Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до суду, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 137085,87 грн. інфляційних збитків 18 811,83 трьох відсотків річних за невиконання зобов`язань за розпискою від 23.04.2011 року, в сумі 155 897,70 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що 23.04.2021 року між позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 3280 дол. США, що еквівалентно становило 29497 грн., про що було складено розписку. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.09.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача 29 497,04 грн. в рахунок відшкодування боргу, 884,91 грн. в рахунок відшкодування трьох відсотків річних так судові витрати в розмірі 2303,82 грн. З огляду на те, що вищезазначене рішення суду відповідачем не виконано, позивач звернувся з даним позовом по якому просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та три відсотки річних за невиконання зобов`язань. В судове засідання позивач не з`явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.04.2011 року відповідач [PERSON] взяв у позику у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 3280 дол. США, про що склав розписку, копія якої наявна в матеріалах справи. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.09.2013 року у справі № 22-ц/785/6092/13 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 29 497,04 грн. в рахунок відшкодування боргу, 884,91 грн. в рахунок відшкодування трьох відсотків річних та судові витрати в розмірі 2303,82 грн. Підставою звернення до суду із даним позовом сталим посилання позивача на те, що на даний час вищезазначене рішення суду не виконано та просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та три відсотки річних за невиконання зобов`язань за розпискою. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року по справі № 373/436/14-ц зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Так, позивач надає до суду розрахунок інфляційних збитків, з моменту постановленні рішення суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, а саме - 24.09.2013 року та до 04.08.2020 року, відповідно до якого вони становлять 137 085,87 грн. ( виходячи із офіційного курсу НБУ на день здійснення розрахунку); 3% річних за період з моменту винесення рішення судом апеляційної інстанції та до 04.08.2020 року становить 18 811,83 грн. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що через невиконання відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів, згідно розписки від 23.04.20211 року, заборгованість за якою стягнута рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.09.2013 року у справі № 22-ц/785/6092/13, суд вважає за можливе застосувати до боржника заходи відповідальності за невиконання зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України за період з моменту ухвалення рішення по дату розрахунку на загальну суму 155 897,70 грн. Відповідач до судового засідання не з`явився, не скористався своїм правом надати суду доказів виконання ним зобов`язання за розпискою від 23.04.2011 року. Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судовий збір у розмірі 1558,97 грн., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved