Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, розташованої по вул. Хутірська, 8 в м. Біляївка Одеської області, укладений 09 червня 2011 року між ним та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 1421. Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 668332, виданого 08 жовтня 2007 року відділом земельних ресурсів у Біляївському районі належала земельна ділянка площею 0,082 га, що розташована за адресою: м. Біляївка вул. Хутірська, 8 Одеської області. 09 червня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір дарування вищезазначеної земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 1421. Обставини укладення зазначеного договору та проведення попередніх домовленостей з відповідачем він памятає погано, оскільки на момент вчинення правочину проходив лікування в неврологічному відділенні Біляївської центральної районної лікарні, з діагнозом: залишкові явища перенесеної закритої черепно-мозкової травми у вигляді ознак органічного ураження центральної нервової системи у вигляді гіпертензійного цефалогічного синдрому та до курсу лікування входили у тому числі і седативні препарати, які впливали на зниження памяті, дратівливість, погіршення сну, швидку втомлюваність тощо. У звязку з тим, що загальний курс лікування був тривалим у часі, можливість реального усвідомлювання значення свої дій була остаточно відновлена ним на протязі досить тривалого часу. Крім того, відповідач з моменту отримання земельної ділянки і до теперішнього часу не користується нею за її цільовим призначенням. З часом, остаточно усвідомивши, що він подарував земельну ділянку малознайомій особі, не отримавши при цьому будь-якої користі, він звернувся до відповідача з проханням повернути вказану земельну ділянку. Але останній відмовився, посилаючись на те, що він є належним власником земельної ділянки та її повернення буде можливим лише за умови винесення відповідного судового рішення. У звязку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав і пояснив, що станом на час укладення договору дарування він проходив лікування в неврологічному відділенні Біляївської ЦРЛ з діагнозом - залишкові явища перенесеної закритої черепно-мозкової травми у вигляді ознак органічного ураження ЦНС та отримував лікування, яке могло вплинути на зниження пам'яті, дратівливість, погіршення сну, швидку стомлюваність. Через деякий час зрозумів, що подарував земельну ділянку малознайомій особі, у зв»язку з чим звернувся до суду з позовом. Відповідач у судовому засіданні позовну заяву визнав в повному обсязі, не заперечував проти визнання договору дарування недійсним. Також пояснив, що не бажає заявити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану позивача на час укладення договору. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 08 жовтня 2007 року Біляївською міською радою на імя [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,082 га, що розташована в м. Біляївка по вул. Хуторська, 8 Одеської області, цільове призначення для ведення садівництва (а.с. 8). 09 червня 2011 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] був посвідчений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,082 га (з них 0,082 га багаторічних насаджень), кадастровий номер 5121010100:02:007:0054, розташовану за адресою: вул. Хутірська, 8 (колишня адреса: вул. Хуторська, 8) м. Біляївка Одеської області, надану для ведення садівництва, зареєстрований у реєстрі за № 1421 (а.с. 6-7). Відповідно до довідки, виданої Комунальним закладом «Біляївська центральна районна лікарня» [PERSON], він проходив лікування у невропатолога Біляївської ЦРЛ у період часу з 20.05.2011 року по 15.06.2011 року, з діагнозом - залишкові явища перенесеної закритої черепно-мозкової травми у вигляді ознак органічного ураження ЦНС у вигляді гіпертензійного, цефологічного синдрому та отримував лікування, яке могло вплинути на зниження пам'яті, дратівливість, погіршення сну, швидку стомлюваність (а.с. 9). Відповідно до ч.1\~ст.225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ч. 2 ст. 203\~цього Кодексу, - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. З розяснень Пленум Верхового Суду України у п.16\~постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»\~вбачається, що правила\~статті 225 ЦК\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Відповідачеві було розяснено право на звернення до суду з клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи, але від подачі такого клопотання відмовився. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач на час укладення договору дарування земельної ділянки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтвердив у судовому засіданні відповідач, є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved