Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про\~ стягнення\~\~ заборгованості.\~ В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 06.03.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 16000 гривен, з датою остаточного розрахунку не пізніше 10.05.2014 року , який посвідчений ПН ХМНО [PERSON], реєстровий № 340. Проте відповідач свої зобовязання щодо повернення позики не виконав, грошові кошти не повернув , у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу відповідно до договору поруки в розмірі 16000 гривен, індекс інфляції в розмрріі 8256 гривен , 3 % річних в розмірі 520,74 гривен, штраф в розмірі 26000 гривен та судові витрати . Позивач в судове засідання не з'явився , надав заяву про слухання справи у його відсутність та у разі невяки відповідачів , просив винести заочен рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з′явився , про час та місце розгляду був сповіщений в установленому порядку . За таких обставин суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав Судом встановлено , що 06.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ПН ХМНО [PERSON], реєстровий № 340. Згідно умов вказаного договору відповідач отримав від позивача 16000 гривен , з датою остаточного розрахунку не пізніше 10.05.2014 року. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобовязання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 16000 гривен . Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до обовязкових для всіх судів правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. № 6-40 цс 11, від 20 червня 2012 р. № 6-68 цс 12, частина друга статті 625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що три відсотки річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання мають нараховуватись незалежно від нарахування процентів від суми позики, які за своєю юридичною природою є платою за користування чужими грошима. Згідно розяснень, викладених в п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача, крім неустойки, передбаченої Договором позики, та процентів за користування позикою, також і трьох процентів річних, які є платою (компенсацією) за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами позивача, в загальному розмірі 520, 74 гривен. \~\~\~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які \~\~боржник \~\~повинен \~передати \~кредиторові \~у \~разі \~порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки \~є \~грошова \~сума, \~її \~розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно п. 7 Договору позики за прострочення будь-якого строку виконання зобовязання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф в розмірі 2000 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. З заявою про зменшення розміру неустойки в порядку ст. 551 ЦК України відповідач \~до суду не звертався, вказані положення Договору позики не оспорював. . \~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення штрафу в розмірі 26000 грн., суд вважає за необхідне задовольнити вказані вимоги в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача за користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 507,77 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved