Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 24.05.2006 року відповідачка уклала з\~ ним договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 202 і їй було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20040,00 Євро. Порядок повернення кредиту та сплати відсотків, передбачені Договором. Відповідачка [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала і у неї станом на 30.01.2017 року утворилась заборгованість в сумі 36693,13 Євро, яка складається з: 15531,00 Євро заборгованості по кредиту та 21162,13 Євро заборгованості по відсотках. А тому просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість у розмірі 36693,13 Євро та судові витрати в сумі 15823,97 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність. Відповідачка та її представник в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій позовні вимоги не визнали, та заяву про розгляд справи в їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що\~24.05.2006 року відповідачка [PERSON] уклала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є позивач [PERSON] Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 202 (а.с.4-7), відповідно до якого відповідачці було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20040,00 Євро зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних. Згідно п.1.1.2 договору повернення кредиту мало здійснюватися відповідно до графіку погашення заборгованості до 20 числа кожного місяця. Останній платіж мав бути здійснений до 20.05.2016 року. Відповідно до п.1.1.3 договору кінцевим терміном повернення заборгованості є 20 травня 2016 року (включно). 08.02.2007 року між відповідачкою [PERSON] та банком було укладено договір № 1 про зміну умов договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 202 від 24.05.2006 року (а.с.8), яким збільшено максимальний ліміт заборгованості до суми 51040,00 Євро зі сплатою 12,0% річних. 29.12.2007 року між відповідачкою [PERSON] та банком було укладено договір № 2 про зміну умов договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 202 від 24.05.2006 року (а.с.9), яким збільшено максимальний ліміт заборгованості до суми 60040,00 Євро. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 30.01.2017 року виникла заборгованість в загальній сумі 36693,13 Євро, яка складається з: 15531,00 Євро заборгованості по кредиту та 21162,13 Євро заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.14-17). Згідно з\~ст. 629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статей\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст.ст.527,\~530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 598 ЦК України\~зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.\~Статтею 559 ЦК України\~передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до п.4.4. умов кредитного договору у випадку невиконання Позичальником зобовязань, визначених п.п. 3.3.2., 3.3.3, 3.3.7-3.3.13 цього договору, протягом більше 15 календарних днів підряд, або невиконання Позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.4., 3.3.5 цього договору протягом більше 90 календарних днів підряд, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, Позичальник зобовязаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги Кредитора, що випливають з цього Договору. Пунктом 3.3.4 договору передбачено зобовязання позичальника сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом та комісії в порядку, визначеному п.п.2.5, 2.6 цього договору, а п. 3.3.5 визначено зобовязання позичальника своєчасно та в повному обсязі повертати Кредит в порядку, визначеному в п.1.1.2 (щомісячний графік погашення кредиту) та 1.1.3 (остаточний термін повернення) цього Договору. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.14-17), наданого банком, останній платіж по кредиту був вчинений відповідачкою [PERSON] 21.07.2008 року, будь-яких інших платежів на погашення кредиту з того часу більше не було, тому згідно п.4.4. договору термін повернення усього кредиту настав на наступний після 90-го дня прострочення боржника, тобто 21.10.2008 року. З метою повного стягнення боргу за кредитним договором, банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено це зобовязання, шляхом вчинення виконавчого напису, який неодноразово був предявлений до виконання державній виконавчій службі, що підтверджується копією виконавчого напису від 12.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 4007. Виконавчий напис було вчинено з метою стягнення в повному обсязі боргу за кредитним договором №202 від 24.05.2006 року. На підставі ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що банк використав своє право на зміну умов кредитного договору, тому термін повернення усього кредиту є таким, що настав 21.10.2008 року, відповідно до умов договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №202 від 24.05.2006 року (п.4.4. договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом вказаної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Суд вважає, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи те, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинно здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору щодо повернення кредиту, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати від позичальника повернення усього боргу за кредитним договором, визначивши ці умови п.4.4. кредитного договору. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати, а тому, суд вважає, що перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у п.4.4. договору. Аналогічна правова позиція щодо обрахування строків позовної давності до вимог кредитора викладена у постановах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року (цивільна справа №6-990цс15) та від 09.11.2016 року (справа № 6-2251цс16). Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитом в сумі 15531,00 Євро не підлягають до задоволення у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду. Суд вважає, що відсотки за користування грошовими коштами, з урахування строку позовної давності, необхідно стягнути тільки за останні три роки і їх розмір складає 4892,26 Євро, а саме: неповернуте тіло кредиту згідно вимог банку становить 15531,00 Євро, відповідно 10,5% річних становлять 1630,75 Євро за рік, тому 1630,75 Євро *3 роки = 4892,26 Євро. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, враховуючи вище зазначене суд вважає, що з відповідачки на користь позивача має бути стягнуто заборгованість по кредитному договору в сумі 4892,26 Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ від 24.10.2017 еквівалентно сумі 152643,89 грн., а також згідно з ст. 88 ч.1 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2109,34 грн., пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial