Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Позов мотивований тим, що 24.04.2008 року та 24.07.2008 року між позивачем та відповідачем ПАТ «ПроКредитБанк» укладені договори про надання траншів № 5.16891/889 та №5.17589/889, згідно яких банк надав позивачу кредити в сумі 340000 доларів США та 50000 доларів США відповідно. В забезпечення зобов'язань за цими договорами між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки. 17.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено виконавчий напис № 526 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає дії приватного нотаріуса незаконними, оскільки нотаріус на думку позивача порушив ст..ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат» використавши спірні обрахунки стягувача відносно суми заборгованості. Позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача ПАТ «ПроКредитБанк» позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, та від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24.04.2008 року та 24.07.2008 року між позивачем та відповідачем ПАТ «ПроКредитБанк» укладені договори про надання траншів № 5.16891/889 та №5.17589/889, згідно яких банк надав позивачу кредити в сумі 340000 доларів США та 50000 доларів США відповідно. В забезпечення зобов'язань за цими договорами між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки. 17.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено виконавчий напис № 526 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Посилання позивача на вчинення приватним нотаріусом нотаріальної дії всупереч принципу безспірності заборгованості суд до уваги прийняти не може, оскільки пункт 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р.№ 20/5 визначає, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172., тобто виконавчий напис вчинений за наявності всіх передбачених законодавством документів, що підтверджує безспірність самого факту заборгованості боржника перед кредитором на момент вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, заявлені позовні вимоги позивачами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування належними та допустимими доказами не доведені, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed