Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків, на обґрунтування якого зазначив, що 02.02.2015 Обухівським районним судом було прийнято рішення про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору у розмірі 98123,27 грн. та судові витрати. Відповідач рішення суду не виконала, в зв`язку чим, позивач просить в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання стягнути три відсотки річних та інфляційні збитки від суми заборгованості, що становить 28924,57 грн. Відповідач направила відзив на позову заяву, де зазначила, що проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, виконавчий лист не видавався і не пред`являвся до виконання, відсутні докази, що саме відповідач є боржником, крім того, з відповідача стягуються кошти по виконавчому листі, а від так розмір заборгованості по рішенню суду не відповідає дійсності. В зв`язку з чим, в задоволенні позову просить відмовити. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, повідомлялась належним чином, направила відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 14.08.208 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 220/08, відповідно до умов якого останній було надано кредит у сумі 154000,00грн. 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно якого право вимоги заборгованості за кредитним договором № 220/08 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) та згідно із статтею 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли всі права ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо права майнової вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Через невиконання умов та зобов`язань передбачених кредитним договором, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення утвореної заборгованості за кредитним договором. 02.02.2015 Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 372/1465/14-ц (провадження № 2-234/15), яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнив у повному обсязі та стягнув з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 98123,27 грн., сплачений судовий збір в сумі 985,14 грн., а всього 99108,41 грн. Статтею 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В свою чергу частина 2, статті 625 ЦКУ регламентує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем, в порушення законних приписів суду, що мають імперативний характер, не було здійснено жодної дії направленої на виконання даного рішення суду, у зв`язку з чим, рішення суду по справі № 372/1465/14-ц (провадження № 2-234/15) від 02.02.2015 року є не виконаним. Крім того, факт не сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором № 220/08, також підтверджується виконавчим написом нотаріуса від 03.11.2020, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу. Вищевикладене свідчить про невиконання відповідачем приписів закону, внаслідок чого, тягне за собою цивільно-правову відповідальність. У даному випадку, відповідач несе договірну цивільно-правову відповідальність, оскільки одна із сторін не виконана умови договору. Межі договірної відповідальності передбачаються як законом, так і безпосередньо договором ( Глава 51 ЦК України). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. У зв`язку з тим, що відповідач не виконала своєчасно своє зобов`язання за кредитним договором № 220/08 та не виконала рішення Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/1465/14-ц від 02.02.2015, кредитор має право, на стягнення з боржника 3 % річних та інфляційних витрат від суми боргу, яка встановлена судом та не була погашена боржником, тобто через невиконання зобов`язань, встановлених як кредитним договором, так і рішенням суду. Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань,якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду України по справі № 912/1120/16 від 04.02.2020 року. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та складають особливу міру відповідальності боржника. Беручи до уваги факт виникнення у відповідача зобов`язань вже на підставі рішення суду, вбачається, що на них поширюється ч.2, ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦКУ за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного суду від 4 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому у розрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні. Такого висновку дійшов Верховний суд в Постанові від 19 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Відповідно до розрахунку ТОВ «Кредитні ініціативи» основна сума заборгованості за відповідним рішенням суду складає 98123,27 грн. Інфляційні витрати розраховуються за три річний період, а саме з квітня 2018 року по лютий 2021 року та рахуються за відповідною математичною формулою. За підсумками даного розрахунку, сума інфляційних витрат за відповідний період складає: 20093,61 грн. Також розраховано сума 3 % річних за прострочене виконання зобов`язань, за відповідною математичною формулою, що викладена в розрахунку, згідно якого, сума 3% річних у період з 30.03.2018 по 01.03.2021 року, складає: 8830,96 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина другастатті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1статті 261 ЦК України). Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року, справа №127/15672/16-ц. Тобто, з огляду на викладене, можна дійти висновку, що позивач має право на стягнення 3 % річних за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду. Згідно календарного штемпелю на конверті, в якому надійшла вказана позовна заява, датою подачі позову до суду є 18.06.2021, отже, належний трирічний строк для розрахунку 3 % річних становить з 18.06.2018 по 18.16.2021. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково в межах 3-річного строку позовної давності з дати подачі позовної заяви, тобто за період з 18.06.2018 року по 01.03.2021 року, та відповідно до ч. 2 ст. 625 стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, які розраховуються за наступною формулою:Сума санкції = С х3х Д/365/100,де С сума заборгованості; Д кількість днів прострочення. Відтак заборгованість відповідача перед позивачем складає 19308,62 грн. - інфляційні збитки; 8185,76 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідачем суду не надано доказів виконання грошового зобов`язання зобов`язання за кредитним договором та рішенням суду в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву слід задовольнити частково. Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення, яким позов задоволено частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініативи» судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2157,76 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial