Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача внести зміни в наказ про дату звільнення саме з 25.07.2014р., про зобов'язання видати належно оформлену трудову книжку, про стягнення з відповідача 3654 грн. вихідної допомоги та 3775 грн. за час вимушеного прогулу і про стягнення з відповідача 3000 грн. моральної шкоди. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги і просив вказати в наказі про звільнення дату 16.12.2014р., стягнути з відповідача 11017,30 грн. за час вимушеного прогулу та стягнути 5200 грн. моральної шкоди. Посилався на те, що працював у відповідача на посаді бухгалтера, а 24.04.2014р. звернувся з заявою про звільнення в зв'язку з заборгованістю по заробітній платі, але своїм наказом відповідач звільнив позивача за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, не виплатив вихідну допомогу, не видав трудову книжку, чим порушив трудові права позивача та завдав останньому моральну шкоду. В судове засідання позивач не з'явився, але просив справу розглядати в його відсутність. Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з'явився і заперечень проти позову не представив. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з наказу, заяви та письмових пояснень позивача [PERSON], остання з 01.12.2013р. працювала на посаді бухгалтера в ТОВ «ЄВА ОКС», а 24.04.2014р. подала заяву про своє звільнення за власним бажанням у зв'язку з заборгованістю по заробітній платі (а.с.6,7). Наказом від 25.04.2014р. відповідач припинив трудовий договір з позивачем на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, але трудову книжку позивачу не видав і не провів повний розрахунок, що підтверджується листом-вимогою (а.с.8,9). Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Враховуючи те, що причина звільнення позивача була вказана відповідачем в наказі неправильно, то суд вважає необхідним змінити причину звільнення і вважати позивача звільненою за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням ТОВ «ЄВА ОКС» законодавства про оплату праці і зобов'язати відповідача видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку згідно вимог ст. 116 КЗпП України. Відповідно ст. 44 КЗпП України, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Враховуючи те, що відповідач при звільненні позивача не виплатив останньому вихідну допомогу, то з відповідача підлягає стягнення трьохмісячний середній заробіток позивача, що складає (1218 грн. * 3 місяці)=3654 грн. Відповідно вимог ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що з вини відповідача позивач не отримала трудову книжку, то відповідач повинен виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, що складає 163 дні, в розмірі 11017,30 грн. (а.с.45-46). Згідно з положенням ст. 237-1 КЗпП України, у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником провадиться відшкодування йому моральної шкоди. Судом же встановлено, що не видача позивачу трудової книжки перешкоджає влаштуванню [PERSON] на іншу постійну роботу, що змусило позивача погодитись на роботу за сумісництвом (а.с.43) і це призводить до її моральних страждань. Враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає необхідним в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 3000 грн. моральної шкоди, а в решті вимог відмовити за необґрунтованістю. Також за необґрунтованістю слід відмовити позивачу в його вимогах про зміну дати звільнення на 16 грудня 2014р., оскільки вимога в цій частині незаконна. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати в розмірі (243,60грн.+243,60грн.+243,60 грн.=)730,80грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial