Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення недоотриманої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1968 року він працював на ПАТ «Київський річковий порт». З 19 серпня 2011 року його з грубим порушенням чинного законодавства було звільнено із займаної посади (начальника плав механізації і механізації району генеральних вантажів) відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Посилається на те, що не погоджуючись з даним звільненням він звернувся до суду з проханням поновити його на займаній посаді і судом було задоволено його позовні вимоги, зобов'язавши ПАТ «Київський річковий порт» поновити на займані посаді та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу і відшкодовано моральну шкоду. На даний час його відновлено на займаній посаді і він фактично виконує свої службові обов'язки. Звертає увагу суду на те, що в кінці серпня 2012 року він отримав повідомлення, що у зв'язку із значним зменшенням об'ємів робіт, пов'язаних з обслуговуванням плав механізації, експлуатації механізмів, спецтехніки, обладнання та іншого устаткування, а також відсутністю вантажно-розвантажувальних робіт по Центральному районі, з 25 вересня 2012 року його переводять на 1 годинний робочий тиждень (згідно наказу № 36 від 25 липня 2012 року). Зазначає, що не погоджуючись з даним наказом він звернувся до Подільського районного суду м. Києва для захисту своїх прав і 13.02.2013 року суд задовольнив його позовні вимоги, а саме визнав наказ № 36 від 25 липня 2013 року незаконним та зобов'язав ПАТ «Київський річковий порт» поновити йому попередні умови праці. Посилається на те, що таким чином у зв'язку із незаконною зміною істотних умов праці в період з 25 вересня 2012 року по 17 липня 2013 року його протиправно не допускали до роботи, у зв'язку з чим ним було недоотримано 34 077,40 грн. заробітної плати., яку він просив стягнути з відповідача на його користь. В подальшому позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги. Позивач та його представник в судовому засіданні з урахуванням наданих заперечень відповідача зменшили позовні вимоги та просять суд стягнути з відповідача на користь позивача суму недоотриманої заробітної плати в розмірі 19 207, 15 грн. Представник відповідача в судовому засіданні визнала уточнені позовні вимоги позивача, просить суд їх задовольнити. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Зі змісту ст. 174 ЦПК України вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вже зазначалося вище, представником відповідача зроблено усну заяву про визнання позову позивача. Судом встановлено, що зазначена заява не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову представнику відповідача відомі та зрозумілі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність прийняття визнання позову представником відповідача та задоволення позову. Крім того враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 3 441, 00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 115, 221, 232 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved