Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності та про визнання права власності на спадщину, посилаючись на те, що його батьки уклали шлюб 10 червня 1967 року. За час шлюбу у 1977 році батьки побудували житловий будинок №68 по вул.Войкова в м.Фастові Київської області, право власності на який було оформлено на батька [PERSON] У вищевказаному будинку позивач проживав з 1977 року та був зареєєстрований з 24 липня 1990 року по даний час. Мати позивача померла 19 листопада 2012 року. За свого життя залишила заповіт, яким заповідала все належне їй майно своїм дітям позивачу та відповідачу. Батько позивача [PERSON], помер 03 лютого 2014 року. За життя батько склав заповіт, яким заповідав все своє майно відповідачу. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері так, як постійно проживав разом з спадкодавцем. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері, до нотаріальної контори, позивачем було подано після смерті батька. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину житлового будинку, яка належала матері. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали і надали суду пояснення аналогічні викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково і суду пояснили, що дійсно будинок належав на праві спільної власності так, як батьки його будували разом. Однак, вважають, що позивач має право лише на 1/8 частину спадкового будинку адже батько на день смерті матері проживав у будинку, а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити із таких підстав. Так, судом встановлено, що 10 червня 1967 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Довідкою архіва м.Ашхабада від 08.09.2015 року (а.с.123). В період шлюбу побудували житловий будинок №68 по вул.Войкова в м.Фастові Київської області право власності на який було оформлено на [PERSON] (а.с.19). Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до 70 СК України, передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 19 листопада 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим відділом реєстрації смерті у м.Києві від 31.10.2013 року (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкодавиця за життя залишила заповіт від 11.03.1999 року посвідчений [PERSON], старшим державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори. Зареєстровано в реєстрі за №407, яким заповідала все своє майно дітям позивачу та відповідачу по справі (а.с.8). Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON], у звязку з тим, що вона не проживала разом із матірю на час відкриття спадщини, подала Державному нотаріусу Фастівської міської нотаріальної контори заяву від 22.04.2013 року про прийняття своєї частки спадщини. В результаті чого було заведено Спадкову справу № 107/2013 від 22.04.2013 року відносно майна померлої [PERSON] Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті матері 01.11.2013 року. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого законом, він не заявив про відмову від неї. Позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті і вважається таким, що фактично прийняв спадщину, що підтверджено його реєстрацією проживання та посвідченням державного нотаріуса від 11.02.2015 року (а.с.7,83). Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Разом з тим, нотаріусом було відмовлено сторонам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок в звязку з відсутністю у спадкоємців оригіналу правовстановлюючого документа на даний житловий будинок, а саме право власності на частину житлового будинку, що належала [PERSON] (а.с.15). Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ Про нотаріат відмова нотаріуса є обгрунтованою. Відповідно до п.3.4. листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ч.2 ст.1226 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідачем визнано та не заперечується факт, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на житловий будинок №68 по вул.Войкова в м.Фастові Київської області становила 1/2 частину. Однак, відповідачем заперечується частка позивача в спадковому майні і в обгрунтування зазначається, що батько [PERSON], на час смерті матері також, проживав в даному будинку і мав право на обовязкову частку у спадщині. Суд не може погодитися з даним твердженням. Так, [PERSON], батько позивача та відповідача помер 03 лютого 2014 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.12). На час смерті [PERSON] був непрацездатним але з заявою про прийняття обовязкової частки у спадщині до нотаріальної контори не звертався. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином і на даний час даний заповіт не скасовано та не визнано недійсним, а тому позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved