Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.1988 року, зареєстроване в Краматорському міському БТІ номер запису в книзі 2839 від 29.09.1988 року, є власником будинку [ADDRESS] У вказаному будинку зареєстрований та постійно проживає позивач по справі, а відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], в інтересах якого діють батьки [PERSON] і [PERSON], також зареєстровані в цьому будинку, але не проживають з 2014 року оскільки поїхали до Російської Федерації, особистих речей у будинку немає, з реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу не знялися. Позивач вимушений сплачувати за відповідачів житлово-комунальні послуги, не має можливості розпорядитися будинком, оформити субсидію. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву до суду з проханням справу слухати у його відсутність та просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в інтересах якого діють батьки [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматорської міської ради у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.1988 року, зареєстрованому в Краматорському міському БТІ номер запису в книзі 2839 від 29.09.1988 року, належить будинок [ADDRESS] (а.с.11-12). Як вбачається з довідки Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру Територіальної громади Краматорської міської ради № 25981 від 06.08.2018 року, у будинку [ADDRESS], зареєстровані позивач [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON] і син [PERSON], відповідачі по справі (а.с.14). Згідно акту про не проживання Комітету мікрорайону №6 Краматорської міської ради Донецької області № 01-14/992 від 25.10.2018 року відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не проживають за вказаною адресою з 2014 року (а.с.13). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не мешкають за місцем реєстрації понад одного року без поважних причин. При таких обставинах, відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн., у рівних частках - по 352,40 грн. з кожного. На підставі викладеного й

Outcome: approved