Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що 30.07.2007р. ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON], уклали договір про іпотечний кредит №165/2007-К, з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до якого вона отримала кредит в розмірі 44000,00дол. США. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язалась в порядку та на умовах що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, та в строки що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Для забезпечення виконання умов договору 30.07.2007р. ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON], уклали договір Поруки № 95/2007-П. 17.12.2012р., між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до вказаного договору ПАТ «АК Промінвестбанк» відступив право вимоги за договором про іпотечний кредит №165/2007-К ТОВ «Кредитні ініціативи». Взяті зобов'язання по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, в обумовлені кредитним договором строки, відповідачі належним чином не виконали, і станом на 01.11.2014р. має заборгованість перед позивачем в сумі 398796,51грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3654,00грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву від 02.11.2015р. (т.2, а.с.1-4) в якій просить розглядати справу у відсутності їх представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, поважних причин неявки суду не повідомила, про час розгляду справи повідомлялась своєчасно, про що свідчить витяг з реєстру відправлень рекомендованої кореспонденції суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, поважних причин неявки суду не повідомив, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно у встановлений законом спосіб. Враховуючи, що відповідачі в повній мірі були обізнані про предмет спору, та його розгляд судом, про що свідчить зворотній зв'язок в листуванні (т.1,а.с.117-121), відповідач [PERSON] неодноразово особисто надавав суду пояснення та письмові заперечення (т.1,а.с.136-138) в яких просив у позові відмовити, та враховуючи, те що справа тривалий час знаходиться на розгляді в суді, суд у відповідності до ст.168 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в своїх запереченнях на позов зазначали, що позовні вимоги вони не визнають у повному обсязі. В своїх запереченнях вказують, що договір про відступлення прав вимоги від 17.12.2012р. не є належним доказом в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України, оскільки не відповідає вимогам ст.77 Закону України «Про нотаріат» та п.5.3 ч.5 гл.7 положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, крім того з урахуванням ст.27 ЦК України, вказаний договір взагалі є нікчемним, оскільки на думку відповідачів позивачем не доведено розмір заборгованості та не :доведено характер правовідносин, які склалися у відповідачів з ПАТ «АК Промінвестбанк», крім того договір передачі прав вимоги за іпотечним договором суперечить положенням ст.1078 ЦК України. Також наполягають на тому, що первинний кредитор не мав права надавати [PERSON] кредит у доларах США, оскільки не мав на це відповідної ліцензії НБУ, що передбачено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993р. А також вважають, що первинним кредитором порушені умови ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки банк свідомо спонукав позивача на укладання кредитного договору на несправедливих незаконних умовах, які істотно порушують баланс договірних прав та обов'язків на користь банку. 3-тя особа Національний Банк України у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення. Представник НБУ був допитаний у судовому засіданні, та пояснив що необхідності ліцензії НБУ при наданні валютних кредитів діючим законодавством не передбачена. 3-тя особа ПАТ «АК Промінвестбанк» у судове засідання не з'явився, поважних причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з тим, що сторони судового розгляду не одноразово були допитані у судових засіданнях, надавали свої письмові та усні пояснення, заявляли клопотання, які були вирішені судом у встановленому законом порядку, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Неодноразові відкладення слухання справи за клопотаннями представника відповідача [PERSON] - [PERSON], суд оцінює, як зловживання наданими йому процесуальними правами, задля затягування розгляду справи та не надання суду можливості винести законне та обґрунтоване рішення по справі. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 17.12.2012р., між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», був укладений договір відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 2.2. внаслідок відступлення Кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечся. Частиною 5 ст. 5 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлена спеціальна норма, що регулює виключно порядок надання послуг факторингу. Вказаною нормою законодавець закріпив, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Згідно ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. При цьому положення ст.73 ЦК України та безпосередньо визначення операції факторингу, наведеного в ч.1 ст.1077 ЦК України, передбачають, що клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Ані Цивільний кодекс України, ані Закон «Про фінансові послуги та державне регулювання» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб по відношенню до яких може здійснюватись право вимоги Згідно із ст. 512 ЦК України, Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 516 ЦК України, передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок укладення указаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора(стягувача) за договором №165/2007-К від 30.07.2007р. позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 30.07.2007р. ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON], уклали договір про іпотечний кредит №165/2007-К, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного договору кредитор зобов'язується надати [PERSON] кредит у сумі 44000,00 дол. США. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язується, в порядку та на умовах що визначені договором, повертати кредит, виплачувати процента за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, та в строки що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит сумі 44000,00 дол. США, тобто у іноземній валюті, законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93. Відповідно до пунктів 1, 2 і 4 ст.5 Декрету - Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом (пункт 1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (пункт 2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (підпункт «в» пункту 4). Однак, ні на дату укладання спірного кредитного договору, ні на теперішній час, законодавством не встановлені терміни і суми кредитів в іноземній валюті, як критерії їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Ця обставина, з огляду на відсилочний характер норми Декрету, не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, пов'язані із наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам. З вищезазначеного вбачається, що законодавство України (як на дату укладання кредитного договору№165/2007-К, так і на теперішній час) не вимагає від банків наявності індивідуальної ліцензії на проведення кредитних операцій у іноземній валюті. Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001р. №275 (яка була чинною на дату укладання спірного кредитного договору) визначалося, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати, зокрема, операції щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Згідно пункту 5.3. цього ж Положення письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом та може видаватися за умови дотримання банком відповідних спеціальних вимог щодо одного чи кількох напрямів діяльності, зокрема залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Банки видають кредити в іноземній валюті,

Outcome: approved