Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно договору купівлі-продажу йому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. 29.03.2003 року він з відповідачем [PERSON] зареєстрував шлюб. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають разом з ним. З відповідачем шлюбні відносини припинено, вже понад рік вона не проживає за місцем реєстрації, однак в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з вказаною адресою не бажає. В наслідок чого, він вимушений звернутися з позовом до суду, та просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала до суду заяву, в якій просить розглянути справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду. Відповідач [PERSON]В в жодне судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. Представник третьої особи повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, однак до судового засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд також вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.11.2012 року (а.с. 36). Між [PERSON] та [PERSON] 29.03.2003 року було укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом про одруження, виданого відділом РАГС Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 44). Від шлюбу між сторонами народились діти [PERSON], [INFO], (а.с. 46), [PERSON], [INFO] (а.с. 47). Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання від 30.11.2017 року, діти: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Крім того, у квартирі [ADDRESS], зареєстрована відповідачка [PERSON], що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової робити управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.24). Проте, з акту засвідченого мешканцями [ADDRESS], 6, 12 пр. Металургів м. Кривого Рогу вбачається, що відповіда [PERSON] без поважних причин у вказаній квартирі не проживає з квітня 2016 року (а.с. 35). Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі тривалий час без поважних причин, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного й

Outcome: approved