Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до\~\~відповідача\~\~ про спростування\~\~поширеної недостовірної\~\~інформації, захист гідності, честі\~\~ та\~\~ділової\~\~репутації, відшкодування моральної шкоди. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] на Урядовому порталі Кабінету Міністрів України у зверненні від 04.03.2020 року, реєстраційний номер АР-10345668 про те, що: «Начальник відділу Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області ДСР Національної поліції України [PERSON] зловживає службовим положенням та творить перешкоди в приватизації житла за адресою: [ADDRESS] та те що, [PERSON] має пряму причетність в приховуванні та знищенні доказів протиправних дій». Зобов`язати [PERSON] не пізніше одного місяця від дати набрання рішення у даній справі законної сили, спростувати вищевказану інформацію шляхом направлення письмового звернення на ім`я начальника УСР в Чернігівській області ДСР Національної поліції України (14001, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 70), наступного змісту: «04.03.2020\~року через\~урядовий портал\~Кабінету Міністрів\~України мною,\~ [PERSON] ,\~було направлено\~звернення,\~реєстраційний \~номер АР-10345668,\~в якому\~в т.ч.\~було зазначено,\~що:\~начальник відділу\~Управління стратегічних\~розслідувань в\~Чернігівській області\~ДСР Національної\~поліції України\~ [PERSON] зловживає\~службовим положенням\~та творить\~перешкоди в\~приватизації житла\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та те\~що,\~ [PERSON] має\~пряму причетність\~в приховуванні\~та знищенні\~доказів протиправних\~дій. Вищевказана інформація щодо начальника відділу Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області ДСР Національної поліції України [PERSON] , яка була мною викладена у цьому зверненні, є недостовірною, неправдивою та такою, що не відповідає дійсності». Також просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію у розмірі 150\~000 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що інформація, розповсюджена [PERSON] \~на Урядовому\~порталі Кабінету\~Міністрів України\~у зверненні\~від 04.03.2020\~року,\~реєстраційний номер\~АР-10345668\~про те,\~що: «Начальник відділу Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області ДСР Національної поліції України [PERSON] зловживає службовим положенням та творить перешкоди в приватизації житла за адресою: [ADDRESS] та те що, [PERSON] має пряму причетність в приховуванні та знищенні доказів протиправних дій», не відповідає дійсності,\~є недостовірною та надуманою, метою опублікування такої інформації є опорочення честі, гідності і ділової репутації позивача. З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач подав зустрічний позов, в якому просить стягнути з позивача за первісним позовом у відшкодування моральної шкоди 140\~000 грн., мотивуючи вимоги тим, що відносно позивача він не поширював неправдивих відомостей, в нього були беззаперечні та аргументовані причини для звернення до відповідних органів в незаборонений спосіб передбачений законами України з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок щодо затягування питання приватизації житлового фонду. Вважає, що діями позивача йому нанесена моральна шкода, яку оцінює в розмірі 140\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав первісний позов та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на його безпідставність. Відповідач просив задовольнити зустрічний позов та відмовити у повному обсязі у задоволенні первісного позову. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України\~передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності зі\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу\~ст. 34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про інформацію»\~реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно з ч.1-3\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторкані. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч. 1-2\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1\~(далі - Постанова Пленуму ВСУ) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1\~(далі - Постанова Пленуму ВСУ) під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Верховний суд України у п. 18\~Постанови Пленуму ВСУ\~роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] на\~Урядовому порталі\~Кабінету Міністрів\~України у\~зверненні від\~04.03.2020\~року,\~реєстраційний номер\~АР-10345668,\~була поширена\~інформація про\~те,\~що: «Начальник відділу Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області ДСР Національної поліції України [PERSON] зловживає службовим положенням та творить перешкоди в приватизації житла за адресою: [ADDRESS] та те що, [PERSON] має пряму причетність в приховуванні та знищенні доказів протиправних дій». З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, але не пов`язана з його службовою діяльністю, та мало місце поширення такої інформації, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб, в тому числі керівництва та співробітників позивача. Ці дані підтверджуються Реєстраційною карткою звернення, свідком [PERSON] та не заперечується сторонами справи. Відносно позивача після надходження зазначених вище відомостей, було проведено службове розслідування, за результатами якого 14.04.2020 складено висновок, відповідно до якого встановлено, що факти, викладені у заяві відповідача, не відповідають дійсності. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 2\~ст. 302 ЦК України\~фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним судом України у постанові від 23.12.2020 року у справі № 484/2781/19-ц. Частиною 4\~ст. 14 Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до положень частин першої, другої\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Проаналізувавши інформацію, наведену у спірному зверненні, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних). Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення), не пов`язаних з його професійною діяльністю. Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями.\~\~\~\~ На підставі викладеного, суд погоджується з тим, що опубліковані про позивача відомості не ґрунтуючись на жодних фактичних даних, є образливими та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Таким чином, судом встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між поширенням відповідачами недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача. Відповідно до п. 24, 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. У зв`язку з чим, суд вважає за належне визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] на Урядовому порталі Кабінету Міністрів України у зверненні від 04.03.2020 року, реєстраційний номер АР-10345668 про те, що: «Начальник відділу Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області ДСР Національної поліції України [PERSON] зловживає службовим положенням та творить перешкоди в приватизації житла за адресою: [ADDRESS] та те що, [PERSON] має пряму причетність в приховуванні та знищенні доказів протиправних дій» та зобов`язати [PERSON] не пізніше одного місяця від дати набрання рішення у даній справі законної сили, спростувати вищевказану інформацію шляхом направлення письмового звернення на ім`я начальника УСР в Чернігівській області ДСР Національної поліції України (14001, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 70). Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20\~000 грн., частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Виходячи з положень\~ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Заподіяння позивачу моральної шкоди також є предметом доказування та має бути підтверджене ним належними та допустимими доказами відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України. Завдання відповідачу за первісним позовом моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю позивача не знайшли свого підтвердження, не надано доказів наявності моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між можливою шкодою і протиправним діянням позивача, не було доведено того, що внаслідок його дій він поніс втрати немайнового характеру, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову належить відмовити.

Outcome: partial