Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та згідно уточненої позовної заяви просить визнати недійсним правочин від 24 липня 2012 року за умовами якого було відчужено легковий автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1994, шасі (кузов, рама) [NUMBER], який було укладено між [PERSON] та від імені [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] легковий автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1994, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1994, шасі (кузов, рама) [NUMBER]. При цьому посилається на те, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 04.08.2007 року йому належав легковий автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1994, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 10.12.2010 року він надав [PERSON], [PERSON], [PERSON] право розпоряджатись автомобілем на підставі довіреності, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 10.12.2010 року та зареєстрована в реєстрі за №889. Згодом, він вирішив припинити представництво вищевказаних осіб за довіреністю від 10.12.2010 року, що і було зроблено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2012 року. Дізнавшись про припинення дії довіреності [PERSON] вирішив розпорядитись автомобілем без згоди його власника та 24.07.2012 року від імені позивача уклав правочин, за яким право власності на автомобіль перейшло до [PERSON], а згодом, остання 27.07.2012 року передала право власності на автомобіль [PERSON] В результаті таких перепродаж автомобіля, на останній було видано новий реєстраційний номер [NUMBER]. В зв'язку з чим вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] він же представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2010 року [PERSON] надав довіреність, якою уповноважив [PERSON], або [PERSON], або [PERSON] розпоряджатись належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 04.08.2007 р., легковим автомобілем марки SUBARU, модель FORESTER, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1994, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 10.12.2010 року та зареєстрована в реєстрі за № 889. (а.с.16 - 17) 14.12.2010 р. [PERSON], що діяв від імені [PERSON] надав довіреність, якою уповноважив [PERSON] розпоряджатись легковим автомобілем марки SUBARU, модель FORESTER, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1994, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 14.12.2010 року та зареєстрована в реєстрі за № 6467. (а.с.62) 16.07.2012 р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про припинення дії довіреності від 10.12.2010 р., про що нотаріусом [PERSON] було внесено відповідний реєстраційний запис до Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 22294589 від 16.07.2012 р. (а.с.18) Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] 21.07.2012 р. було отримано повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] про припинення дії довіреності від 10.12.2010 р. Проте, не зважаючи на припинення позивачем дії довіреності від 10.12.2010 р., [PERSON] 24.07.2012 року уклав правочин від імені позивача, за яким право власності на спірний автомобіль перейшло до [PERSON] [PERSON] 27.07.2012 року передала право власності на автомобіль [PERSON] В наслідок таких перепродаж автомобіля, на останній було видано новий реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.19 - 23) Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі: скасування довіреності особою, яка її видала; відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю. Оскільки, довіреність від 10.12.2010 року, що була видана [PERSON] припинила свою дію 16.07.2012 року, [PERSON], не мав права вчиняти будь-яких дій, пов'язаних із розпорядженням автомобілем, що належав позивачу. Внаслідок вказаних дій позивача безпідставно було позбавлено право власності на автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, 2002 року випуску, об'єм двигуна 1994, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, правочин від 24.07.2012 року, за яким було відчужено спірний автомобіль [PERSON], підлягає визнанню недійсним, оскільки його було вчинено поза волею власника автомобіля - [PERSON], особою, яка не мала жодних повноважень на вчинення такого правочину, тобто [PERSON]. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Також, відповідно до п. 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки, автомобіль було в подальшому відчужено 27.07.2012 року [PERSON] не з волі його власника, тобто [PERSON], та з врахуванням того, що перший правочин по відчуженню спірного автомобіля є недійсним, та того, що відповідачі не визнають право власності позивача на нього, є всі підстави для витребування цього незаконно відчуженого майна у його останнього власника та визнання на нього права власності за позивачем. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 344,10 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved