Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач\~звернувся до\~суду з\~позовомдо ТОВ «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4627 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором в розмірі 18771 гривня 95 копійок. В обгрунтування заявлених позовних вимог послався на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено із грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки кредитний договір № 0950436497 від 16 вересня 2018 року, який був наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально. Отже, наявні підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року було вжито заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 4627, вчиненого 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» про врегулювання спору за участю судді. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Калінін С.К. не з`явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій зазначив про підтримання позовних вимог. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, надав надав заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України (а.с.50). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстави стверджувати,\~що визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб відсутні. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., представник Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явились, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 16 вересня 2018 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір № 0950436497 відповідно до п.п.1.1-1.6 якого позивачу по справі було надано кредит в розмірі 20000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності на строк до 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,75% на день на суму фактичного залишку заборгованості (а.с.13-15). 27 січня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під номером 4627, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ « Фінпром Маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 250121 ФК від 25 січня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 25/01/21 від 25 січня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Інфінанс» на підставі договору факторингу № 13062019 від 13 червня 2019 року відступило право вимоги за кредитним договором № 0950436497 від 16 вересня 2018 року, заборгованості за період часу з 12 червня 2019 року по 27 січня 2021 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4050 грн 00коп, заборгованості за нарахованими і несплаченими процентами і комісією в розмірі 14671грн 95коп. Крім того, запропоновано стягнути із [PERSON] плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 грн 00коп, а всього 18771 грн 95коп (а.с.12). 10 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Куриловою О.Д. відкрите виконавче провадження № 66600037 з примусового виконання виконавчого напису № 4627, вчиненого 27 січня 2021 року про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 18771грн 95 коп (а.с.16), в рамках якого постановою від 04 жовтня 2021 року звернуто стягнення на доходи боржника (а.с.17). Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий\~напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в\~редакції на\~момент вчинення\~виконавчого напису)\~передбачено нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1\~цього переліку. Тобто, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);\~б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем не доведено суду ту обставину, що серед документів наданих приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Натомість, наявна у матеріалах справи копія договору надання позики № 0950436497 від 16 вересня 2018 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] (а.с.13-15) свідчить про те, що такий договір не посвідчувався нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене узгоджується із висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.03.2020 № 757/24703/18-ц. Відповідно\~до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спірний виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 та є безумовною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Приймаючи до уваги вищевикладене та зважаючи на визнання позову відповідачем, про що подана відповідна заява (а.с.50), суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі під номером 4627, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором та плати за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 18771гривня 95 копійок таким, що не підлягає виконанню. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення в повному обсязі позову [PERSON] до ТОВ «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила. Приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 454 грн 00коп (50%). Оскільки позивач [PERSON] не звертався із клопотанням про повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, у суду відсутні підстави для вирішення цього питання під час ухвалення судового рішення по справі. Позивач не позбавлений можливості в майбутньому звернутись до суду із клопотанням про повернення з державного бюджету 50% судового збору в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір». Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн (а.с.32). Суд не вбачає підстав для застосування в даному випадку приписів ч.1 ст.142 ЦПК УКраїни, оскільки нею врегульовано питання повернення судового збору, сплачено виключно при поданні позову. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо).\~ Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подані докази, а саме : копії договору № б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16 вересня 2021 року (а.с.19-20), додатку № 1 до цього договору (а.с.21), рекомендованих (мінімальних ставок) адвокатського гонорару (а.с.22), платіжних доручень № 104627585 від 10 вересня 2021 року, № 106366397 від 22 вересня 2021 року, № 106366303 від 22 вересня 2021 року, № 107279236 від 29 вересня 2021 року на загальну суму 5000 грн 00коп (а.с.23-26), акту виконаних робіт від 18 жовтня 2021 року (а.с.27). Отже, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп. Відповідачем заявлене клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с.48) з посиланням на неспівмірність витрат із ціною позову, значенням справи для сторони, складністю справи, виконаною адвокатом роботою, витраченим на це часом, оскільки дана цивільна справа не є складною, відноситься до категорії малозначних, доводи наведені в позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках, зазначених в постановах Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.5\~ст.137\~ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Приймаючи до уваги вищевикладене та зважаючи на принцип співмірності наданої адвокатом Калініним С.К. правничої допомоги із заявленим розміром судових витрат, витрачений ним час на надання цієї допомоги, співвідношення ціни позову з витратами на правничу допомогу, суд приходить до висновку про необхідність їх зменшення із\~ 5000 грн 00 коп до 2000 грн, які підлягають стягненню на користь [PERSON] .

Outcome: approved