслуговування туроператор прийняв на себе зобовязання надати туристичні послуги під час поїздки до Болгарії трьох осіб в період з 14 по 27 лютого 2015 року. Загальна вартість підтверджених туристичних послуг обчислюється сумою у 28852 грн. 57 коп., яку позивач оплатив повністю. Між тим 17 січня 2015 року представник відповідача повідомив позивачеві про анулювання туристичної подорожі у звязку з припиненням з зазначеної дати відправлення відповідачем туристів за кордон. Згадана інформація була розміщена на офіційному сайті туроператора, при цьому відповідач взяв на себе зобовязання повернути сплачені грошові кошти протягом чотирнадцяти робочих днів після отримання від клієнтів відповідної заяви. Заява позивача про отримання грошових коштів надійшла відповідачу 22 січня 2015 року, проте до теперішнього часу позивач не отримав не лише належні йому гроші, але й взагалі будь-якої відповіді на своє звернення. У звязку з викладеним позивач просить про стягнення з відповідача сплаченої ним за договором суми у розмірі 28852 грн. 57 коп., а також пені у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі трьох відсотків вартості неповерненої суми за кожен день прострочення, у сумі 71842 грн. 90 коп. (28852 грн. 57 коп. х 3 % : 100 % х 83 календарні дні). Крім того, просить про стягнення моральної шкоди у сумі 10000 грн., яку пояснює психологічними переживаннями з приводу порушення свого права, неможливості його захисту в позасудовому порядку, які зумовили зміну його звичного способу життя, оскільки він заздалегідь спланував свою роботу у відповідності до графіку поїздки; призвели до глибокого розчарування позивача та членів його сімї, до настання тривалого стресового стану. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивача. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин суд зі згоди представника позивача, висловленої у її письмовій заяві, у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 30 вересня 2014 року сторони уклали договір про туристичне обслуговування № 1684-001-01 (а. с. 7-13), повну вартість послуг за яким у сумі 28852 грн. 57 коп. позивач оплатив шляхом здійснення двох платежів: 1 жовтня 2014 року і 16 грудня 2014 року (а. с. 16). 17 січня 2015 року представник відповідача повідомив позивачеві про скасування туру у звязку з припиненням відправки туристів з 17 січня 2015 року (а. с. 17). В цей же день позивач надав представнику відповідача письмове прохання про сприяння в отриманні грошових коштів, оплачених за путівки, яке залишено без розгляду (а. с. 18). Відповідно до ст. 905 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у разі наявності його вини у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір про надання послуг, в якому замовником є фізична особа, є публічним договором, тому суд знаходить за можливе при вирішенні спору застосовувати правила законодавства про захист прав споживачів. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закону регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Надані суду письмові докази, зокрема: договір про туристичне обслуговування, товарні чеки про сплату послуг за договором, повідомлення про скасування туру, заява про повернення сплачених коштів, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. В силу ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на наданих ним фактичних даних, а встановлені судом обставини та відповідні норми права, що регулюють спірні правовідносини, дають суду підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення обовязків, які передбачені договором. В силу п. 6.1. Договору у випадку порушення (невиконання або неналежного виконання) своїх зобовязань за договором однією із сторін сторона, що порушила своє зобовязання, несе відповідальність відповідно до чинного законодавства. Правові наслідки порушення зобовязання, зокрема, сплата неустойки та відшкодування моральної шкоди, передбачені ст. 611 ЦК України. Вирішуючи вимоги в частині покладення відповідальності у вигляді неустойки, яка передбачена ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд погоджуючись з ґрунтовністю цих вимог, не вбачає підстав для їхнього повного задоволення, виходячи з принципу розумності цивільного законодавства та змісту статті 551 ЦК України, в силу якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, суд враховує зміст п. 6.2. Договору, в силу якого ненадання туристу належно оплачених туристичних послуг має наслідком настання відповідальності туроператора в розмірі, що не може перевищувати подвійну вартість туристичного продукту. Оскільки розмір неустойки у вигляді пені значно перевищує розмір невиконаних зобовязань за договором, ураховуючи наведене обмеження відповідальності виконавця, про яке домовились сторони, укладаючи договір, а ця обставина, на думку суду, має істотне значення, суд знаходить за можливе знизити розмір неустойки до 24852 грн. 57 коп. Вимоги про відшкодування моральної шкоди передбачені законом і можуть бути стягнутими як відповідальність за невиконання зобовязань, а також у звязку з захистом прав споживача, а при їх розвязанні суд виходить із змісту ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до розяснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд виходить з того, що потерпілий переніс емоційні страждання у звязку з порушенням планів родини на відпочинок, які посилились почуттям відповідальності за неможливість організувати відпочинок близьких йому осіб, порушенням планів щодо здійснення підприємницької діяльності, позбавленням належного йому майна і неможливістю його повернення у позасудовому порядку. При цьому суд враховує і молодий вік потерпілого, і його соціальну зайнятість, які перешкоджатимуть тривалому зосередженню на зазначених переживаннях, і вважає, що сума в 4000 грн. є домірною глибині емоційних переживань потерпілого і відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Судовий збір у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь позивача в розмірі, що відповідає сумі фактичних витрат позивача в цій частині, а також на користь держави - в розмірі, який є різницею між належною до сплати сумою і фактично сплаченою [PERSON]

Outcome: partial