Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу, в якому зазначив, що восени 2013 року він в усній формі уклав договір купівлі - продажу, згідно якого передав відповідачу 27 тон зерна сої загальною вартістю 70000 гривень. В підтвердження укладення договору купівлі - продажу сої відповідач надав йому 20 лютого 2014 року розписку ( боргове зобов'язання), що протягом 10 днів він поверне даний борг. На неодноразові вимоги повернути борг відповідач не реагує, що спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, належним чином, надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Також до заяви долучив оригінал розписки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: восени 2013 року позивач в усній формі уклав договір купівлі - продажу, згідно якого передав відповідачу 27 тон зерна сої загальною вартістю 70000 гривень. В підтвердження укладення договору купівлі - продажу сої відповідач надав йому 20 лютого 2014 року розписку ( боргове зобов'язання), що протягом 10 днів він поверне даний борг ( а.с.5). На неодноразові вимоги повернути борг відповідач не реагує. За змістом ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Суд зазначає, що факт знаходження боргової розписки у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем щодо повернення коштів не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо поверннення позики, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача борг по договору позики в сумі 70000 гривень. З огляду на вказане, на підставі ст.ст.526,530,651 ЦК України ,

Outcome: approved