Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання договору факторингу недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що 23.06.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір № 2707/0608/98-029. 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 про передачу прав за кредитним договором. Того ж дня, між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу про передачу прав за кредитним договором. Посилаючись на те, що договір факторингу № 15 було укладено без наміру створення правових наслідків просить визнати його недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених підстав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи» заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представники відповідачів в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23.06.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір № 2707/0608/98-029. 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 про передачу прав за кредитним договором. Того ж дня, між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу про передачу прав за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повнинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно то у мов договору та вимог закону. Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з пунктом 2.6. договору факторингу від 28.11.2012 № 15, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс», окрім випадків, передбачених у п. 2.6.5 нижче, наступне відступлення (або будь-яке інше відчуження, в т.ч. передача в заставу) фактором прав вимоги заборгованості до боржників, будь яким третім особам, допускається виключно та умови отримання фактором від банку попереднього письмового дозволу (погодження) Спостережної Ради Банку. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Також позивач не надав суду будь-яких доказів того, що даних договір був укладений в порушення ст.234 ЦК України тобто без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження й посилання позивача на обґрунтування своїх позовних вимог. За таких обставин, суд не може вважати, що договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» таким, що укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а отже він є чинним. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору факторингу від 28.11.2012, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» , а відтак у задоволенні позову, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed