Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] шлюб розірваний, за рішенням Полтавського районного суду від 28.07.2011 року справа № 2-665/11. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] Після розлучення, за рішенням Полтавського районного суду (справа № 2- 1365/11 від 23.10.2012 року) визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з позивачем- [PERSON] за адресою: [ADDRESS] За рішенням Полтавського районного суду (справа № 545-3216/14-ц від 02.10.2014 року) [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, яких на даний момент взагалі не достатньо. На сьогоднішній день [PERSON], навчається на першому курсі Полтавського юридичного коледжу Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого. Вартість навчання за один рік становить - 10500 грн., що підтверджується квитанцією про сплату та договором. Також син активно займається спортом. Для занять спортом позивач придбав йому гімнастичну шведську стінку «Ахілес» та мішок ПВХ 80 см., вартістю 2980 грн. На день подання позову фактичні витрати на дитину, [PERSON], у 2017 році склали 13480 грн. Останні п'ять років відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Добровільно надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], відповідач категорично відмовляється, мотивуючи тим, що аліментів які вона сплачує на її думку достатньо для нормального розвитку дитини. Ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності із ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а «розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини». Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 СК України встановлений обов'язок батька брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних розвитком її здібностей в певній сфері. У відповідності з ч.2 ст.185 СК України «додаткові витрати можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно». У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як позивачу відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнення по моєму виконавчому документу з відповідача проводиться Полтавським районним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та прохав задовольнити з наведених в ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, прохала відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав: Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюб розірваний за рішенням Полтавського районного суду від 28.07.2011 року справа № 2-665/11. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] народження. Після розлучення, за рішенням Полтавського районного суду (справа № 2- 1365/11 від 23.10.2012 року) визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] народження з позивачем- [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За рішенням Полтавського районного суду (справа № 545-3216/14-ц від 02.10.2014 року) [PERSON] сплачує аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, яких на даний момент є не достатнім. На час розгляду справи в суді [PERSON], навчається на першому курсі Полтавського юридичного коледжу Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого. Вартість навчання за один рік становить - 10500 грн., що підтверджується квитанцією про сплату та договором. Також [PERSON] активно займається спортом. Для занять спортом позивач придбав йому гімнастичну шведську стінку «Ахілес» та мішок ПВХ 80 см., вартістю 2980 грн. На день подання позову фактичні витрати понесені позивачем на дитину, [PERSON], у 2017 році склали 13480 грн. Добровільно надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], відповідач категорично відмовляється, мотивуючи тим, що аліментів які вона сплачує на її думку достатньо для нормального розвитку дитини. Ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності із ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а «розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини». Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 СК України встановлений обов'язок батька брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних розвитком її здібностей в певній сфері. У відповідності з ч.2 ст.185 СК України «додаткові витрати можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно». У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнення по виконавчому документу з відповідача проводиться Полтавським районним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків відповідачка немає. Згідно із ч.1статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. На підтвердження додаткових витрат на дитину позивач надав копію видаткової накладної на придбані гімнастичну шведську стінку «Ахілес» та мішок ПВХ 80 см., вартістю 2980 грн., та копію квитанції про сплату за навчання в розмірі 10500 грн. та копію договору № МСД-9-2017-032 про надання освітніх послуг. Таким чином позивачем підтверджено, що розмір додаткових витрат на утримання дитини на день подачі позову складає 13480 грн., у зв'язку з чим підлягає до стягнення з відповідача 1/2 частину додаткових витрат, що складає 6740 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а тому стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved