Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Еле-текс» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі\~ 8\~755 гривень. Позов мотивовано тим, що позивач в період з 27.01.2016 по 09.03.2016 року неофіційно працював на підприємстві відповідача учнем електромеханіка з лифтів, при прийманні на роботу пройшов телефонну співбесіду з директором підприємства відповідача [PERSON], дізнався про можливість працювати електромеханіком з ліфтів за зарплатнею 5000 грн. з попереднім навчанням на виробництві до трьох місяців і офіційного оформлення учнем після місяця навчання, 27.01.2016 року вийшов на роботу, отримував та здавав матеріальні цінності, за весь час роботи отримав лише аванс 800 грн., був звільнений 09.03.2016 р. за результатом кваліфікаційного іспиту, заборгованість з заробітної плати залишилась непогашеною. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, додатково пояснив суду, що 27.01.2016 року він почав навчання у відповідача, 04.02.2016 року був закріплений за постійним працівником компанії [PERSON], був проведений екзамен, який показав профнепридатність позивача, працював неофіційно, трудову книжку не надавав відповідачу, мав вивчати теоретичну частину, виконував підсобну роботу. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову з посиланням на безпідставність заявлених вимог, пояснив суду, що позивач в трудових відносинах з відповідачем не перебував, в рамках ознайомлення з можливим місцем роботи відвідував разом з працівниками відповідача обєкти ліфтового господарства, які знаходяться на обслуговуванні відповідача, самостійно вивчав необхідну літературу з метою підтвердження можливості здачі кваліфікаційного іспиту та працевлаштування. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації, уповноваженим ним органом, фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цей угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власні підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з розясненнями, що містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно ст.. 24 КЗпП України укладання трудової угоди оформлюється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудової угоди незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлено, якщо робота проводилася за розпорядженням чи з відома власника чи уповноваженого органу. Відповідно до ст. 94 КзПП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. З показань свідків [PERSON], що є директором підприємства-відповідача, [PERSON], що є головним інженером підприємства-відповідача, пояснили, що підприємством розміщуються оголошення про набір електромеханіків ліфтів, зазначається заробітна плата, що буде виплачуватись кваліфікованому спеціалісту, особам, що не мають відповідної кваліфікації, надається можливість ознайомитись з діяльністю підприємства, при цьому будь-якої роботи такі особи не виконують, оскільки не мають відповідного допуску, позивач виявив бажання ознайомитись із діяльністю підприємства, проте не зумів підтвердити наявність теоретичних знань, необхідних для подальшого навчання, отримання відповідних допусків та працевлаштування, при цьому жодної роботи йому не доручалось й ним не виконувалось. З відомостей про нарахування заробітної плати, наданих відповідачем (а.с. 76-79), відомостей про трудові відносини (а.с. 80-83), відомостей про перерахунок заробітної плати на карткові рахунки співробітників (а.с. 84-86) вбачається, що позивачу заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась. Враховуючи викладене, суду не надано позивачем належних, допустимих та беззаперечних доказів, що свідчили б про існування між сторонами трудових відносин, укладення між ними трудового договору та визначення його істотних умов, зокрема щодо оплати праці у зазначеному позивачем розмірі, фактичного виконання ним трудових обовязків, що є правовою підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed