Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов'язати відповідача надати їй довідку форми №4 про склад сім'ї наймача і про займані ними приміщення, для подальшої подачі такої довідки до районного відділу приватизації, заяву на оформлення технічного паспорта на квартиру, завірену копію ордеру про надання житлової площі за адресою: квартира [ADDRESS]. Посилається в позові на те, що на підставі ордера, виданого Київським КЕЧ, та погодженого Міністерством оборони СРСР за № 411 від 05 квітня 1988 року, вона заселилася до квартири [ADDRESS]. Розпорядженням представника Президента України у Дарницькому районі м. Києва №70 від 18 травня 1992 року номер будинку був змінений з №2 на № 25. Згідно акту приймання/передачі будинків, споруд і території військового містечка від 06 грудня 2000 року будинок [ADDRESS] передавався як житловий будинок на баланс Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (філії «135 Домобудівельний Комбінат Державного підприємства МОУ «Укрвійськбуд»). 24 грудня 2015 року позивачка звернулася до директора філії «135 Домобудівельний Комбінат «Укрвійськбуд» [PERSON] за отриманням необхідних документів для приватизації займаного ним житла. 18 січня 2016 року позивачка звернулася із заявою до керівництва Державного підприємства МОУ «Укрвійськбуд», однак її звернення залишились без відповіді, лише в усній формі їй було відмовлено у видачі документів. Виходячи з цього, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав та просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснив, що вимоги стосуються лише надання довідки та не пов'язані з вирішенням питань про наявність чи відсутність право на приватизацію. Додатково зазначив, що житло позивачу надавалося в житловому будинку, а не в гуртожитку і це підтверджується копією ордера, який виданий Київським КЕЧ, з якого вбачається, що надане йому житло є квартирою, а не кімнатою в гуртожитку і розподілене воно було не в порядку, визначеному Примірним положенням про гуртожитки. Крім того, зазначив, що відповідач не мав права відмовляти позивачці в видачі цих документів, так як вирішувати питання про наявність чи відсутність в неї права на приватизацію має Орган приватизації на підставі поданих ним документів, а не відповідач. Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову, зазначили, що ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ - Філію «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд». Майно, яке передано на обслуговування КЕУ Міністерства оборони України від 01 грудня 2000 pоку до Філії є нерухомим військовим майном військового містечка № 225. У переліку переданих будівель зазначений і гуртожиток [ADDRESS], тому позивач не може його приватизувати. Крім того, до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожиток [ADDRESS] може бути переданий у порядку та на засадах, визначених Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності » у разі, якщо він попадає під дію постанови Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних сил» за рішенням Міністерства оборони України та за наявності згоди Київської міської ради. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Організація проведення приватизації та оформлення права власності регулюється ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону). Частиною 3 ст. 8 Закону встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Судом встановлено, що на підставі ордеру №411 від 05 квітня 1988 року, виданого Київським КЕЧ та погодженого Міністерством оборони СРСР, [PERSON] на сім»ю з двох осіб: він та дружина [PERSON], була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] жилою площею 19,6 кв.м. На підставі Акту приймання/передачі будинків, споруд і території військового містечка від 06 грудня 2000 року будинок [ADDRESS] передавався на баланс Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (філії «135 Домобудівельний Комбінат Державного підприємства МОУ «Укрвійськбуд») як житловий будинок. Розпорядженням представника Президента України у Дарницькому районі м. Києва за №70 від 18 травня 1992 року будинок був перенумерований з №2 на №25. 24 грудня 2015 року позивачка звернулася до директора філії «135 Домобудівельний Комбінат «Укрвійськбуд» [PERSON] за отриманням необхідних документів для приватизації займаного ним житла. 18 січня 2016 року позивачка звернулася із заявою до керівництва Державного підприємства МОУ «Укрвійськбуд», однак її звернення залишились без відповіді. Так, відповідно до пункту 4. Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року та зареєстрованого в Мінінстерстві юстиції України за № 109/17404 від 29 січня 2010 року / із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 42 від 02.03.2015року / передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника. Пунктом 18 встановлено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Крім того, пунктом 19 зазначено, що довідку про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. Тобто, у відповідності до вимог п. 19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян не встановлено жодних обмежень щодо отримання документів про склад сім'ї та займані приміщення і обов»язок по їх видачі покладено на підприємство (організацію), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що, відмовляючи позивачу в наданні документів визначених законом, для приватизації займаного ним житла, та зазначаючи про відсутність у нього права на приватизацію, відповідач діяв всупереч вимогам закону. Як зазначено вище, частиною 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Тобто, питання наявності чи відсутності у наймача права на приватизацію житла віднесено до компетенції органу приватизації, а не відповідача, як власника. За таких обставин суд вважає, що дії відповідача суперечать вимогам закону, а тому вимоги позивача про надання довідки про склад сім'ї наймача і про займані ними приміщення, завіреної копії ордеру про надання житлової площі за адресою: квартира [ADDRESS] є обгрунтованими. Оскільки відповідно до п.22 положення, орган приватизації замовляє технічний паспорт на жиле приміщення, вимога позивача про надання заяви на оформлення технічного паспорта на квартиру задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 551 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: partial