Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про виділення в окремий об'єкт нерухомого майна. У судове засідання позивач не з'явилась, попередньо надавши суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивача проводиться заочний розгляд справи. Від відповідача Щербанівської сільської ради Полтавського району та третьої особи: Полтавської РДН до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: п.1) визнання права. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], проживає в с. Нижні Млини Полтавського району та йому на праві приватної спільно часткової власності належить 7/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовано за адресою [ADDRESS] , що підтверджує Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008р. видане Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області. Також встановлено, що 18/25 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008р., видане Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області. Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений КП «ТБІ та містобудування Полтавського району» станом на 05.03.2008р., загальна площа будинку становить 93,7 кв.м., загальний розмір земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на якій знаходиться дане домоволодіння становить 0,12 га. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 12004812 від 31.10.2013р. за відповідачем - [PERSON] зареєстрована земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0617 га. за [ADDRESS]. Відповідно до листа Полтавської районної державної нотаріальної контори від 06.06.2017р. за № 01-16/88/, встановлено, що [PERSON], померла [INFO] Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія НАЕ № 566405 виданого Полтавською РДН від 03.10.2014р., спадкоємиць [PERSON] після померлої матері - [PERSON] успадкувала 18/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями розташованого на приватизованій земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Щербанівською сільською радою Полтавського району, 17.10.2008р. зареєстрованого в реєстрі прав власності в книгу №8 під номером 375, реєстраційний номер: 23010591. Згідно листа Полтавської районної державної нотаріальної контори від 02.07.2014р. за № 1777, встановлено, що після померлої, [INFO], [PERSON] заяву про прийняття спадщини згідно заповіту подала - [PERSON]. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у вигляді земельних ділянок після померлої [PERSON] Отже, після померлої [PERSON] належним відповідачем по справі є правонаступник її дочка - [PERSON], яка прийняла спадщину. На даний час у позивача виникла необхідність приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться 7/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак зробити це не має можливості, так як [PERSON] за життя одноособово приватизувала земельну ділянку на якій знаходиться її частина будинку з господарськими будівлями і спорудами і це є перешкодою для позивача у здійсненній свого права щодо розпорядженням власним нерухомим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що позивач позбавлений можливості здійснити розподіл майна у позасудовому порядку, так як відповідач - [PERSON] не оформляє свої права на спадщину у встановленому законом порядку. Згідно рішення виконкому Щербанівської сільської ради № 14 від 16.10.2014р. встановлено, що за зверненням позивача домоволодінню в частині 7/25 присвоєно нову адресу, а саме : [ADDRESS] Кожен із співвласників окремо фактично користується своєю часткою в житловому будинку, загальні місця користування відсутні. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожному із співвласників належить частка у праві спільної часткової власності, у зв'язку з цим кожен із них має право самостійно розпоряджатися своєю часткою, у тому числі вимагати виділу частки із майна, що є в спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України (співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності). Право на виділ частки майна в натурі підтверджує наявність у кожного зі співвласників усієї повноти повноважень щодо володіння, користування та розпорядження часткою. При цьому право на виділ обмежується лише у випадках: 1) прямою законодавчою забороною; 2) неможливістю виділу, якщо майно є неподільним. Частиною 2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України (неподільною є річ, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183). У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами згідно Постанови № 15 від 25.05.1998 року) (судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки). Враховуючи вище викладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення так як ґрунтуються на нормах чинного законодавства та підтверджені належними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved