Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві власності на лежить 1/3 частка квартири [ADDRESS]. В липні 2017 року позивачу стало відомо, що на вказану квартиру накладено заборону згідно постанови державного виконавця від 26.07.2000 року. Позивач звернувся до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо припинення заборони, проте відповіддю №0304/14812/14 від 25.07.2017 року йому повідомили, що будь-яких виконавчих проваджень відносно позивача на виконанні виконавчої служби не перебуває. На даний час позивач не може розпоряджатися належною йому квартирою, тому змушений звернутися до суду. Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, суду надав листа від 30.09.2017 року №778, в якому просить слухати справу без його участі Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши\~докази\~у\~сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2000 року, позивачу на праві власності на лежить 1/3 частка квартири [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.07.2017 року, на квартиру [ADDRESS] дніпропетровською державною нотаріальною контрою вчинено запис про заборону відчуження майна №4795886 на підставі постанови б/н від 12.04.2007 року, виданої Бабушкінським ВДВС ДМУЮ. Відповідно до листа Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25.07.2017 року №0314/14812/14, виконавчі провадження стосовно гр. [PERSON] не виявлено. Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved