Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 24300,50 грн. (двадцять чотири тисячі триста гривень пятдесят копійок) та судових витрат в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Позивач посилається на те, що 22 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №с. За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 3100 грн. (три тисячі сто гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% (тридцять шість відсотків) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за [PERSON] та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому [PERSON]. Згідно з графіком погашення кредиту, що передбачено [PERSON] відповідач зобовязаний повернути наданий йому кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі і в строки, передбачені [PERSON] і Графіком, проте, відповідач свої зобовязання не виконав. Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість склала 24300,50 грн. (двадцять чотири тисячі триста гривень пятдесят копійок), яка складається з наступного: - 2517,32 грн. (дві тисячі пятсот сімнадцять гривень тридцять дві копійки) заборгованість за кредитом; - 17349,82 грн. (сімнадцять тисяч триста сорок девять гривень вісімдесят дві копійки) заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2800 грн. (дві тисячі вісімсот гривень) заборгованість за пенею та комісією; Відповідно до ст.549 ЦК України та умов [PERSON], в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в частині повернення кредиту або сплати процентів, відповідач зобовязаний сплатити Позивачу неустойку. Станом на 31 жовтня 2016 року розмір штрафів відповідно до Кредитного договору складає: - 500 грн. (пятсот гривень) штраф (фіксована частина); - 1133,36 грн. (одна тисяча сто тридцять три гривні тридцять шість копійок) штраф (процентна складова). Відповідачу направлялася пропозиція по виконанню умов [PERSON], про дострокове розірвання [PERSON]. В судове засідання представник позивача не зявився про місце, день та час слухання справи повідомлений вчасно. Звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати без представника, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив суду, що дії позивача є незаконними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо надання відповідачу грошових коштів. Крім того, представник відповідача зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентах необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, який майже в десять разів перевищує суму основного боргу. Оскільки штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої позивач намагається притягнути відповідача, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України. Також представником відповідача було зазначено те, що відповідно до вимог ч.2 ст.258 ЦК України про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Суд вислухавши думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 22 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №с. Сторонами договору було узгоджено, що Договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Частиною 1 ст.634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається в ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. З копії наданого позивачем [PERSON] №с від 22.09.2011 року слідує, що між сторонами було укладено саме кредитний договір. Також відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 3100 грн. (три тисячі сто гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за [PERSON] та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому [PERSON]. Згідно з графіком погашення кредиту, що передбачено [PERSON] відповідач зобовязаний повернути наданий йому кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі і в строки, передбачені [PERSON] і Графіком, проте, відповідач свої зобовязання не виконав. Як слідує з позову, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 24300,50 грн. (двадцять чотири тисячі триста гривень пятдесят копійок). При визначенні розміру заборгованості суд виходить з даного розрахунку і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості з розрахунку: 2517,32 грн. тіло кредиту; 17349,82 грн. відсотки за користування кредитом. Що ж стосується вимог про стягнення штрафів, то у їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж за 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3\~ст.549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи наведене та відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6-2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст.360-7 ІДПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. Оскільки позивач,\~в порушення\~ст.61 Конституції України, неправомірно, двічі застосував той самий вид\~цивільно-правової відповідальності (неустойки)\~через порушення\~строків виконання грошових зобов'язань, відповідно суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення, окрім заборгованості за пенею, штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити. За вищенаведених обставин, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем на загальну суму 19867,14 грн. доведений, суд вбачає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1378 грн. В свою чергу, суд приходить до висновку про безпідставність клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, виходячи з того, що відповідачем здійснювався платіж на виконання умов кредитного договору 04.04.2014 року, і саме з цієї дати розпочався строк перебігу позовної давності в три роки. На підставі викладеного, ст.ст.192, 526, 530, 533, 549, 589, 599, 610, 612, 627, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу,

Outcome: partial