Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», в якому просить стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ -20/0027/08/986 від 14.07.2008 p., № ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 р про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 01 червня 2019 р. по 30 червня 2019 р. включно у сумі 15172.50грн.; Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2361,50 грн. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 01 квітня 2010 р. Галицьким районним судом м. Львова у цивільній справі № 2-1474 2010 р. за позовом [PERSON] до кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення суми депозитних вкладів, відсотків, інше та моральної шкоди - вирішив: Стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] 1445 грн. суми депозитного вкладу, 80 грн. 20 коп. індексу інфляції за час прострочення, 20 грн. 66 коп. - 3% річних від простроченої суми, 14 грн. 80 коп. понесених судових витрат, а всього - 1650 грн. 66 коп. 02.11.2010 р. рішення суду набрало законної сили, 30.11.2010 р. було видано виконавчий лист №2-1474/10, який позивачем було скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. Другим Приморським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 по вище вказаному виконавчому листі та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання рішення суду. У зв`язку із чим, утворилася пеня за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ, яка становить 15172,50 грн. відповідно до такого розрахунку: за період з 01.06.2019 р. по 30.06.2019 р., тобто за 30 днів облікова ставка НБУ 17,5%, подвійна облікова ставка становить 35%; 1445 х 35% = 505,75 грн.; 505х,75 х 30= 15172,50 грн., яка підлягає, на думку позивача, стягнення на його користь. Крім цього, позивач просить стягнути витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять. Оскільки, для подачі позовної заяви, позивач протягом одного місяця самостійно вивчав ЦПК України, ЦК України, знайомився з відповідними нормативно-правовими актами, рішеннями та постановами судів, з відповідною судовою практикою України стосовно заявлених у позові вимог. Отримував консультації від юристів та фахівців права за телефоном та в соціальних мережах. Було прочитано незліченну кількість відповідної правової літератури, щоб окреслити та сформулювати потрібну позицію судового захисту та складання необхідних процесуальних документів. Витрачав час на написання позовної заяви, набір її у друкованому вигляді та роздрук, копіювання доданих до позовної заяви матеріалів та інших технічних робіт. Позовна заява була подана у друкованому вигляді до суду, але, у населеному пункті у якому позивач мешкаю, надання послуг з набору тексту, роздрук та копіювання документів не надаються. Таким чином, він вимушений був витрачати час та їхати у м. Львів для того, щоб його позовну заяву та відповідні клопотання, які заявляв були подані у друкованому вигляді, таким чином, було здійснено друкований набір тексту позовної заяви, клопотань, їх роздрук та копіювання. На одну поїздку до м. Львова і повернення назад додому позивач витрачав близько чотирьох годин, та близько однієї години було витрачено на набір тексту, роздрук відповідних заяв, клопотань та їх копіювання. Та у зворотному напрямку, усього на одну поїздку було витрачено п`ять годин, таких поїздок було три. Таким чином, позивачем було витрачено п`ятнадцять днів часу на підготовку, написання та подання позовної заяви. Отже, компенсація за відрив від звичайних занять, за підготовку, написання та подання позовної заяви за п`ятнадцять днів-становить (4723 : 30) х 15 = 2361,50 грн. від розміру мінімальної заробітної плати. У зв`язку із наведеним, позивач просить позовні вимоги задоволити повністю. Ухвалою суду від 29.05.2020 р. позовну заяву [PERSON] до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання передано за підсудністю на розгляд Приморського районного суду м.Одеси. /а.с.13-14/. Постановою Львівського апеляційного суду від 24.09.2020 р. ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2020 р. скасовано і справу направлення до Галицького районного суду м.Львова для вирішення питання відкриття провадження у справі. /а.с.33-34/. Ухвалою суду від 09.10.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в спрощеному порядку. /а.с.38/ Ухвалою суду від 03.11.2020 р. судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі в судове засідання. /а.с.42/ Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. 11 листопада 2020 р. від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. /а.с.51-60/, згідно якого просить суд відмовити у задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Крім цього, представник відповідача [PERSON] просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. Як вбачається із копії накладної Укрпошта та опису вкладень, відзив відповідача був скерований на адресу місця проживання позивача, 10.11.2020 р. о 16 год. 29 хв. /а.с.60/. Станом на день розгляду справи, 16.11.2020 р., позивач у встановлений судом строк, відповіді на відзив не подав. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247\~вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Суд встановив, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01.04.2010 р. стягнуто з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] 1445,00 грн. суму депозитного вкладу, 80,20 грн. індексу інфляції за час прострочення, 20, 66 грн. 3% річних від простроченої суми, 14,80 грн. понесених судових витрат, а всього 1650,66 грн. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. /а.с.6-7/. Рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.04.2010 р. набрало законної сили 02.11.2010 р. та 30.11.2010 р. виконавчий лист №2-1474/10 скеровано на виконання до Другого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області. Зі змісту позовної заяви вбачається, що Другим Приморським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 по вище вказаному виконавчому листі та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання рішення суду. У зв`язку із чим, утворилася пеня за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ, яка становить 15172,50 грн. відповідно до такого розрахунку: за період з 01.06.2019 р. по 30.06.2019 р., тобто за 30 днів облікова ставка НБУ 17,5%, подвійна облікова ставка становить 35%; 1445 х 35% = 505,75 грн.; 505х,75 х 30= 15172,50 грн., яка підлягає, на думку позивача, стягнення на його користь. Однак, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до правової позиції, яка викладена постановою Верховного суду України по справі № 6-2739цс15 від 21.09.2016 року, відповідно до якої наявність судового рішення не припиняє правовідносини сторін, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності на невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України. В той же час, правову позицію, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) де Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, роз`яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Велика Палата Верховного Суду визначила, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку. Зазначене узгоджується з правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц, від 03.04.2019 по справі № 199/2032/13, від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц. Відтак, після винесення рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2010 р. у справі №2-1474/2010, право нараховувати процентів та пені по договору припиняється. Позивач зазначив у своєму позові розрахунок пені на підставі облікової ставки НБУ. Згідно якого, на думку позивача, утворилася пеня за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ, яка становить 15172,50 грн. відповідно до такого розрахунку: за період з 01.06.2019 р. по 30.06.2019 р., тобто за 30 днів облікова ставка НБУ 17,5%, подвійна облікова ставка становить 35%; 1445 х 35% = 505,75 грн.; 505х,75 х 30= 15172,50 грн., Однак, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що даний розрахунок є незаконний та не обґрунтований. Оскільки, правильно розрахована пеня становить 1445 гривень * 0,36 (подвійна облікова ставка НБУ в рік)/365 (кількість днів в році) і тому пеня становить 1,42 гривень в день. А за 30 днів сума становить 42,75 гривень. Також, суд погоджується із покликання представника відповідача, що застосування статті 1048 ЦК України (на яку посилається позивач в позовній заяві) до правовідносин між сторонами, що ґрунтуються на неправомірному користуванні грошима за наявності відповідного невиконаного рішення суду про їх стягнення не можливо. Вказане твердження обґрунтовується правовою позицією викладеною постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/10947/17 та постанови Великою палатою Верховного Суду по справі № 910/10156/17. Згідно із правовою позицією, сформованою Великою палатою Верховного Суду у справі № 910/10156/17 (постанова від 10.04.2018 року, п.п.34-38), термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством України. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054\~ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК. Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому, відповідно до частини другої статті 628 ЦК до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625\~ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При розгляді справи № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду\~зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Зазначена вище судом правова позиція, сформована Великою палатою Верховного Суду у справі № 910/10156/17, є останньою у подібних правовідносинах. Крім того, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 вказаного закону, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 цього Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою умовою стягнення з боржника пені на підставі ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» (ст.1) є обов`язкове визначення розміру пені «за згодою сторін», а подвійна облікова ставка НБУ (ст.30) є граничною межею, яку сторони не можуть перевищити цією згодою. Положення наданих позивачем до справи депозитних договорів не містять умов щодо погодження їх сторонами суми пені за прострочення повернення КС «Перше кредитне товариство» суми депозитних вкладів та нарахованих процентів. Так, пунктами 4.1. вказаних договорів передбачено, що «сторони несуть відповідальність з порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України». Вказані норми обох договорів свідчать про те, що сторони у справі при укладання договорів не погодили конкретний розмір та вид штрафних санкцій, зокрема й не визначили суму пені за можливе порушення договірних зобов`язань. З урахуванням цього, положення ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не є підставою для стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача пені. Крім того, норми зазначеного закону, регулюють саме «договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів», а не правовідносини щодо невиконання рішення суду. Відповідно до\~частини 2\~статті 551\~ЦК України\~якщо предметом\~неустойки є\~грошова сума,\~її розмір\~встановлюється договором\~або актом\~цивільного законодавства. Розмір\~неустойки,\~встановлений законом,\~може бути\~збільшений у\~договорі,\~якщо таке\~збільшення не\~заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Зазначена норма також не містить конкретного розміру неустойки, який може бути стягнутий з боржника у зв`язку із невиконанням рішення суду. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд звертає увагу на те, звертаючись з позовом [PERSON] не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство, щодо належності розрахунку та стягнення пені за період з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року в сумі 15172,50 гривень, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням до пені, а також, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство». Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обґрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Водночас, суд звертає увагу на те, що представником відповідача адвокатом Племениченко Г.В. разом із подачею відзив на позову заяву, заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. Проте, така вимог не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Однак, в супереч зазначеним нормам закону, представником відповідача адвокатом Пелемениченко Г.В. до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження понесених витрат, зокрема: не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved