Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення права власності на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] житлового будинку в с.Данилівка по вул. Нова,33-а Васильківського району Київської області, реєстраційний номер 26734780, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки за вище вказаною адресою на якій побудувала житловий будинок, проте позбавлена можливості його зареєструвати у встановленому законом порядку, оскільки в реєстрі прав власності зазначена реєстрація права власності на житловий будинок за [PERSON], який був зруйнований. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. Зазначені права гарантовані ст.41 Конституції України. Цивільне законодавство України зазначає право власності, як право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Закон захищає право власності. Як вбачається з положень ст. 391 ЦК України, ст.ст.152 і 155 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до вимог ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється у разі його знищення. Позивач га підставі договору дарування земельної ділянки від 22.05.2015 року набула права власності на земельну ділянку площею 0,1637 гектара, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район , с. Данилівка, вул. Нова,33-а. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 17 липня 2015 року, позивач зареєструвала повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а саме: будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 22 грудня 2015 року позивач зареєструвала декларацію про готовність до експлуатації об'єкта,будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта КС № 1421535633571. Проте, 24 травня 2016 року, позивач отримала відмову у державній реєстрації права власності у зв'язку з реєстрацією права власності на нерухоме майно за іншим власником. У відповідності до інформаційної довідки на земельній ділянці, що належить позивачу згідно договору дарування, зареєстровано право власності на будинок за [PERSON]. Тобто у єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності, якого фактично не існує. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння на момент набуття позивачем в у власність, земельної ділянки, фактично не існувало, в звязку з чим, порушені права позивача щодо володіння спірною земельною ділянкою підлягають поновленню шляхом припинення права власності на зазначене не існуюче нерухоме майно на імя [PERSON], у звязку з його знищенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved