Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про скасування наказів про звільнення від 22.12.2017 за № 296-к та від 16.04.2018 за № 106-к, визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення в займаній посаді, стягнення середньої заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2003 до 2017 року працював директором Дубенської виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. 1 серпня 2017 року, в порядку переведення у зв'язку з процедурою реорганізації, його прийнято на роботу заступником начальника Дубенського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області. 27 жовтня 2017 року він отримав попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які мали вступити в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення. 16 квітня 2018 року, в перший день його виходу на роботу після закінчення лікарняного, було скликано засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області, на якому вирішено дати згоду на його звільнення. Листом від 16.04.2018 № 8/20 голова профкому повідомив начальника Управління про надання згоди профкому на його звільнення та просив розглянути питання щодо можливого працевлаштування. 16.04.2018 начальником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Рівненській області було підписано наказ № 106-к про його звільнення з роботи відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату. Не зважаючи на рекомендації профспілки, будь-яких питань щодо подальшого працевлаштування не вирішувалося ні в день його звільнення, ні перед тим. За весь період з моменту попередження до моменту звільнення йому не було запропоновано жодної вакантної посади в організації, чим порушено вимоги ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України. Зазначає, що роботодавцем було порушено вимоги ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України, тобто порушено процедуру скорочення в частині врахування його переважного права на залишення на роботі, оскільки у нього була відповідна кваліфікація, нагороджувався почесною грамотою обласної ради та пам'ятним знаком. Вважає, що відповідає одночасно двом критеріям - має тривалий безперервний стаж роботи у органах Фонду (у порівнянні з іншими працівниками, яких не було скорочено) і йому залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку (на відміну від інших осіб, що залишилися працювати). До того ж, подання від Управління виконавчої дирекції ФСС України у Рівненській області на адресу профкому первинної профспілкової організації про його звільнення було підготовлене 13.04.2018. Про це згадується навіть у протоколі засідання профспілкового комітету від 16.04.2018. Однак, у цей день він перебував на лікарняному. Фактично, процедура його звільнення, перший етап якої передбачений ст. 43 КЗпП України, розпочалась у період його тимчасової непрацездатності, чим порушено ч. 3 ст. 40 КЗпП України. У день звільнення він отримав для ознайомлення два накази: від 22.12.2017 за № 296-к «Про звільнення [PERSON] О.» та від 16.04.2018 за № 106-к «Про звільнення [PERSON] О.». Як у першому наказі (від 22.12.2017), так і в другому наказі (від 16.04.2018) першим пунктом містилася вказівка про звільнення його з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому у преамбулі до другого наказу (від 16.04.2018) містилося посилання на перший наказ (22.12.2017). Нарахування та виплата належних йому при звільненні сум, в т. ч. вихідної допомоги, були проведені ще згідно з першим наказом від 22.12.2017. Виходячи з факту проведення виплат наказом від 22.12.2017, очевидно що цей день відповідач рахував днем його звільнення. У день підписання вказаного наказу він перебував на лікарняному, і в цей період виплата вихідної допомоги (згідно зі ст. 44 КЗпП України), інші розрахунки (ст. ст. 47, 116 КЗпП України), звільнення - заборонені законом. Наголошує,\~що наказ\~про звільнення\~від 22.12.2017\~№ 296-к\~виданий всупереч\~вимогам ч.\~1\~ст.\~43\~КЗпП України\~без попередньої\~згоди виборного\~органу первинної\~профспілкової організації. Даний наказ відповідач не скасував, а використав його як підставу для прийняття другого наказу про його звільнення, про що прямо вказав у наказі від 16.04.2018 № 106-к. Зазначає, що звільнення одного й того ж працівника одним і тим же роботодавцем з одних і тих же підстав двома різними наказами і з розривом у чотири місяці (без поновлення особи на роботі після першого наказу про звільнення) не передбачено діючим законодавством. Окрім того, враховуючи те, що в основу другого наказу про звільнення від 16.04.2018, виходячи з його вступної частини, покладено перший наказ від 22.12.2017, який є явно незаконним, то таким же незаконним є і другий наказ. Адже, розпорядчий акт роботодавця, виданий на підставі іншого незаконного розпорядчого акту, в силу прямого причинно-наслідкового зв'язку також є незаконним. Вважає, що порушення відповідачем вимог ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України свідчить про незаконне звільнення його із займаної посади та є підставою для поновлення на роботі. У звязку із цим просить суд скасувати накази про звільнення, визнати звільнення з роботи незаконним, поновити його в займаній посаді, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених у позові, просили задовольнити його в повному обсязі. Представник позивача зазначив, що звільнити працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП можливо лише за відсутності вакансій, які не пропонували [PERSON] Відповідачем порушено вимоги ст. 42 КЗпП переважне право на залишення на роботі, хоча в позивача були накази про заохочення та преміювання. Випадків притягнення його до дисциплінарної відповідальності не встановлено, а про тривалий час роботи наголошувалось і в протоколі засідання профкому, і в листі. В позивача тривалий безперервний стаж, залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку. Подання про звільнення було підготовлено 13.04.2018, коли [PERSON] перебував на лікарняному. Його звільняли з роботи 2 рази: 22.12.2017 з посади та 16.04.2018 з роботи. Перший наказ не скасовувався, хоча винесений був всупереч ч. 1 ст. 43 КЗпП, оскільки згоди профспілки не було. Після першого звільнення його не поновлювали. Виплати при звільненні провели 22.12.2017, під час перебування позивача на лікарняному. В другому наказі послались на перший як на правову підставу. Першим наказом [PERSON] звільнили з посади, а другим з роботи, бо посади вже не було. Дубенське відділення Управління не є окремою юридичною особою, це структурний підрозділ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Відповідач повинен був запропонувати позивачу вакантні посади в організації, не залежно від того в якому відділенні працює особа: в Дубенському, Здолбунівському, Радивилівському, Рівненському чи іншому. І вакансії мають пропонуватись у період від дня попередження про майбутнє вивільнення (з 27.10.2017) і до дня вивільнення (16.04.2018). Вакантних посад з 27.10.2017 до 16.04.2018 не пропонували. Відповідачем не надано жодних доказів відсутності вакансій, які повинні бути запропоновані по всій юридичній особі, в розрізі всього Управління. Навпаки, в цей час приймали людей на роботу, про що є підтвердження в матеріалах справи. Відповідач стверджує, що посаду заступника начальника відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України скоротили повністю, а тому не порівнювали хто має переважне право залишення на роботі. Але це не відповідає дійсності, бо в Рівненському відділенні залишилась одна посада заступника начальника. Позивач зазначив, що звільнили його незаконно. Спочатку звільнили, а потім запропонували нові посади. Він 14,5 років безперервно працював у Фонді, має дві вищі освіти. До пенсії йому лишалось усього півроку. Просить задовольнити позов. Представник відповідача позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову, оскільки ним було дотримано всіх вимог чинного законодавства при звільненні позивача, завчасно попереджено про звільнення. Зазначив, що посади не пропонувалися, оскільки, вакансії на час звільнення були відсутні. В судовому засіданні представник відповідача показала, що відбулися зміни в організації виробництва та праці. З 193 одиниць залишилось 114. Посади заступників начальника відсутні, крім Рівненського відділення. Попередження про можливе звільнення було 27.10.2017, а 19.12.2017 направлено офіційне повідомлення, що відсутні вакантні посади, згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП. [PERSON] перебував на лікарняному, тому наказ був виданий у день виходу на роботу, бо не було посади. Коли позивач вийшов на роботу, то 16.04.2018 його звільнили і провели перерахунок виплат, бо хворів. Всі розрахунки провели своєчасно. Факт скорочення робочих місць підтверджується штатним розписом. Посада заступника начальника залишилась єдиною, тому переважного права залишитись на роботі не було, оскільки, однорідних посад не існувало. Визнає, що Дубенське відділення це структурний підрозділ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області. Єдина посада заступника управління залишилась у м. Рівне. Посади позивачу не пропонували, оскільки, вакансій не було. Посади аналізувались з 27.10.2017 до 16.04.2018, за цей період не було жодної посади, яка б відповідала кваліфікації та освіті позивача. Штатний розпис надається начальниками відділень і затверджується начальником управління. 19.12.2017 позивача повідомили про те, що буде звільнений з 29.12.2017. Оскільки він був на лікарняному, то про звільнення взнав 16.01.2018. Звільнили [PERSON] наказом від 16.04.2018. Підстав для скасування попереднього наказу від 22.12.2017 не було, оскільки, там було написано: «Звільнити в день виходу на роботу». 26.12.2017 були проведені виплати при звільненні, в квітні вони були перераховані. На момент звільнення посади позивача не існувало, рахувався поза штатом. Визнала, що в період між 27.10.2017 до 16.04.2018 по Управлінню взяли на роботу двох осіб, про що є відповідні накази. Спочатку їх посади скоротили, а потім знову створили. Вважає, що [PERSON] не відповідав кваліфікаційним вимогам, щоб бути призначеним на ці посади. Але після дослідження посадових інструкцій не змогла пояснити в чому ж невідповідність. Після звільнення [PERSON] ввели в штат ще одну посадута йому запропонували. Чому не зробили цього до звільнення - не може суду пояснити. Як не може суду пояснити й чому видали перший наказ про звільнення [PERSON] під час його перебування на лікарняному. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він працює на посаді виконуючого обов`язки начальника управління Фонду соціального страхування у Рівненській області. Після скорочення чисельності працівників фонду, посада заступника начальника залишилась лише у Рівненському відділенні. Питання переваги залишення на роботі вивчались комісією. У порівнянні з працівником, що залишилась на посаді, переваг у [PERSON] немає. В той день, коли в позивача закінчився лікарняний, взнав, що йому залишилось 6 місяців до пенсії та почав вирішувати питання стосовно посади для нього. На день звільнення [PERSON] посаду не пропонували, бо її не було. Розрахунок з ним провели в останній день роботи. Перший розрахунок був коли він перебував на лікарняному. Штатні розписи змінювались і вакансії з`являлись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює заступником начальника відділу організації роботи документообігу та господарського забезпечення управління, є головою профспілки. 28.09.2017 профспілка отримала подання, що планується скорочення. В грудні 2017 [PERSON] був направлений лист про необхідність з`явитись на засідання профкому, проте лист повернувся без вручення. Оскільки [PERSON] не був повідомлений, то питання, які стосувались його звільнення, на засіданні профкому не розглядалось. Потім він був на лікарняному. В квітні 2018 року знову надійшов лист-подання по [PERSON] 16.04.2018 він був повідомлений про засідання профкому щодо надання згоди на його звільнення. На засіданні був присутній [PERSON] та начальник управління [PERSON], який повідомив членів комісії, що вирішується питання про збільшення кількості робочих місць, щоб знайти позивачу місце. Профспілка надала згоду на звільнення [PERSON], на це рішення вплинуло, що [PERSON] запевнив, що позивачу дадуть робоче місце. Працювала кадрова комісія, яка давала інформацію по кожному працівнику в розрізі всього Управління у виді розгорнутої таблиці інформацію, де були зазначені усі критерії: діти, стаж, освіта і т.д. Вона входила в кадрову комісію. Обговорювали кожну кандидатуру. Навпроти [PERSON] дійсно стояла відмітка, що в порівнянні з іншими він має перевагу: менше трьох років до пенсії. Але коли розглядались всі кандидатури, він не був повідомлений і його не порівнювали з іншими. А в квітні місяці уже не було з ким порівнювати. Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно трудовій книжці БТ-І №5222751, [PERSON] 29.05.2003 наказом №35 від 29.05.2003 року прийнятий на посаду директора по строковому трудовому договору Дубенської виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. 01.08.2017 прийнятий на роботу на посаду заступника начальника Дубенського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області. 16.04.2018 звільнений відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням чисельності та штату. Розпорядженням № 215 від 11.10.2006, постановою правління №37 від 23.06.2008 за сумлінну працю [PERSON] нагороджений Почесними грамотами, а розпорядженням № 26 від 30.10.2013 оголошено подяку. Трудову діяльність розпочав трактористом з 30.03.1977 (а.с. 8-10, 109-111). 26.10.2017 начальником Управління виконавчої дирекції у Рівненській області Фонду соціального страхування України, видано попередження №02-01/1022-1, в якому зазначено, що відповідно до вимог\~ст.32 КЗпП України,

Outcome: approved