Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення місця відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] - Миколаївська область місто Миколаїв, як місце знаходження належного спадкодавцю нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги тим, що його батькові [PERSON] належав на праві власності спірний будинок. Батько, маючи на меті подарувати йому будинок, знявся з реєстрації місця проживання та почав готувати документи та збирати кошти для оформлення договору дарування. На початку 1995 року, на прохання своєї матері, його батько поїхав до м. Куйбишев, Новосибірської області (Росія). Там батько захворів та помер. Він поїхав до батька та там його поховав. Після смерті його батька відкрилася спадщина на спірний житловий будинок. Спадкоємцем після його смерті був лише він, інших спадкоємців не було. Заповіт спадкодавець не складав. Фактичне проживання спадкодавця за адресою належного йому на праві власності житловому будинку, що складає спадкову масу, підтверджується актом про проживання. Оскільки, він також проживав та був зареєстрований у будинку [ADDRESS] , то вважав, що після смерті його батька будинок автоматично переходить до нього, а він є таким, що фактично прийняв спадщину. З заявою про прийняття спадщини після смерті його батька він до нотаріуса не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Житловий будинок з господарськими ті побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] належав [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 05.03.1973 року посвідченого нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Зайцевою В.М. за реєстровим № 4-450, зареєстрованого в ММБТІ 20.03.1973 року за № 11503. [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер в м. Куйбишеве Новосибірська обл. Росія, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с 8). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надані роз`яснення «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-138цс13 дійшов правового висновку, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що даний спір регулюється нормами Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі по тексту - ЦК УРСР) в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, оскільки [PERSON] помер [INFO] . Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Заповіт за життя [PERSON] не складав. Статтею 526 ЦК УРСР визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно зі ст.ст. 527, 529-530 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст. 548 ЦК УРСР (яка діяла на час відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (яка діяла на час відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Верховний Суд зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 336/709/18-ц. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. З виписки з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та знятий з обліку 11 лютого 1995 року, [PERSON] зареєстрований з 18 квітня 1984 року по теперішній час, [PERSON] з 16 жовтня 1990 року по теперішній час, [PERSON] з 02 листопада 2006 року по теперішній час та [PERSON] з 16 серпня 2011 року по теперішній час (а.с. 12-16). З копії паспорта позивача серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06 січня 1988 року (а.с 7). В 1997 році на замовлення [PERSON] Мале науково-виробниче підприємство «Пікас» виготовлено робочий проект по газифікації житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 21-26). Відповідно до Акту про проживання складеного сусідами позивача [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] від 02.03.2019 року, за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] з моменту придбання будинку; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] проживав з моменту придбання будинку до травня 1995 року. Позивач [PERSON] при зверненні до суду просить встановити місце відкриття спадщини, яка відкрилася до [INFO] , тобто: [ADDRESS] Таким чином на момент смерті спадкодавця його місце проживання не було відоме, але згідно приписів ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини у цьому випадку є місцезнаходження майна або основної його частини, тобто [ADDRESS] . 13 лютого 2019 року [PERSON] в усній формі звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. щодо подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. надано роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2019 року за вих. № 681/01-16, оскільки [PERSON] не надано документів про останнє місце проживання спадкодавця, а тому немає можливості визначити місце відкриття спадщини та видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) сформованої 23.04.2019 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , відсутня. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, фактично прийняв спадщину але позбавлений можливості її оформити у зв`язку з відсутністю відомостей щодо місця проживання спадкодавця. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved