Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 19.01.1984 року він був прийнятий в члени колгоспу «Ленінським шляхом» с.Кропивня Коростишівського району. В подальшому колгосп «Ленінським шляхом» перейменовано в колгосп «Зоря комунізму», а з 28.02.1992р. - було реорганізовано в КСП «Полісся». З 10.06.1984р. він працював шофером у вказаному колгоспі, з якого був звільнений за власним бажанням. У 1995р. проводилось розпаювання земельних ділянок зазначеного сільськогосподарського товариства, а його працівники отримали сертифікати, що посвідчують право на земельну ділянку (пай), на підставі чого видавались державні акти. Однак позивача всупереч чинному законодавству не включили в списки пайовиків КСП «Полісся»; про це він дізнався з листа відділу у Коростишівському районі Держгеокадастру в Житомирській області, наданого на запит адвоката. Позивач вважає, що його права порушені, а тому змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.05.2020 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відзиві на позовну заяву Коростишівська міська рада вказала, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. КСП «Полісся» отримало державний акт на право колективної власності 11.12.1995р. Згідно записів трудової книжки [PERSON] звільнено 01.12.1995р. Проте позивач у позовній заяві зазначає, що його звільнено 04.02.1998р. З даним твердженням міська рада не погоджується, оскільки згідно довідки від 27.05.2020р. № 341, виданої ДП «Попільнянське лісове господарство» [PERSON] у період з 01.12.1995р. по 1998 рік працював робітником у Ходорківському лісництві. Просить відмовити повністю у задоволенні позовної заяви за безпідставністю, винести окрему ухвалу по факту підроблення документів, яке містить ознаки кримінального правопорушення та надіслати до відповідного органу для вирішення питання про порушення кримінальної справи. Від відповідача - Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області відзив на позовну заяву у визначений строк на адресу суду не надійшов. Представник третьої особи - відділ у Коростишівському районі головного управління Держгеокадастру надіслала до суду пояснення на позовну заяву. Зазначила, що згідно даних відділу [PERSON] не включений до уточненого списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) по реформованому КСП «Полісся» с.Щигліївка Коростишівського району. Питання щодо виділення у приватну власність спірної земельної ділянки відноситься саме до повноважень сільської, селищної, міської ради. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. За змістом ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. З копії трудової книжки колгоспника № [NUMBER] встановлено, що позивач прийнятий в члени колгоспу «Ленінським шляхом» с.Кропивня Коростишівського району. З 10.06.1984 року по 01.12.1995 року він працював шофером у даному колгоспі та звільнений згідно поданої заяви (а.с.6-7). Згідно відповіді №134/2 від 25.11.2019р. архівного сектора Коростишівської РДА у протоколах засідань правлінь та протоколах зборів уповноважених членів колгоспу «Ленінським шляхом» с.Кропивня Коростишівського району за період від 31.01.1984р. до 19.02.1987р., протоколах засідань правління та протоколах зборів уповноважених членів колгоспу «Зоря комунізму» с.Щигліївка Коростишівського району за період 19.02.1987 по 28.02.1992р.р. та протоколах КСП «Полісся» с.Щигліївка Коростишівського району з 28.02.1992р. по 03.02.1998р. немає записів про звільнення [PERSON] з членів колгоспу (а.с.10) З відповіді № 29-6-0,25-487/104-19 від 15.11.2019р. відділу у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадасту у Житомирській області вбачається, що [PERSON] не включено до уточненого списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) по реформованому КСП «Полісся» с.Щигліївка Коростишівського району. На підставі рішення Щигліївської сільської Ради народних депутатів від 19.10.1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Полісся» передано у колективну власність 2490,0 гектарів землі в межах згідно з планом та видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 000173 (а.с.13-26). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першоїстатті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Згідно Листа ВСУ від 29.10.2008 р. N 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи АТ, а про наявність трудових відносин з ними. За змістом ст.ст. 22,23 ЗК України(у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як встановлено судом [PERSON] на момент одержання КСП «Полісся» Державного акта на право колективної власності на землю був членом КСП «Дружба», а тому мав право на земельну частку (пай). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР. Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.ст. 71,75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2020 справа № 637/53/18. Судом встановлено, що позивач про порушення своїх прав дізнався ще коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників, що є загальновідомим фактом (у період 1995-2008 року проводилось розпаювання земельних ділянок КСП «Полісся»), тому [PERSON] як член колгоспу, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Дружба» (1995 рік) Державного акта на право колективної власності на землю. Прояв звичайної необачності позивачем, а також правова необізнаність не є поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки на час розпаювання позивач був дієздатним і мав об`єктивну можливість вчасно отримати відповідну правову допомогу. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що [PERSON] не вчиняв ніяких дій, направлених на включення його до списку-додатка до Державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягав на перепаюванні земель після його проведення, не надав суду доказів неправомірності невключення його до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю; вимог про оскарження дій та рішень КСП, а також посадових осіб, які такі списки затверджували, не заявляв, а також не довів наявність поважних причин пропуску позовної давності та звернувся до суду за спливом 24 років з моменту, коли він набув право на земельну частку (пай), до спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність, що є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Що стусується заявленого клопотання представника Коростишівської міської ради про постановлення окремої ухвали щодо неправомірних дій позивача, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Предметом спору є визнання права на земельну частку (пай) за [PERSON] . Згідно копії трудової книжки колгоспника позивач працював у колгоспі «Ленінським шляхом» з 10.06.1984р. по 01.12.1995р. Представник відповідача вказує на зазначену позивачем у позові дату звільнення «04.02.1998 року» та просить зобов`язати відповідні органи притягнути його до кримінальної відповідальності, оскільки з 01.12.1995 року по 1998 рік він працював не в колгоспі, а в ДП «Попільнянське лісове господарство», що підтверджується відповідною довідкою. Відповідно до ст.175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідачем в своєму клопотанні, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів для винесення окремої ухвали, враховуючи давність проведення звільнення відповідача, що не дає можливість встановити причини та умови, що сприяли вчиненню вказаних дій при розгляді даної справи. Окрім цього, суд звертає увагу, що ч.2 ст. 262 ЦПК України не встановлено обов`язок суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали. За таких обставин, розглянувши клопотання представника відповідача про постановлення окремої ухвали, суд не знаходить підстав для цього. Крім цього, суд роз`яснює, що представник відповідача не позбавлений права самостійно звернутись до органів досудового розслідування з відповідним зверненням з метою усунення порушень законодавства, які, на його думку, були допущені позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed