Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни вчиненого 11 лютого 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3562; застосування наслідків недійсності правочину, стягнення з відповідачів ПАТ «Перший український міжнародний банк» і приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. коштів в сумі 6 988,47 грн. та солідарного стягнення з відповідачів понесених судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що із заробітної плати позивача за місцем роботи в АТ «Укрзалізниця» було утримано та перераховано банку та приватному виконавцю у травні 2019 р. кошти в сумі 4 143,05 грн., у червні 2019 р. - 2 845,42 грн. В бухгалтерії було повідомлено, що заборгованість утримується на користь АТ «Перший український міжнародний банк» згідно постанови приватного виконавця Вольф Т.Л. від 26.03.2019 року у виконавчому провадженні № 58642913, за яким стягується 16 824,46 грн. борг на рахунок АТ «ПУМБ», 403,27 грн. витрати на проведення виконавчих дій, 1 682,45 грн. винагорода приватного виконавця. Позивач зазначає, що для отримання інформації про підставу стягнення з нього коштів він звертався 10.06.2019 р. із відповідним запитом до банку, на який відповіді не отримав. Вказує, що кредитів у ПАТ «Перший український міжнародний банк» він не отримував, тому заборгованості перед банком не має, також не отримував від приватного виконавця постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначає, що всі його звернення банком проігноровані, а на адвокатський запит приватний виконавець надав копії постави від 18.03.2019 р. про відкриття виконавчого провадження, постанови від 26.03.2019 р. про звернення стягнення на заробітну плату, копію виконавчого напису нотаріуса Хари Н.С. від 11.02.2019 р., копію пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 25.01.2013 року, у якому наявний не його підпис. Вважає виданий приватним нотаріусом Хара Н.С. виконавчий напис протиправним, вчинений з порушенням визначеного законодавством порядку здійснення виконавчих написів нотаріусів, без доведення банком наявності боргу, який взагалі відсутній, коштів ні у АТ «Перший український міжнародний банк», ні у АТ «Банк Ренесанс Капітал» він не брав, договір кредиту та договір страхування життя не укладав. Без його повідомлення, як боржника, виконавче провадження було приватним виконавцем розпочате з порушенням порядку примусового виконання. Також позивач зазначає, що йому не було направлено ПАТ «Перший український міжнародний банк» жодних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання, через що він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити або виконати вимоги банку, що не може свідчити про безспірність суми пред`явленої до стягнення. Виконавчий напис № 3562 від 11.02.2019 р. виданий по закінченню трирічного строку від дати укладення наданого йому договору карткового рахунку з АТ «Банк Ренесанс Капітал» та договору страхування із ПрАТ «УАСК «АСКА-Життя» від 25.01.2013 р. Вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Просить застосувати наслідки недійсності правочину. Ухвалою суду від 22.07.2019 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 01.10.2019 р. (а.с. 47, 48). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 22.07.2019 р. заяву позивача про забезпечення позову задоволено, зупинене стягнення за спірним виконавчим написом (а.с. 45, 46). 05.09.2019 р. до суду надійшло клопотання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. з проханням розглянути справу без її участі та постановити рішення згідно чинного законодавства (а.с. 53). 09.09.2019 р. від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. до суду надійшов відзив на позов з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину про стягнення на користь позивача коштів у розмірі 6 988,47 грн., посилаючись на їх безпідставність та те, що приватний виконавець має бути залучений до участі у справі не як співвідповідач, а як третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору, питання процесуального стану сторін у такій категорії справ визначено у п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. № 10, крім того, виконавчий напис не є правочином (а.с. 55-58). 18.09.2019 р. до суду надійшла подана позивачем відповідь на відзив приватного виконавця у якій зазначено про те, що позов підлягає задоволенню, а вказаний відзив не спростовує викладених у позовній заяві обставин (а.с. 83-85). Відповідачами АТ «Перший український міжнародний банк» та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. відзив на позов надано не було. В судовому засіданні 01.10.2019 року, яке відбулося за участі позивача, була оголошена перерва до 06.11.2019 р. у зв`язку з неявкою відповідачів. 09.10.2019 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Після оголошеної судом перерви сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 24.10.2019 р. надійшло клопотання з проханням розглянути справу у її відсутності. Ухвалою суду від 06.11.2019 року заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду. Відповідно норми ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.02.2019 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3562, за яким зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» запропоновано звернути стягнення заборгованості за кредитним договором № [NUMBER] від 25.01.2013 р., укладеним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», ідентифікаційний код юридичної особи 14282829, за період з 29.01.2018 року по 29.01.2019 року у розмірі 16 324,46 грн., у тому числі: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 11 619,52 грн., прострочену заборгованість за комісією - 0 грн., прострочену заборгованість за процентами - 1 568,48 грн., строкову заборгованість за сумою кредиту - 0 грн., строкову заборгованість за комісією - 0 грн., строкову заборгованість за процентами - 0 грн., неустойку за порушення зобов`язань по кредиту -3 136,46 грн. (а.с. 17). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 753/787/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 199/3452/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 335/3462/16-ц та узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). В матеріалах справи наявна копія Договору карткового рахунку та договору страхування від 25.01.2013 року з підписами сторін правочину - представника АТ «Банк Ренесанс Капітал» та клієнта/страхувальника [PERSON] , зі змісту якого вбачається відкриття карткового рахунку клієнту банку з лімітом овердрафту 8 000 грн. зі сплатою процентної ставки 24 % річних, комісії за обслуговування овердрафту 2 %, строком користування овердрафтом 36 місяців (далі - кредитний договір, а.с. 16). Позивач в обгрунтування вимог, серед іншого, посилається на те, що вказаний договір він не підписував, проте жодних доказів щодо цього суду не надано. З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги вищезазначений кредитний договір та при цьому враховує наступне. Відповідно позовних вимог [PERSON] ще вказує на те, що ні від АТ «Банк Ренесанс Капітал», ні від ПАТ «Перший український міжнародний банк» будь яких вимог та претензій щодо погашення боргових зобов`язань він не отримував, заборгованості перед банком він не має, тому не можна вважати вказану у виконавчому написі суму боргу, яка ним не визнається, безспірною, також зазначає, що нотаріусом не враховано норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо строків заявлених вимог Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк». Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Умовами кредитного договору від 25.01.2013 року визначено строк користування кредитними коштами 36 місяців, тобто останній день кредитування обумовлено 25.01.2016 року. Отже, враховуючи норму ст. 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис мав бути виданий у разі наявності безспірної заборгованості за зверненням кредитора на протязі трьох років з дня виникнення права вимоги. За повідомленням позивача кредитні кошти він не сплачував. У зв`язку з цим право вимоги до позивача у відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» за кредитним договором виникло з 26.01.2016 року та, враховуючи визначений законом трирічний строк звернення стягувача, банком мали бути подані документи нотаріусу та заявлятися стягнення до 26.01.2019 року. Проте виконавчий напис вчинений 11.02.2019 р., за яким заборгованість стягнена за період з 29.01.2018 р. по 29.01.2019 року, тобто з перевищенням встановленого чинним законодавством строку. Наведені обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому належним відповідачем у справі є АТ «Перший український міжнародний банк», як сторона кредитного договору. Позовні вимоги до відповідачів Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. та Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. заявлені безпідставні, виходячи з наступного. Нормами ст. ст. 3, 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання виконавчих написів нотаріусів покладено на державних виконавців та приватних виконавців. Правове регулювання діяльності нотаріату в Україні визначене Законом України «Про нотаріат». Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 р. у справі № 519/77/18. 26.03.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. у виконавчому провадженні № 58642913 по виконанню виконавчого напису № 3562 виданого 11.02.2019 р. приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 16 824,46 грн., що є предметом розгляду даного спору, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 15), відповідно якої звернуто стягнення на доходи позивача, які він отримує у Регіональній філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Вищевказаною постановою приватного виконавця від 26.03.2019 р. постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 % після вирахування утриманих податків, зборів, на користь стягувача, у першу чергу: - витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 403,27 грн. за реквізитами отримувача приватного виконавця Вольф Т.Л.; - суму боргу 16 824,46 грн. на користь стягувача (за реквізитами: отримувач АТ «ПУМБ», р/р [NUMBER], МФО 334851, ОКПО 3001801957, призначення платежу: погашення боргу у виконавчому провадженні № 58642913 за виконавчим написом № 3562 від 11.02.2019 р.); - основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1 682,45 грн. перерахувати за реквізитами отримувача приватного виконавця Вольф Т.Л. (а.с. 15, 15 зв.). Позивач просить стягнути з відповідачів ПАТ «Перший український міжнародний банк» та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. кошти в сумі 6 988,47 грн. На підтвердження вимог у цій частині позивачем надано довідку про доходи, видану АТ «Українська залізниця» регіональної філії «Південно-західна залізниця» виробничий підрозділ Ніжинська дистанція колії від 01.07.2019 р. № 31, у якій зазначено, що із заробітної плати [PERSON] сплачені судові кошти за травень 2019 р. у розмірі 4 143,05 грн. та за червень - 2 845,42 грн. (а.с. 24), також надано розрахунок заробітної плати за травень 2019 р. (а.с. 23). Проте з вказаних документів не можливо з`ясувати кому саме були перераховані гроші та призначення таких платежів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити особу отримувача коштів, тому в частині позову про стягнення коштів у межах розгляду даної справи слід відмовити за недоведеністю. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 1 152 грн. 60 коп. (768 грн. 40 коп. - а.с. 1; 384 грн. 20 коп. - а.с. 31).

Outcome: partial