Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання укладеним правочину про припинення зобов»язань за кредитним договором передачею позичальником відступного. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.07.2008 року він уклав з відповідачем договір № 11376465000 про надання кредитних коштів. За умовами вказаного договору відповідач передав позивачу кредитні кошти в сумі 49000 дол. США (237 297,20 грн. за курсом НБУ на день укладення договору 4,8 грн. за 1 дол.) на строк користування з 28.07.2008 по 27.07.2018 р. зі сплатою відсотків з розрахунку 15 % річних. Надання коштів за вказаним кредитним договором відповідало всім ознакам споживчого кредитування. З метою забезпечення виконання позивачем фінансових зобов'язань перед відповідачем сторонами було укладено Договір іпотеки від 28.07.2008 р. № 90921. При цьому відповідачем не було попереджено позивача в письмовій формі про можливість валютних ризиків під час надання кредиту в іноземній валюті для придбання квартири та повернення кредитної заборгованості. В ході судового вирішення кредитного спору в Придніпровському районному суді м.Черкаси (справа № 2314/422/12) в лютому 2013 року сторонами було розглянуто питання щодо можливості припинення кредитного зобов'язання шляхом сплати позивачем єдиним платежем наперед узгодженої з відповідачем суми в розмірі 29 055 дол. США (еквівалентна сумі 232 236,62 грн. по курсу 7,99 грн. за 1 дол. США). Зазначена домовленість не містила умови виникнення в позивача податкових зобов'язань в наслідок анулювання (прощення) банком боргу. Прощення (анулювання) безнадійної кредитної заборгованості сторонами не розглядалося, адже в банківській іпотеці увесь час перебувала квартира, за рахунок якої відповідач міг в судовому порядку задовольнити свої майнові вимоги. Щодо погашення нарахованої в дол. США пені, то у сторін взагалі не було жодної домовленості, адже неустойка мала бути списана відповідачем після отримання відступних. Зазначена домовленість не була попередньо оформлена в письмовій формі. Разом з тим, після виконання позивачем умов вищезазначеної домовленості, в день передачі грошових коштів - 05.06.2013 р., відповідач надав позивачу для підписання заяву про участь в акції, в якій зазначалась сума боргу за кредитним договором разом з відсотками і штрафними санкція, також заява містила повідомлення про анулювання боргу відповідно до пп. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. З наданого повідомлення вбачається, що сума анульованого (прощеного) боргу розглядається як додаткове благо та включається до складу оподатковуваного доходу позивача, про що банк направляє інформацію до податкових органів. Від належного оформлення угоди про припинення кредитного договору відповідач неправомірно ухиляється. Позивач змушений був під тиском дії обставин, та маючи реальні побоювання що банк, хоч і отримав суму відступного, але в подальшому не припинить кредитний договір, підписав надані банком документи щодо анулювання боргу. На думку позивача, фактично під правочином анулювання (прощення) кредитного боргу в дійсності приховувався за правовою природою та змістом досягнутих домовленостей договір про припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відступного в грошовій формі одноразовим платежем. Жодних додаткових благ при цьому позивач не отримував, оскільки повернув те, що отримав в повному обсязі і не погоджувався на списання пені (неустойки), яка нарахована відповідачем за період судово-претензійної роботи. Дії відповідача по анулюванню та списанню кредитного боргу вважає незаконними оскільки, відповідно до податкового кодексу та методик НБУ анулювати та списати борг банк має право лише за наявності ознак його безнадійності. В свою чергу, борг за спірним кредитним договором не був безнадійним. Відповідач неправомірно ухиляється від належного оформлення фактичних домовленостей. В судовому засіданні позивач та представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача просила визнати неправомірними дії банку щодо анулювання (прощення) та списання кредитної заборгованості в сумі 34815 дол.США, що складає 278 276,37 грн. по курсу НБУ станом на 05.06.13 р., визнати удаваним правочин щодо анулювання (прощення) боргу за кредитним договором № 11376465000 від 28.07.2008 р у сумі 34815 дол. США, що складає 278 276,37 грн. по курсу НБУ станом на 05.06.2013 р. та визнати укладеним правочин (угоду) про припинення кредитного зобов'язання передачею позичальником відступного на суму 29055 дол. США. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що під час судового спору в Придніпровському суді м.Черкаси про стягнення кредитного боргу позивача було попередньо письмово ознайомлено з умовами акції, відповідно до яких анульований борг є додатковим благом і на позивача покладався обов'язок сплати податку. На доказ чого надала заяву позивача датовану 05.06.2013 р. , в якій зазначено про згоду з умовами акції та рішення правлінні банку від 14.05.2013 р, в якому детально викладені зазначені умови. З умовами акції, а також з наслідками у вигляді сплати податку позивач погодився, після чого справа в Придніпровському суді була закрита. Головною умовою анулювання боргу була сплата позивачем певної суми. В даному випадку борг не був безнадійним і не був прощеним, а був анульований. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач погодився на анулювання як боргу з тіла кредиту так і відсотків, доказом чого є підпис позивач на заяві про участь в акції, в якій вказані зазначені суми. Повідомлення банку про анулювання боргу не є діями, які безпосередньо тягнуть для одержувача кредиту обов'язок сплатити податок, вказані дії носять виключно інформаційний характер і не можуть порушувати права та інтереси позивача. В судове засідання 24.12.13р. від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини. Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11376465000 від 28.07.2008 р., відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 49 000 доларів США ( 237 297,20 грн. за курсом НБУ на день укладення договору 4,8 грн. за 1 дол.) на строк користування з 28.07.2008 по 27.07.2018 р. зі сплатою відсотків з розрахунку 15 % річних (п.1.2.1.,п1.2.2 Кредитного договору та додаток №1 від 20.02.2009 р.). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором був укладений договір іпотеки № 90921 від 28.07.2008 р., за яким передано в іпотеку трикімнатну квартиру в буд. 82 по вул. Чехова в м. Черкаси ринковою вартістю 341 042 грн. (п. 1.2 договору іпотеки) Суд приходить до висновку, що повернення грошових коштів позивачем було забезпечено вартістю квартири, яка була передана в іпотеку та оцінена в сумі 341 042 грн., що гарантувало повернення кредитних коштів з процентами у встановлені кредитним договором терміни. З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав позивачу 49 000 доларів США що дорівнює 237297,20 грн. за банківським курсом на день укладення кредитного договору. В свою чергу позивач протягом 2008 року виконував свої зобов'язання по кредитному договору та сплачував кредитні кошти з нарахованими процентами, загалом перерахував банку 17188 дол. США. Згідно з вимогами п.3.8. Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» - у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Разом з тим, відповідачем не надано до суду доказів щодо попередження позивача про можливі валютні ризики під час надання кредиту в іноземній валюті для споживчих цілей та повернення кредитної заборгованості з нарахованими процентами. Із пояснень представника позивача та матеріалів справи випливає, що за наслідками світової фінансово - економічної кризи наприкінці 2008 року стрімко зріс обмінний курс долару США, до якого був прив'язаний кредитний договір, з 4,84 грн. за 1 дол. США до 7,99 грн. за 1 дол. США, у зв'язку з цим у сторін виник цивільно-правовий спір щодо умов та порядку повернення кредитної заборгованості. За наявності спору щодо умов погашення кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» подало до суду позовну заяву про стягнення з позичальника кредитної заборгованості: по тілу кредиту - 43 280,16 дол. США (345 795,49 грн. по курсу НБУ 7,9897 грн. за 1 дол.); 8198,41 дол. США (65 502,84 грн.) - заборгованості по процентах та пені в сумі 690, 72 дол. США і 768,5 дол. США, а всього заборгованість за кредитним договором була визначена банком в сумі 52 937,79 дол. США ( 422957, 07 грн. по курсу НБУ 7,9897 грн. за 1 дол.). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.01.2012 р відкрито провадження у справі № 2314/422/12 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та призначено справу до судового розгляду. В ході розгляду цивільної справи № 22314/422/12 сторонами було вирішено питання щодо можливості мирного вирішення спору та припинення кредитних зобов'язань після сплати позивачем єдиним платежем грошових коштів. Позивач перерахував відповідачу 29 055 доларів США (еквівалент 232 236,62 грн.), що підтверджується квитанцією № 15 від 05.06.2013 р. До моменту перерахування позивачем зазначених грошових коштів письмового оформлення домовленості про анулювання боргу чи то про припинення кредитного договору шляхом відступного не було.Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що між сторонами до моменту виконання позивачем умов домовленості щодо сплати грошових коштів була досягнута домовленість щодо анулювання (списання) боргу з покладенням на позивача податкових зобов'язань. Надане відповідачем рішення правління банку, в якому детально викладені умови акції датоване травнем 2013 р, отже значно пізніше дати пропозиції про участь в акції, надісланої позивачу 07.02.2013 р. суд оцінює критично. Умови пропозиції надісланої позивачу в лютому 2013 р містили положення про списання кредитного боргу після сплати позивачем певної грошової суми, а не про анулювання боргу з виникненням у позивача податкових зобов'язань. Надані відповідачем заяви про участь в акції та про ознайомлення з її умовами, підписані позивачем 05.06.2013 р. як доказ попереднього ознайомлення позивача з умовами анулювання боргу суд також оцінює критично, оскільки вони підписані позивачем після вчинення ним дій спрямованих на сплату попередньо обумовленої сторонами суми. З пояснень відповідача та з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за спірним кредитним договором не була безнадійною. З пояснень відповідача також вбачається, що дія спірного кредитного договору була припинена, а також те, що головною умовою припинення дії кредитного договору була сплата позивачем певної суми в певні строки. Зазначене доводиться і поясненнями позивача, про те що під час судового спору про стягнення кредитної заборгованості банк запропонував йому припинити кредитні зобов'язання шляхом передачі банку грошових коштів в сумі 29 055 доларів США. Щодо погашення процентів та пені, сторони з цього приводу не домовлялися, оскільки вся неустойка мала бути списана відповідачем після одержання відступних та припинення кредитних зобов'язань. Заяву про участь в акції, про ознайомлення з умовами і наслідками позивач підписав вже після того, як виконав умови домовленості про припинення кредитного договору і про сплату обумовленої суми в обумовлені строки. Для сплати обумовленої суми позивачу довелося продати квартиру, яка була в іпотеці. З незрозумілих міркувань після виконання позивачем умов домовленостей щодо перерахування на рахунок банку грошових коштів відповідач надав для підписання позивачу повідомлення про анулювання боргу в порядку пп. «д» пп. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. В зазначених нормах мова йдеться про оподаткування анульованого (прощенного) боргу. Отже посилання відповідача на те, що борг позивачу не був прощений, а був анульований суперечить вказаним нормам та дійсним обставинам справи. Крім того в пропозиції , надісланій позивачу 07.02.2013 р., мова йшла про списання боргу після виконання позивачем грошових зобов'язань. У той же час Національний банк України затвердив Порядок списання (відшкодування) банками України анульованої (прощеної) заборгованості за рахунок страхового резерву та встановив Методику визначення безнадійною заборгованості за активними банківськими операціями та постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.06.2011 за №722/19460. Згідно з положеннями Методики НБУ № 172 визначена відповідачем сума боргу за кредитним договором не може бути списаною (прощеною) боржнику за рахунок страхового резерву банку в разі наявності діючої банківської іпотеки та невирішеного судового спору щодо стягнення заборгованості з позичальника. Згідно з п.4. Порядку №172, банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву заборгованість, яка відповідає хоча б одній ознаці безнадійної заборгованості, визначеній Податковим Кодексом України. При цьому НБУ зазначає, що відповідно до вимог пункту 7 Порядку №172 списання безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банків до позичальників/контрагентів. Банки зобов'язані вживати заходів щодо відшкодування списаної заборгованості, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. В той же час, якщо кредитор за самостійним рішенням за рахунок страхового резерву анулює борг фізичній особі, то така операція визнається як отримання доходу платника податку у вигляді додаткового блага й обкладається податком за ставками, визначеними п.167.1 ст. 167 ПК України, окрім випадків ведення кредитором претензійно-позовної роботи та стягненню заборгованості за кредитними договорами у судовому порядку. Слід зазначити, що на момент списання відповідачем суми боргу в Придніпровському суді районному суді існував невирішений судовий спір. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що банк не мав правових підстав для анулювання і списання за рахунок страхового резерву боргу за кредитним договором, оскільки він не відповідав жодній з ознак безнадійності, у зв'язку з чим у позивача не можуть виникати, зокрема, податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, яка підлягає сплаті позивачем до бюджету. Крім того, правовий зміст вчинених сторонами дій - сплата позивачем певної суми в обумовлені строки і припинення відповідачем дії кредитного договору не відповідають ознакам правочину анулювання (прощення) боргу. Оскільки відповідно до ст. 605 ЦК України, прощення є безумовним одностороннім правочином. Як зазначалось вище, з пояснень відповідача вбачається, що анулювання відбулось лише за умови виконання позивачем платіжних зобов'язань, отже фактичні дії , вчинені сторонами на виконання домовленості мали двосторонній умовний (оплатний) характер, що притаманні для правочину, передбаченого ст. 600 ЦК - припинення зобов'язань за згодою сторін внаслідок передання відступного (грошей, майна тощо). Суд приходить до висновку що фактично між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про припинення кредитних зобов'язань передачею відступного. Отже, під правочином щодо прощення (анулювання) боргу в дійсності приховувався зміст правочину щодо припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відступного відповідачу в грошовій формі одноразовим платежем. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. ЦК України передбачає окремі способи, за допомогою яких сторони за згодою між собою можуть змінити або розірвати договір, зокрема, наданням замість виконання відступного (ст. 600 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 600 ЦК України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Виходячи зі змісту спірних правовідносин, враховуючи пояснення відповідача про те, що дія кредитного договору була припинена та вимог ст. 600 ЦК України, можна стверджувати, що з переданням відступного припиняються всі зобов'язання по кредитному договору, включаючи і зобов'язання позивача по сплаті нарахованих відсотків, неустойки та пені. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій та визнання удаваним правочину підлягають до задоволення.

Outcome: approved