Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», Головного управління національної поліції у Одеській області про визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що маючи намір придбати вживане авто у розстрочку, за оголошенням розміщеним в засобах масової інформації, він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» у місті Дніпро. Менеджерами цієї компанії було роз`яснено умови отримання машини в розстрочку, запропоновано моделі б/у автомобілів. На згоду позивача укласти договір на придбання обраного автомобілю, представниками продавця запропоновано підписати стандартний пакет документів. Таким чином, 05 жовтня 2015 позивачем підписано Заяву про приєднання до публічного договору №КG00А!00000027 від 05.10.2015 та тим самим надано згоду на приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com. Предметом Договору фінансового лізингу був легковий автомобіль Volkswagen моделі Passat В6 2007 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який на день укладання Договору перебував і до сьогодні перебуває у власності TOB «Автокредит Плюс». Фактичне передання вказаного автомобілю відбулося 19 жовтня 2015 року, у технічно справному стані та у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, що відповідає встановленим виробником вимогам, ідентифікаційні номера автомобіля відповідали зазначеним у технічному паспорті, комплектність відповідала заводській. Окрім того, на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак [NUMBER] лізингодавцем встановлено GPS-датчик з метою контролю місцезнаходження автомобіля, що перебуває у лізингу. Разом з предметом Лізингу передане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , де власником т/з зазначене TOB «Автокредит Плюс» та комплект ключів. Також: Сторонами було підписано Додаток 2 до Договору фінансово лізингу №KG00A!00000027 у якому був врегульований графік та його складові, а саме: відшкодування вартості предмета лізингу; відсотки за користування предметом лізингу (що складає 23% річних); комісія лізингової компанії; відшкодування частини вартості страхування предмета лізингу. Розраховуючи на настання юридичних наслідків у вигляді передання у власність легкового автомобіля Volkswagen моделі Passat В6 державний номерний знак [NUMBER] , позивач справно сплачував визначений у Заяві про приєднання розмір щомісячних платежів через вказаний у Заяві транзитний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» з подальшим зарахуванням на рахунок TOB «Автокредит Плюс», що підтвердив довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 грудня 2018 року. Окрім цього, власним коштом обслуговував вказаний автомобіль, підтримував його у належному для використання справному технічному стані. 04 липня 2018 року вказаний автомобіль було вилучено та опечатано співробітниками патрульної поліції на підставі постанови слідчого Соборного ВП Дніпропетровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про розшук автомобіля від 15.05.2018. У грудні 2019 року позивачу стало відомо про перебування у провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області цивільної справи ЄУН № 389/2184/19 за позовом TOB «Автокредит Плюс» про стягнення з позивача заборгованості за Договором фінансового лізингу у розмірі 678683,48 гривень. Позивач вважає, що вказаний договір лізингу є недійсним, так як у письмовій формі з узгодженням усіх істотних умов не укладався, з огляду і на те, що відсутнє нотаріальне посвідчення вказаного договору, які є обов`язковим для договорів , що містять елементи договору оренди та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Вказав на дії норм ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору та на підстави недійсності правочинів, передбачені ст. 215 ЦК України. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення мотивував тим, що 05 жовтня 2015 року між [PERSON] та TOB «Автокредит Плюс» кладений договір фінансового лізингу № KG00A!00000027, предметом якого став автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6, 2007 року виробництва, державний номер [NUMBER] , Win-code [NUMBER] . Вартість предмету лізингу на момент укладення договору становила 217 000 гривень. Вартість автомобіля узгоджена сторонами та ніким не оскаржувалась. Вказав, що позивач звернувся до суду з позовом 28 лютого 2020 року, тобто більш ніж через три роки зі спливом пропуску позовної давності. Значення позовної давності полягає у тому, що саме цей інститут цивільного права є однією з гарантій захисту прав і обов`язків особи за національним законодавством України, а саме - визначає стабільність цивільно-правових відносин, виховує та дисциплінує учасників цивільно-правових відносин, є стимулом до активного використання ними власних прав, а з іншої сторони - зміцнює договірну дисципліну. Просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Вказав, що договір укладений відповідно до цивільного законодавства та ЗУ «Про фінансовий лізинг». Положення ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» є спеціальною нормою відносно до ч.2 ст. 799 ЦК України, та яка дає перелік істотних умов договору лізингу, де відсутня така вимога щодо форми правочину як обов`язкові нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, а міститься лише вказівка про його письмову форму. Тобто достатнім є укладення такого договору у простій письмовій формі, що і було зроблено сторонами. Також вказав наслідок визнання правочину недійсним, як двостороння реституція, відповідно до якої кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. В даному випадку в разі визнання договору лізингу недійсним, необхідно враховувати плату за користування предметом лізингу, розмір якої сторони погодили відповідно до додатку №2 до договору лізингу. Відповідно до довідки розрахунку собівартості послуг з користування автомобілем за 54 місяці (з 01.11.2015 по 05.10.2020) позивач мав сплатити на користь відповідача 126790,62 грн. Також звернув увагу суду на те, що заборгованість позивача перед позивачем за договором фінансового лізингу становить 678683,48 гривень, яку позивач добровільно не сплачує. Представник головного управління Національної поліції в Одеській області надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволення позовних вимог. Пояснив, що управління взагалі є неналежним відповідачем по даній справі, та могло б бути залучене до участі у справі як третя особа, права якої можуть бути порушені. Постановою слідчого Соборного відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 15.05.2018 поставлено на облік розшуку автомобіль Volkswagen моделі Passat В6 2007 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . 07 червня 2018 року на СП № 4-320 км. а/д Одеса-Київ (на території Любашівського району) водій на автомобілі Volkswagen Passat В6, державний номерний знак [NUMBER] зупинений працівниками поліції через спрацювання встановленої на ньому сигналізації на АПК «Рубіж», оскільки вказаний автомобіль значився як такий, що перебуває у розшуку на підставі вказаної вище постанови. В подальшому автомобіль описаний та вилучений. Через відсутність осіб, які б звернулися для отримання автомобіля, на даний час він знаходиться на спеціальному майданчику №4 ЦЗГУНП в Одеській області в смт. Любашівка. Вимога позивача щодо повернення майна пред`явлена до Любашівського ВП, тому ГУНП в Одеській області не є належним відповідачем за даною справою. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просить їх задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Третя особа в судове засідання не з`явилася, поро час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Вислухавши представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. 05 жовтня 2015 року між ТОВ «Автокредит плюс» та [PERSON] укладений договір фінансового лізингу шляхом підписання позивачем Заяви про приєднання до публічного договору №КG00А!00000027 від 05.10.2015, чим надано згоду на приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті компанії відповідача www.planetavto.com. Предметом Договору фінансового лізингу був легковий автомобіль Volkswagen моделі Passat В6 2007 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який на день укладання Договору перебував і до сьогодні перебуває у власності TOB «Автокредит Плюс». Відповідно до договору [PERSON] зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплачувати кошти згідно додатку 2 (графіку лізингових платежів), що становить невід`ємну частину договору. Строк лізингу становить 60 місяців з моменту підписання додатку 2. Після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 43400,00 гривень. Щомісячний платіж за лізинговими платежами становить 6464,17 гривень. Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 цього Закону). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Правовий висновок щодо необхідності укладення договору лізингу (найму транспортного засобу) у нотаріальній формі викладено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 464/7192/15-ц (провадження № 61-3302св18), від 5 березня 2018 року у справі № 731/45/16-ц (провадження № 61-9325св18), від 26 червня 2018 року у справі № 613/433/16-ц (провадження № 61-2252св18), від 27 червня 2018 року у справі № 641/1721/16-ц (провадження № 61-21929св18) тощо. Сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення вказаного вище договору між ними. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Встановивши в судовому засіданні, що сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення вказаного вище договору між ними, що свідчить про його нікчемність, а в судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, суд вважає вимоги про визнання договору недійсним не підлягають задоволенню. Водночас, з урахуванням наведених обставин, [PERSON] не позбавлено можливості захистити свої права за нікчемним договором з урахуванням правового механізму статті 216 ЦК України. Наслідки нікчемного договору, які просить застосувати позивач у вигляді повернення йому витрат, не можуть бути застосовані при заявленні вимоги про визнання договору недійсним. Суд не приймає до уваги доводи відзиву на позовну заяву представника ТОВ «Автокредит Плюс», оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, суд вважає доречними доводи головного управління Національної поліції в Одеській області про те, що він не є належним відповідачем в цій справі. Вимоги до нього не пред`явлені, яким чином таким відповідачем та яке право чи інтерес позивача порушений, за захистом якого він звернувся, не вказано. Також суд вважає недопустимим застосування в даному випадку наслідків пропуску строку позовної давності, про який заявлено представником відповідача, виходячи з того, що в позові відмовлено з підстав його необґрунтованості. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Зазначені загальні правові висновки щодо порядку застосування позовної давності є усталеними у судовій практиці Верховного Суду. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed