Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до якого просив визнати Кредитний договір № 700007649 від 08.07.2008 р. удаваним правочином та застосувати наслідки удаваного правочину, визнавши кредитний договір, укладений між сторонами у справі, таким, що укладений в національній валюті України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 700007649 від 08.07.2008 р., відповідно до умов якого відповідач надав цільовий кредит для придбання автомобіля в сумі 27033,49 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 121552 гривні. Зазначені кредитні кошти ПАТ «Альфа-Банк» відповідно до п.2.7 Кредитного договору надав шляхом перерахування 121552 гривень на рахунок ТОВ «Ніко-Україна». Такий спосіб отримання кредиту для розрахунку з ТОВ «Ніко-Україна» був запропонований працівником відповідача, однак вони усвідомлювали, що розрахунки будуть проводитись в національній валюті, що, на думку позивача,.свідчить про його удаваність кредитного договору, укладеного в валюті зобов»язання - долар США. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов, просила його задовольнити, посилаючись на те, що зазначений кредитний договір мав цільовий характер і розрахунки за придбання автомобіля проводились в національній валюті, що було відомо на час укладення Кредитного договору працівникам банку. Фактично кредитні кошти в доларах США не надавались позивачу, а одражу були перераховані в національній валюті на рахунок ТОВ «Ніко Україна». Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що кредитний договір був укладений сторонами на підставі заяви позичальника про видачу кредиту, і саме позичальник визначив валюту зобов»язання. Дійсно, кредитні кошти на підставі заяви [PERSON] були перераховані в гривні на рахунок ТОВ «Ніко Україна» за придбання автомобіля, однак це не свідчить про удаваність угоди. Третя особа підтримала заявлений позов. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Кредитний договір № № 700007649 від 08.07.2008 р., відповідно до умов якого відповідач надав цільовий кредит для придбання автомобіля в сумі 27033,49 доларів США. 18.11.2008 р. та 09.04.2015 р. між сторонами були укладені Додаткові договори до Кредитного договору, відповідно до яких сторони змінювали порядок погашення простроченої заборгованості та порядок нарахування процентів. Відповідно до п. 2.7 Кредитного договору Банк здійснює видачу Кредиту Позичальнику однією сумою в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER], відкритий Позичальником у Кредитора. У разі надання кредиту в валюті кредиту - долар США Позичальник здійснює продаж іноземної валюти отриманої як кредитні кошти за Договором, за безготівковим курсом, встановленим Банком на день здійснення валютообмінної операції та одразу зараховує отриману в результаті такої операції суму в національній валюті України на Поточний рахунок. Крім тогог умовами п.2.7 передбаченоь, що Позичальник в порядку договірного списання доручає Банку перерахувати кошти в Поточного рахунку позичальника в сумі 121552 гривні на рахунок ТОВ «»Ніко Україна» з мептою оплати за транспортний засіб. Банк виконав зазначені зобов»язання відповідно до умов Кредитного договору. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однією із істотних умов Кредитного договору є сума кредиту та влюта зобов»язання. Як вбачається з умов Кредитного договору сторони погодили, що кредит надається в іноземній валюті - доларах США, і виконання зобов»язань відбувається сторонами у валюті кредиту, що підтверджується Графіком погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст.533 ЦК України ). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України ). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Звертаючись до суду, позивач просить визнати Кредитний договір удаваним правочином, оскільки укладаючи договір і визначаючи валюти зобов»азання в доларах США, відповідач приховав інший правочин - кредитний договір в валюті зобов»язання гривня, оскільки розрахунок за придбання транспортного засобу здійснювався в гривні. За змістом ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, удаваний правочин вчиняється з метою приховати інший правочин та воля обох сторін має бути направлена на укладення саме такого договору, за яким реально встановлюються інші правовідносини. Згідно з роз»ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06.11.2009 року, за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удавані правочини можуть бути вчинені як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування незаконного правочину. Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину. Якщо в результаті вчинення правочину настають і інші правові наслідки, правочин не може бути визнаний удаваним. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Як зазначалось судом вище, при укладенні Кредитного договору саме Позичальник визначив валюту кредитування - долар США, а отже воля позивача була спрямована на отримання коштів саме в доларах США, між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту саме в доларах США, позивач був ознайомлений з умовами укладеного договору, підписавши його, а отже погодився на всі викладені в ньому умови. Крім того, свій намір одержати кредит в іноземній валюті позивач висловив у поданій до Банку заяві про видачу кредиту, визначивши суму кредитних коштів та валюту зобов»язання. Позивач при підписанні Кредитного договору не був обмежений у виборі Банку та валюти кредитування. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду переконливих доказів, які б свідчили про удаваність укладеного між сторонами правочину. Зазначені обставини також не були встановлені в ході розгляду справи. З огляду на викладене, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими і недоведеними, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed