Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та завдану матеріальну шкоду у розмірі 6600 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є потерпілим у кримінальному провадженні № 12018140130000350. Матеріали цієї справи було направлено до Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи (далі - КЗ ЛОР ЛОБСМЕ) для проведення повторної комісійної експертизи. 25.03.2021 в ході ознайомлення з матеріалами кримінальної справи позивач дізнався, що згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 248 від 22.09.2020 виявлені у нього тілесні ушкодження віднесено до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Попередні первинна та додаткова експертизи були проведенні судово-медичним експертом Стрийського райвідділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ Меленем Л.М., який у двох своїх висновках відніс ступінь завданих позивачу ушкоджень до легких тілесних. Враховуючи те, що такі висновки суперечили висновку комісійної судово-медичної експертизи позивач подав скаргу з проханням провести службове розслідування стосовно [PERSON] , за результатами проведення якого до [PERSON] було застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Враховуючи викладене, можна стверджувати, що експертом Л. Меленем було зроблено аж два завідомо неправдивих висновків експерта при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні №12018140130000350. Перший неправдивий висновок експерта № 48/2018 було складено 15.03.2018, що потягло за собою невірну кваліфікацію кримінального правопорушення, адже ступінь завданих позивачу ушкоджень було віднесено до легких тілесних ушкоджень. Не погоджуючись з первинним висновком судово-медичного експерта позивач потратив значні зусилля та час, щоб наполягти на проведенні додаткової судово-медичної експертизи, яку було проведено тим самим експертом, який повторно виніс завідомо неправдивий висновок. Оскільки позивач повторно був не згоден уже з другим висновком експерта, він доклав значних зусиль, звертаючись до слідчого судді, прокуратури та до слідчого, з метою направлення кримінальної справи до КЗ ЛОР ЛОБСМЕ для проведення комісійної судово-медичної експертизи, за результатами проведення якої було надано правдивий висновок №248 від 22.09.2020, згідно з яким тілесні ушкодження, виявлені у позивача, віднесено до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Уся ця несправедливість з неправомірними висновками експертизи тривала два з половиною роки у період від 15.03.2018 по 22.09.2020. Увесь цей період позивач, як особа з інвалідністю третьої групи, отримував моральний дискомфорт та відчував пригніченість, що були спричиненні несправедливою ситуацією, яка тривала увесь зазначений період часу. Адже окрім переживань за належне розслідування кримінальної справи, позивачу було спричинено додатковий дискомфорт, викликаний неправомірними діями судово-медичного експерта, а також понесенню додаткової заклопотаності, витраченого часу, зусиль та грошових витрат на оплату послуг адвоката. Тобто, особа з явними ознаками інвалідності, яка впродовж усього свого життя отримує моральний дискомфорт у зв`язку із своєю неповноцінністю, випадково стала жертвою розбою, внаслідок чого отримала додатково ще більше дискомфорту. Після чого лікар судово-медичний експерт, який повинен дбати про фізичне та психологічне здоров`я людей, навпаки вчиняє неправомірні дії стосовно особи з інвалідністю завдаючи їй додаткових проблем, дискомфорту та відчуття психологічної пригніченості. Оскільки [PERSON] є працівником Стрийського райвідділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ, яке здійснює свою діяльність без статусу юридичної особи, тому за завдання матеріальної та моральної шкоди під час виконання професійних обов`язків судмедекспертом повинен відповідати його роботодавець, а саме комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», до якого позивач і звернувся із заявою щодо досудового врегулювання спору, шляхом відшкодування завданої йому шкоди, однак у задоволенні такої відповідач позивачу відмовив. Враховуючи той факт, що несправедливість триває від 15.03.2018 по 21.07.2021, що є днем написання цього позову, завданням, додаткових клопотів, психологічного дискомфорту, значною тратою особистого часу для спроб спрямованих на відновлення свого порушеного права протягом майже трьох з половиною років, та того факту що позивач є особою з інвалідністю, якій значно тяжче вдається переносити дискомфорт на відміну від повноцінної людини, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду протиправними діяннями КЗ ЛОР ЛОБСМЕ та її працівником [PERSON] у розмірі 10000 грн., яку просить стягнути на свою користь з відповідача. Крім цього, вважає, що на його користь з відповідача підлягає стягненню і 16600 грн. завданої позивачу матеріальної шкоди, яка включає в себе 900 грн. вартість КТ-обстеження, яке не довелось би проводити, якби експерт [PERSON] одразу склав правильний висновок; 2400 грн. та додатково 3300 грн. витрати на правову допомогу за послуги платного адвоката, якими не довелося б скористатися, якби первинна судово-медична експертиза була правдивою. Ухвалою від 03.08.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначити судове засідання для розгляду справи по суті 02.09.2021, яке за клопотанням представника відповідача було відкладено на 06.10.2021. 19.09.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважає, що відповідач не несе відповідальності за завдану експертом [PERSON] позивачу шкоду, оскільки відповідно до ч.3 ст.101 КПК України експерт дає висновок від свого імені та несе за нього особисту відповідальність. Крім цього, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника: причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Лікар судово-медичний експерт Мелень Л.М. проводив судово-медичні експертизи №48/2018 та №180/2019 в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством за постановами слідчих, наявний його підпис у висновках про роз`яснення процесуальних прав та обов`язків і про відповідальність. Також звертає увагу, що відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Свду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи, що судова експертиза це процесуальна дія, яка полягає в дослідженні експертом за завданням слідчого або судді речових доказів та інших матеріалів з метою встановлення фактичних даних та обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, вважає, що проведення судово-медичної експертизи визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень позивачу не може розглядатись як доручення роботодавця - КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Крім цього, стягнення матеріальної шкоди [PERSON] обґрунтовує також документальним підтвердженням витрат на оплату послуг Юридичного бюро Олега Филика «Верум» (згідно з договором про надання правової допомоги №03/18 від 09.03.2018), пов`язаних із наданням правової допомоги, що становить 2400,00 грн. плата адвокатських послуг) та 3300,00 (оплата додаткових адвокатських послуг), про стягнення яких заявлено позов. При цьому, Позивач заявляє вимоги про відшкодування не сум витрат на оплату правової допомоги, стягнення якої відбувається в межах процесуального кодексу за результатами розгляду справи, а саме реальних збитків, понесених ним, пов`язаних із наданням правової допомоги (написання заяв, запитів, позовної заяви до суду тощо). Разом з тим, витрати, зокрема пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи в суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України. Позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим скерував заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити у повному обсязі. При цьому, просить не брати до уваги відзив на позовну заяву від 15.09.2021, оскільки такий поданий відповідачем з пропуском процесуальних строків. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві. Додатково зазначила, що на даний час до ЄРДР внесено відомості за фактом надання експертом [PERSON] завідомо неправдивого висновку. Вважає, що саме експерт має відповідати за завдану позивачу шкоду, оскільки відповідно до ст.14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З аналізу положень ст.11, 23 ЦК України вбачається, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Сторонами визнано, що судово-медичним експертом Стрийського районного відділення КЗ ЛОР\~«Львівське обласне\~бюро судово-медичної\~експертизи» [PERSON] проводились первинна та додаткова експертизи на предмет визначення ступеню тяжкості, завданих позивачу тілесних ушкоджень,за результатами яких складено висновки №48/2018 та №180/2019, згідно з якими ушкодження належать до легких тілесних. Разом з тим, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №248 від 22.09.2020 тілесні ушкодження, виявлені у позивача, віднесено до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Як вбачається з листа відповідача від 30.04.2021 №1115 (а.с.4) за результатами розгляду скарги позивача від 17.04.2021 з приводу сумнівів у правильності складання підсумків «Висновків експерта» №48/2018 та №180/2019, проведених лікарем судово-медичним експертом Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» [PERSON] була проведена службова перевірка за результатами якої, до лікаря судово-медичного експерта [PERSON] було застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Наведене підтверджується копією витягу з наказу відповідача від 30.04.2021 №102-к (а.с.11), згідно з яким у відповідності до ст.147 КЗпП України, за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме: недотримання вимог п.2.3.2, 2.3.3, 4.10 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» та п.3.4 «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», із врахуванням результатів службової перевірки від 29.04.2021 та пояснення лікаря від 27.04.2021 до лікаря судово-медичного експерта Стрийського районного відділення Любомира Меленя застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Судом встановлено, що позивачу спричинено моральну шкоду внаслідок неналежного виконання судово-медичним експертом [PERSON] своїх посадових обов`язків під час проведення вищевказаних експертиз, оскільки позивач, будучи особою з інвалідністю\~третьої групи, змушений був докладати значних зусиль для призначення та проведення комісійної експертизи у кримінальному провадженні, у якому він має статус потерпілого, що спричинило позивачу моральний дискомфорт та відчуття пригніченості, адже окрім переживань за належне розслідування кримінальної справи, позивачу було спричинено додатковий дискомфорт, викликаний неправомірними діями судово-медичного експерта, а також понесенню додаткової заклопотаності, витраченого часу, зусиль та грошових витрат, спрямованих на відновлення свого порушеного права протягом майже трьох з половиною років. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, а також, з урахуванням глибини душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000 грн. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що судово-медичний експерт Мелень Л.М. є працівником КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», саме начальником останнього на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення за результатами службової перевірки, проведеної за скаргою позивача з приводу обставин, викладених у позовній заяві, а тому суд приходить до висновку, що завдана позивачу шкода, неправомірними діями судово-медичного експерта Меленя Л.М. при виконанні ним своїх службових обов`язків, підлягає відшкодуванню саме КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що відповідно до ч.3 ст.101 КПК України експерт дає висновок від свого імені та несе за нього особисту відповідальність, а проведення судово-медичної експертизи визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень позивачу не може розглядатись як доручення роботодавця - КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Безпідставними є і посилання представника відповідача на п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якого не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові, оскільки право вибору пред`явлення вимоги до конкретної особи належить саме позивачу, який і звернувся з позовними вимогами саме до КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», працівником якого є судово-медичний експерт Мелень Л.М. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, оскільки всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України позивачем не представлено належних і допустимих доказів, що така завдана саме відповідачем (його працівником), а також, що між діями відповідача (його працівника) і такою шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок. Так, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що необхідність проведення КТ-обстеження, вартість якого становить 900 грн., зумовлена саме діями судово-медичного експерта, який є працівником відповідача, а саме лише посилання позивача на те, що вказане дослідження не довелось би проводити, якби експерт Мелень Л.М. одразу склав правильний висновок, є лише припущеннями, які суд позбавлений можливості покласти в основу рішення в силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України. Обґрунтованими також є заперечення представника відповідача щодо віднесення позивачем до завданої йому матеріальної шкоди витрат, понесених на оплату послуг Юридичного бюро Олега Филика «Верум» (згідно з договором про надання правової допомоги №03/18 від 09.03.2018), пов`язаних із наданням правової допомоги, що становить 2400 грн. плата адвокатських послуг) та 3300 грн. (оплата додаткових адвокатських послуг), оскільки такі понесені позивачем у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав та належать до судових витрат і відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, однак такі не можуть визнаватися збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України. Задовольняючи частково позовні вимоги, відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial