Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 24.07.2015 позивач був звільнений з посади заступника начальника управління правового забезпечення ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Факт трудових відносин між позивачем та відповідачем підтверджується копією наказу № 316-кго від 24.07.2015, копією трудової книжки та копіями довідок. Проте, відповідачем не проведено остаточний розрахунок з позивачем при його звільненні, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні складає за період з 27.07.2015 по 26.08.2015 у розмірі 11579,04 грн. Внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивача, позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 10000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, про винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність позивача та відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в ході судового розгляду справи, сторони перебували в трудових правовідносинах. 24.07.2015 позивач був звільнений з посади заступника начальника управління правового забезпечення ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Факт трудових відносин між позивачем та відповідачем підтверджується копією наказу № 316-кго від 24.07.2015, копією трудової книжки, копіями довідок, тощо. З моменту звільнення відповідача, до подачі позову не був проведений розрахунок, тобто заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні складає за період з 27.07.2015 по 26.08.2015 у розмірі 11579,04 грн. За таких обставин суд вважає дані позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 83, 115-117 КЗпП України. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., то суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення трудових прав позивача, що потягнуло завдання позивачу моральних страждань бездіяльністю відповідача, наявний причинний зв'язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача та виною відповідача в її заподіянні, тому, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. відповідно до ступеню та стійкості моральних переживань позивача, з врахуванням вимог розумності і справедливості. Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, їх слід стягнути з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial