Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки на обґрунтування якої зазначав, що 25 квітня 2012 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,08 га який зареєстровано у відділі Держкомзему в Олександрівському районі, строком на 5 років. Проте цей строк повинен був визначатися з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою, якій не було розроблено, що є порушенням ст.ст. 15, 19 Закону України «Про оренду землі» та є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, зазначав, що на час укладення договору не було в належному порядку розірвано попередній договір оренди зазначеної земельної ділянки з іншим орендарем. Рішенням Олександрійського районного суду Донецької області від 20 травня 2014 року позов [PERSON] до ТОВ «Олександрівка-Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задоволено. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд помилково дійшов до висновку, що при укладенні договору оренди землі було допущено порушення Закону України «Про оренду землі». Позивачем не доведено, що строк дії договору не відповідає періоду ротації основної сівозміни. Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору оренди земельної ділянки було допущено порушення Закону України «Про оренду землі», а саме строк дії договору визначено без урахування періоду ротації основної сівозміни відповідно до проекту землеустрою, що відповідно до ст.215, 203 ЦК України є підставою для визнання угоди недійсною. Проте з таким висновком суд не можна погодитися з наступних підстав. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про оренду землі». Згідно зі статтями 12,14,19 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачаються умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. Договір оренди набуває чинності після його підписання та державної реєстрації і може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, у тому числі і в частині розміру орендної плати. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Поняття «істотні умови договору оренди» передбачені в частині першій ст. 15 вказаного Закону, який діяв на час реєстрації договору оренди земельної ділянки. Як визначається в Законі істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно роз'яснень викладених у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13) та яка згідно ст.. 360 7 є обов'язковою для застосування судами під час розгляду справ, відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,08 га, яка розташована на території Криничанської сільської ради Олександрійського району Донецької області. 25 квітня 2012 року між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Агротіс» було укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди землі № 142038384000328 від 14.03.2012 року, яка зареєстрована у відділі Держкомзему в Олександрівському районі 27 липня 2012 року за № 142838384002277. Відповідно п. 4 даної Угоди, вона набуває дії з моменту її державної реєстрації. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 27 липня 2012 року земельна ділянка була повернута власнику. 25 квітня 2012 року між сторонами укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, який зареєстрований у відділі Держкомзему в Олександрівському районі за № 14038384002577 27 липня 2012 року. При підписанні договору, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, що підтверджується їх підписами під договором. Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору які визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та підписаний сторонами договір свідчать про узгодження усіх істотних умов договорів укладених між ними, у тому числі щодо строку договори оренди. Згідно п.8 укладеного між сторонами договору визначається, що договір укладено строком на п'ять років та після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки позивач як на підставу своїх вимог посилався на невідповідність укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки ст..19 Закону України «Про оренду землі», а саме визначення строку оренди без урахування періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою, якій не було розроблено. Відповідно до ст. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та позивачем не доведено, що визначений сторони строк дії договору оренди встановлено з порушенням умов чинного законодавства, наслідком яких є визнання недійсним угоди. За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав, передбачених чинним законодавством, для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed