Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою та знесення сараю та вбиральні, вказавши, що 22.10.1968 року тітка позивача [PERSON] подарувала 2/3 частки будинку [ADDRESS] своєму братові, батькові позивача, [PERSON]. Співвласником вказаного будинку була [PERSON] і їй належала його 1/3 частка. На підставі Рішення виконкому В-Хортицької ради депутатів трудящих № 64 від 21.03.1955 року, реєстровий № 921/7 за [PERSON] та [PERSON] була зареєстрована земельна ділянка по [ADDRESS] площею 910,0 кв.м. Рішенням того ж виконкому № 253 від 11.10.1968 року надлишки земельної ділянки площею 154 м.кв. залишені у тимчасове користування співвласників, що було встановлено Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25,10.2007 року, справа № 2-236 /2007, а також підтверджується штампом реєстрації у технічному паспорті вказаного будинку. З вказаного часу за даними проведеного обстеження земельної ділянки [ADDRESS] станом на 14.12.2005р. загальна площа земельної ділянки складає 1065 кв.м. У 1971 році вул..Тельмана переіменована на [ADDRESS], а у 2016 році на [ADDRESS]. Після зміни власника 2/3 часток будинку відбулась перереєстрація земельної ділянки з [PERSON] на [PERSON] За своє життя батько позивача склав заповіт від 18.12.2003 року, яким заповів позивачу [PERSON] усе своє майно. [INFO] року [PERSON] помер і у встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріальної контори та отримав Свідоцтво від 28.12.2005р. про право на спадщину за заповітом, згідно якому став власником 7/8 часток майна /будинку [ADDRESS]/, а матір позивача стала власницею у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка 1/8 частки спірного будинку, що також встановлено Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2007 року. При зверненні до ОП «ЗМБТІ» з заявою про реєстрацію права власності було з'ясовано, що будинку А вже не існує, а на земельній ділянці розташовано два самовільно збудованих будинки - літ.А та літ.Д. З вказаних підстав позивач та його матір змушені були звертатись до суду з позовом про визнання права власності на жилий будинок у порядку спадкування. Вищевказаним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2007 року було встановлено, що після зносу будинку А його співвласники, батько позивача [PERSON] та [PERSON] самовільно збудували: [PERSON]: Жилий будинок - А1 - 15734 грн. Жилу прибудову - А2 - 4374 грн. Жилу прибудову - А3 - 19244 грн. Жилу прибудову - А4 - 15507 грн. Вбиральню - Р - 377 грн. Гараж - С, - 4561 грн., що знаходилось у його фактичному користуванні та володінні. [PERSON]: Жилий будинок - Д - 31011 грн. Жилу прибудову - д - 1096 грн. Вбиральню - Н Сараї - Л - 630 грн. Сарай - М - 760 грн. Гаражі - К - 3287 грн. Гараж - О - 3071 грн., що також знаходилось у її фактичному користуванні та володінні. Наряду з цим, після зносу зазначеного будинку [PERSON] продовжував фактично володіти та користуватись об'єктами нерухомого майна, яке знаходилось у загальній власності: погрібом з шийкою - пг = 780 грн., навісом - Т = 457 грн., вимощенням - 1 = 291 грн., водопроводом 5 = 251 грн., воротами 9 = 471 грн., парканом 8 = 187 грн., 2/3 частками паркана 10 = 222 грн. [PERSON] - водопроводом 6 = 16 грн., парканом 11 = 462 грн., воротами 12 = 291 грн., 1/3 часткою паркану 10 = 111 грн. Усі перелічені об'єкти були зареєстровані в реєстрі прав власності на нерухоме майно в складі знесеного будинку. Усього після зносу зазначеного жилого будинку та припинення відносин загальної часткової власності у фактичному користуванні та володінні [PERSON] знаходилось нерухоме майно загальною вартістю 62466 гривень, а у [PERSON] - загальною вартістю - 40735 гривень. Вказаним рішенням суду за позивачем було визнано право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 7/8 часток знов створеного домоволодіння за адресою: м.Запоріжжя, буд.14 по вул.В.Піка на суму 54649 грн., яке складається з: . Жилого будинку - А1 - 15734 грн. Жилої прибудови - А2 - 4374 грн. Жилої прибудови - А3 - 19244 грн. Жилої прибудови - А4 - 15507 грн. Вбиральні - Р - 377 грн. Гаражу - С, - 4561 грн. погрібу з шийкою пг = 780 грн., навісу Т = 457 грн., вимощення 1 = 291 грн., водопроводу 5 = 251 грн., воріт 9 = 471 грн., паркану 8 = 187 грн., 2/3 часток паркану 10 = 222 грн., загальною вартістю 62466 грн. За [PERSON], матір'ю позивача, визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на 1/8 частку знов створеного домоволодіння, загальною вартістю 7807 грн. У фактичному володінні та користуванні [PERSON] залишилося майно: Жилий будинок - Д - 31011 грн. Жила прибудова - д - 1096 грн. Вбиральня - Н Сарай - Л - 630 грн. Сарай - М - 760 грн. Гараж - К - 3287 грн. Гараж - О - 3071 грн. водопровід 6 = 16 грн., паркан 11= 462 грн., ворота 12 = 291 грн., 1/3 частка паркану 10 = 111 грн. 19.09.1974 року померла [PERSON], що було встановлено судом у рішенні від 25.10.2007 року та підтверджується довідкою РАЦС Запорізького обласного управління юстиції від 18.06.2016 р. Судом також було встановлено, що на час смерті [PERSON] у самовільно збудованому нею жилому будинку проживали [PERSON], її зять, [PERSON], її онук, [PERSON], [PERSON] - її діти, які померли. ЇЇ донька, [PERSON], проживала у цьому ж будинку та 30.06.2000 року померла. [PERSON] - бувший чоловік та [PERSON] - її син, онук померлої [PERSON], зареєстровані та проживають у [ADDRESS] і на теперішній час, що підтверджується довідкою голови квартального комітету від 03.03.2016 року. На час смерті матері [PERSON] її донька [PERSON] мешкала з матір'ю та відповідно до 529 ЦК УРСР була іі спадкоємицею першої черги і відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] і також, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР, вважаються такими, що прийняли спадщину, але не оформили її у встановленому законом порядку та не мають свідоцтва на спадщину. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину і це є його правом, а не обов'язком, тому [PERSON] та [PERSON] є відповідачами по даній справі. За життя матір позивача [PERSON] зробила заповіт від 18.03.2006 року, яким заповіла все своє майно позивачу. [INFO] року [PERSON] померла, позивач прийняв спадщину та 15.04.2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом і став власником 1/8 частки будинку [ADDRESS], яка належала їй згідно рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25,10.2007 року, вартість якої складала 7807,00 грн. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.05.2009 р. в ОП «ЗМБТІ» зареєстроване право власності позивача на 1/8 вказаного будинку. Таким чином, позивач став власником усього будинку А [ADDRESS], вартість якого складала: 62466,00 грн. + 7807,00 грн. = 70273,00 грн. Фактично між позивачем та відповідачами склався порядок користування присадибною земельною ділянкою, але їхня вбиральня літ. «Н» розташована на відстані 0,5 м. від його будинку, майже так же розташований сарай літ. «М», що суперечить п. 3.25* ДБН. Таке місцезнаходження їхніх будівель завдає багато незручностей, неприємні запахи та інше. За останній час відповідачі накопили багато сміття на земельній ділянці позивача ближче до його будинку, вбирати його не бажають, існує антисанітарія. Мирним шляхом неможливо вирішити дане питання. Із-за неузгодженості питання користування комунікаціями, виходом на вул. В.Піка, позивач змушений був провести водопровід, електропостачання, зробити ворота з протилежної вул.Стадіонної, у результаті чого, рахунки по сплаті послуг ЖКХ та іншу кореспонденцію позивач отримує на адресу - [ADDRESS]. У порядку підготовки матеріалів для слухання справи з ініціативи позивача був розроблений топографічний план земельної ділянки від 29.07.2016р. Також позивач бажає присвоїти його будинку нову адресу з урахуванням вже існуючого виходу на вул.Стадіонну. Позивач просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м.Запоріжжя, вул.В.Піка, 14 площею 1064 кв.м. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], зобов'язати відповідачів знести за свій рахунок та своїми силами вбиральню літ. «Н», яка розташована на земельній ділянці [ADDRESS] площею 1064 кв.м. з порушенням п.3.25* ДБН., стягнути з відповідачів на його користь 2000,00 грн. за виготовлення топографічного плану. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги з урахуванням висновків експертного дослідження від 14.10.2017р., просить суд визначити порядок користування присадибною ділянкою [ADDRESS] площею 1099 кв.м. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] з урахуванням фактичного користування нею, а також з урахуванням розташованих будівель та споруд на земельній ділянці, площі та конфігурації земельної ділянки, і з урахуванням фактично існуючого виходу на [ADDRESS] з присвоєнням окремої поштової адреси: [ADDRESS], виділивши [PERSON] в особисте користування земельну ділянку S-1, площею 609,0 кв.м. Знести вбиральню літ. «Н» та сарай літ. «М», які розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] площею 1099 кв.м. з порушенням п.3.26*ДБН 360-92. Стягнути з відповідачів на його користь 2000,00 грн. за виготовлення топографічного плану та проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 3000,00 грн., розглянути справу у відсутності позивача та його представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засіданні не з'явилися з невідомих суду причин, судові повістки, направлені за реєстрований у встановленому порядку місцем реєстрації відповідачів повернулася з позначкою «із закінченням терміну зберігання». Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Вивчивши матеріали справи суд встановив, що позовна заява підлягає задоволенню, виходи з наступного. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 22.10.1968 року тітка позивача [PERSON] за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 6403 подарувала 2/3 частки жилого будинку [ADDRESS] своєму братові, батькові позивача, [PERSON] (а.с.9-10). Співвласником вказаного будинку була [PERSON] і їй належала його 1/3 частка. Рішенням виконкому В-Хортицької ради депутатів трудящих № 64 від 21.03.1955 року, реєстровий № 921/7 за [PERSON] та [PERSON] була зареєстрована земельна ділянка по [ADDRESS] площею 910,0 кв.м. Рішенням того ж виконкому № 253 від 11.10.1968 року надлишки земельної ділянки площею 154 м.кв. залишені у тимчасове користування співвласників, що було встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2007 року, справа № 2-236/2007, а також підтверджується штампом реєстрації у технічному паспорті вказаного будинку (а.с.11-13, 15). З вказаного часу за даними проведеного обстеження земельної ділянки [ADDRESS] станом на 14.12.2005р. загальна площа земельної ділянки складає 1065 кв.м. У 1971 році вул..Тельмана переіменована на [ADDRESS], а у 2016 році на [ADDRESS]. Після зміни власника 2/3 часток будинку відбулась перереєстрація земельної ділянки з [PERSON] на [PERSON] За життя, 18.12.2003 року батько позивача [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., реєстровий № 4574, яким заповів позивачу [PERSON] усе своє майно (а.с.25). [INFO] року [PERSON] помер і у встановлений законом строк, позивач звернувся до Другої Запорізької державної нотаріальної контори та отримав Свідоцтво від 28.12.2005р. про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 2-2316, згідно якому він став власником 7/8 часток майна /будинку [ADDRESS]/, а матір позивача стала власницею у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка 1/8 частки спірного будинку, що також встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2007 року. При зверненні до ОП «ЗМБТІ» з заявою про реєстрацію права власності було з'ясовано, що будинку літ.А вже не існує, а на земельній ділянці розташовано два самовільно збудованих будинки - літ.А та літ.Д. З вказаних підстав позивач та його матір змушені були звертатись до суду з позовом про визнання права власності на жилий будинок у порядку спадкування. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2007 року було встановлено, що після зносу будинку А його співвласники, батько позивача [PERSON] та [PERSON] самовільно збудували: [PERSON]: Жилий будинок - А1 - 15734 грн. Жилу прибудову - А2 - 4374 грн. Жилу прибудову - А3 - 19244 грн. Жилу прибудову - А4 - 15507 грн. Вбиральню - Р - 377 грн. Гараж - С, - 4561 грн., що знаходилось у його фактичному користуванні та володінні. [PERSON]: Жилий будинок - Д - 31011 грн. Жилу прибудову - д - 1096 грн. Вбиральню - Н Сараї - Л - 630 грн. Сарай - М - 760 грн. Гаражі - К - 3287 грн. Гараж - О - 3071 грн., що також знаходилось у її фактичному користуванні та володінні. Наряду з цим, після зносу зазначеного будинку [PERSON] продовжував фактично володіти та користуватись об'єктами нерухомого майна, яке знаходилось у загальній власності: погрібом з шийкою - пг = 780 грн., навісом - Т = 457 грн., вимощенням - 1 = 291 грн., водопроводом 5 = 251 грн., воротами 9 = 471 грн., парканом 8 = 187 грн., 2/3 частками паркана 10 = 222 грн. [PERSON] - водопроводом 6 = 16 грн., парканом 11 = 462 грн., воротами 12 = 291 грн., 1/3 часткою паркану 10 = 111 грн. Усі перелічені об'єкти були зареєстровані в реєстрі прав власності на нерухоме майно в складі знесеного будинку. Усього після зносу зазначеного жилого будинку та припинення відносин загальної часткової власності у фактичному користуванні та володінні [PERSON] знаходилось нерухоме майно загальною вартістю 62466 гривень, а у [PERSON] - загальною вартістю - 40735 гривень. Вказаним рішенням суду за позивачем було визнано право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 7/8 часток знов створеного домоволодіння за адресою: м.Запоріжжя, буд.14 по вул.В.Піка на суму 54649 грн., яке складається з: Жилого будинку - А1 - 15734 грн. Жилої прибудови - А2 - 4374 грн. Жилої прибудови - А3 - 19244 грн. Жилої прибудови - А4 - 15507 грн. Вбиральні - Р - 377 грн. Гаражу - С, - 4561 грн. погрібу з шийкою пг = 780 грн., навісу Т = 457 грн., вимощення 1 = 291 грн., водопроводу 5 = 251 грн., воріт 9 = 471 грн., паркану 8 = 187 грн., 2/3 часток паркану 10 = 222 грн., загальною вартістю 62466 грн. За [PERSON], матір'ю позивача, визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на 1/8 частку знов створеного домоволодіння, загальною вартістю 7807 грн. У фактичному володінні та користуванні [PERSON] залишилося майно: Жилий будинок - Д - 31011 грн. Жила прибудова - д - 1096 грн. Вбиральня - Н Сарай - Л - 630 грн. Сарай - М - 760 грн. Гараж - К - 3287 грн. Гараж - О - 3071 грн. водопровід 6 = 16 грн., паркан 11= 462 грн., ворота 12 = 291 грн., 1/3 частка паркану 10 = 111 грн. 19.09.1974 року померла [PERSON], що було встановлено судом у рішенні від 25.10.2007 року та підтверджується довідкою РАЦС Запорізького обласного управління юстиції від 18.06.2016 р. (а.с27). Судом також було встановлено, що на час смерті [PERSON] у самовільно збудованому нею жилому будинку проживали [PERSON], її зять, [PERSON], її онук, [PERSON], [PERSON] - її діти, які померли. ЇЇ донька, [PERSON], проживала у цьому ж будинку та 30.06.2000 року померла. [PERSON] - бувший чоловік та [PERSON] - її син, онук померлої [PERSON], зареєстровані та проживають у [ADDRESS] і на теперішній час, що підтверджується довідкою голови квартального комітету від 03.03.2016 року (а.с.29). На час смерті матері [PERSON] її донька [PERSON] мешкала з матір'ю та відповідно до 529 ЦК УРСР була іі спадкоємицею першої черги і відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] і також, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР, вважаються такими, що прийняли спадщину, але не оформили її у встановленому законом порядку та не мають свідоцтва на спадщину. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину і це є його правом, а не обов'язком, тому [PERSON] та [PERSON] є відповідачами по даній справі. За життя [PERSON] склала заповіт від 18.03.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою, реєстровий № 597, яким заповіла все своє майно [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла, позивач прийняв спадщину та 15.04.2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 3-483 і став власником 1/8 частки будинку [ADDRESS], яка належала їй згідно рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2007 року, вартість якої складала 7807,00 грн. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.05.2009 р. в ОП «ЗМБТІ» зареєстроване право власності позивача на 1/8 вказаного будинку. Таким чином, позивач став власником усього будинку А [ADDRESS], вартість якого складала: 62466,00 грн. + 7807,00 грн. = 70273,00 грн. Фактично між позивачем та відповідачами склався порядок користування присадибною земельною ділянкою, але їхня вбиральня літ. «Н» розташована на відстані 0,5 м. від його будинку, майже так же розташований сарай літ. «М», що суперечить п. 3.25* ДБН. Таке місцезнаходження їхніх будівель завдає багато незручностей, неприємні запахи та інше. За останній час відповідачі накопили багато сміття на земельній ділянці позивача ближче до його будинку, вбирати його не бажають, існує антисанітарія. Мирним шляхом неможливо вирішити дане питання. Із-за неузгодженості питання користування комунікаціями, виходом на вул. В.Піка, позивач змушений був провести водопровід, електропостачання, зробити ворота з протилежної вул.Стадіонної, у результаті чого, рахунки по сплаті послуг ЖКХ та іншу кореспонденцію позивач отримує на адресу - [ADDRESS]. З ініціативи позивача був розроблений топографічний план земельної ділянки від 29.07.2016р. Відповідно до кадастрового плану, копія якого надано позивачем до справи, загальна площа земельної ділянки дорівнює 0,1099 га (а.с.39). Частиною 2 ст. 377 ЦК України визначено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до ч.6 ст. 120 ЗК України, в редакції, що діяла на час переходу права власності на житловий будинок, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Статтею 377 ЦК України, в редакції, що діяла на час переходу права власності на житловий будинок, визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 2 ст. 120 ЗК України також визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, до позивача та відповідача перейшло право користування земельною ділянкою після набуття права власності на частини житлового будинку [ADDRESS], на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попередніх землекористувачів. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен зі співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в ч. 3 ст. 88 ЗК України. Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди у судовому порядку. Згідно до ч. 4цієї статті учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-841цс-16, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи ( частина пята статті 319 ЦК України). Згідно висновку експерта № 2314 за результатами проведення земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи по даній справі встановлено, що загальна площа земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Запоріжжя, вул.Пантелеймона Кулеша, 14 становсить 1099,0 кв.м. З урахуванням розташованих будівель та споруд на земельній ділянці, площі та конфігурації земельної ділянки, запропонований варіант фактичного користування нею, а також фактично існуючого виходу на [ADDRESS]. [PERSON] пропонується в особисте користування земельна ділянка S-1 площею 609,0 кв.м. (жовтий колір). Проведеним дослідженням також встановлено, що розташування вбиральні літ. «Н» та сараю літ. «М» не відповідає вимогам нормативних документів, що діють на території України, а саме: -вбиральня літ. «Н» знаходиться на відстані 5,6 м. від вікон житлової прибудови літ. «А1», що не відповідає вимогам п.3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»; -сарай літ.»М» знаходиться на відстані 0,48 м. від стіни житлової прибудови літ. «А3», що не відповідає вимогам п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Оскільки запропонований варіант розподілу земельної ділянки не порушує права відповідачів, суд вважає можливим задовольнити позов та визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантом, наданим експертом.

Outcome: approved