Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між ним та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначив, що вони з відповідачем з 08 жовтня 1983 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони неповнолітній дітей не мають. Подружнє життя між ними припинено через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно вплинули на їх взаємовідносини. Фактично шлюбні відносини припинили та спільно як сім'я не проживають з 1999 року. Відновлення сімейних відносин та збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, шлюб зареєстрований 08 жовтня 1983 року між ним та відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис 127, розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 08 жовтня 1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 13 травня 2011 року, актовий запис 127 (а.с. 7). Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Крім того, судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно вплинули на їх взаємовідносини. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву на позов не надала, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved