Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом перенесення зливної ями та бані, які розташовані на належній їй території домоволодіння [ADDRESS], на відстань не менше 15 метрів від стіни її житлового будинку у відповідності до Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92», затвердженого Наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 N 44 та вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій населення місць від 17.03.2011 № 145; стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10476,00 грн. та витрати понесені при виготовленні експертного дослідження. Посилаючись на те, що вона є співвласницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.09.2014 року. По сусідству з нею, у житловому будинку [ADDRESS], проживає відповідачка зі своєю родиною, яка всупереч Державним нормам та правилам будівництва, на відстані 1,5 метри від стіни її будинку самочинно вирили зливну яму та побудували баню. Дана яма та баня є функціонуючими. Наявність ями на такій короткій відстані від стіни її будинку призвело до того, що значно підмило фундамент її житлового будинку, стіни почали тріскатися, відлітає шпаклівка, з'явилася цвіль, яка створює не приємний запах та несприятливі умови для мешкання в будинку. На її прохання засипати яму ані відповідачка ані її чоловік [PERSON] не реагували. У зв'язку з чим її житловий будинок почав руйнуватися з вини відповідача. Своїми неправомірними діями відповідачка завдала їй майнових збитків на суму 10 476 грн. Зазначена сума була вирахувана експертом Лотіновим С.М при проведенні будівельно - технічного дослідження стану її будинку. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов. Відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилаючись на те, що позивачка у своїй позовній заяві вказує що приміщення під літерою Ф1-2, Ф2-1 та Ф2-1 належать їй на праві власності, в домоволодінні [ADDRESS],що не відповідає дійсності. Наданий до позову технічний паспорт сфальсифікований, оскільки на даний час у Ленінському районному суді м. Миколаєва розглядається справа про виділ [PERSON] цих приміщень у користування та власність. На сьогодні всі приміщення знаходяться у сумісній частковій власності. Тріщини на відмостці утворилися у зв'язку з невірним її монтажем. Відмостка виконана з бетону та не має нахилу від приміщення до забору, який [PERSON] встановила самовільно, як і відмостку. Дощова вода, яка стікає з поверхні покрівлі попадає в жолобки, які дуже замалі і вода нікуди не відводиться, а з переповнених жолобків стікає на відмостку зумовлючи запруду-озеро між парканом та стіною підмиваючи відмостку. Грунт при спорудженні був порушений і дає усадку, а перед цим там була вигрібна яма. Не маючи опори важка відмостка нахиляється відриваючись від стіни та зумовлюючи тріщини. Тріщини на задньому фасаді появилися в результаті попадання води з жолобків на стіну заднього фасаду. Вказані приміщення зазначені літерою Ф1-2, Ф2-1 та Ф2-1 збудовані самовільно без розроблення будь-якого проекту. Невідомо як виконані фундаменти приміщень,на яку глибину вони занурені в землю,чи є під фундаментом пісчана та щебенева подушка. Чи є подушка з бетону чи зведена лише стіною. Розрахунок фундаменту не проводився, тріщини у кімнатах могли виникнути з просіданням фундаменту, технічний нагляд при будівництві не проводився, будівництво велося на свій розсуд. План - схема також не відповідає дійсності, тому що площа кімнати 3-2,3-5 не відповідає дійсним розмірам та площі. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 30.10.2015 року, [PERSON], належить на праві спільної часткової власності 59/200 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.09.2014 року. ? частки домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться у [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 12.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. та зареєстрованому в реєстрі за № 3357. Згідно висновку № 1 будівельно-технічного дослідження по визначенню місця знаходження та витрат зливної ями та бані сусіда по [ADDRESS] складеного 06.03.2017 року приватним підприємцем [PERSON], при дослідженні прилеглої території до житлового будинку [PERSON] виявлено наступне: за наявним металевим парканом замовника та сусіда на відстані 1,5 м. розташовані очисні спорудження каналізації, обкладені резиновими машинними покришками та закриті пластмасовим люком, а також продовженням паркану будівництво бані з унітазом, що грубо протиріч ять державним будівельним нормам України, п. 3.26 «у відповідності з санітарними вимогами майданчика для компосту, подвірні, вбиральні та очисні спорудження каналізації повинні знаходитися в глибині подвір'я не ближче 15 м. від вікон житлових будинків, в тому числі сусідніх садиб…», фактична відстань складає 1,5-0,0 м. Локальний кошторис витрат на баню на зливну яму по діючим цінам складає 10476 грн.; відшарування від будинку бетонної відмостки з руйнівними тріщинами більше 3 см. зі сторони сусіда більше 10 місць довжиною від 10 до 30 см., на відмісці та на фасаді шириною 1-2мм більше п'яти місць різної довжини; в житловому будинку замовника маються масові тріщини : в приміщенні 3-9 у швах облицювальної плитки на чотирьох стінах та сліди відшарування плитки в чотирьох місцях на стінах та плитки на підлозі, а також нитковидні тріщини на стелі, маються також глибокі нитковидні тріщини та стелі, маються також масові глибові руйнівні тріщини більше 10 мм та фризі стін; в приміщеннях 3-10 масові тріщини шириною 1-2 мм. На шпалерах більше п'яти місць та руйнівна тріщина шириною до 10 мм. та довжиною більше 1,0 м. на дверному укосі. Експертом встановлений причино - наслідковий зв'язок погіршення технічного стану житлового будинку замовниці ([PERSON].) внаслідок постійного потрапляння вологи та фекалій від зливної ями та бані сусіда під підмостку та фундамент, за такого необхідно в терміновому порядку перенести баню та зливну яму на внормовану ДБН відстань - 15 метрів. Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 24.01.2012 року за № 152 вбачається, що по [ADDRESS] самочинно забудовано: в житловому будинку літ. Ф збільшена житлова площа на 5,30 кв. м. за рахунок внутрішнього переобладнання та поточного ремонту; житлова прибудова літ. Ф2 - 1 переобладнана з літньої кухні, загальна площа 23,40 кв. м., житлова площа 12,90 кв. м.; нежитлова прибудова літ.Ф3-1 площа забудови 25,20 кв. м., загальна площа 19,30 кв. м. - у користуванні [PERSON]. В житловому будинку літ А. збільшена житлова площа на 16,10 кв. м. за рахунок внутрішнього переобладнання - у користуванні - [PERSON] Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України про правовий режим самочинного будівництва визначено, що під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, не додержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Відповідно до ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам та свободам громадян. Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ст. 103 ЗК України, Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил. Вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства (п.п. 1.1, 2.22 Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць, затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України № 145 від 17.03.2011 року). Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 року передбачено, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм. Відповідно до вимог п. 2.21. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї«. утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). Правила п.2.22. передбачають, що вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Відповідно до п.п.2.21 п.2 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України № 145 від 17.03.2011 року, рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об'єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Згідно п.п.2.22 п.2 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м. при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки. Відповідно до п.п. 3.26 п.3 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92» зазначено, що відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Садибна забудова площею ділянок менше 600 м2 повинна забезпечуватися централізованим водопроводом, а малоповерхова забудова площею приквартирних ділянок менше 300 м2 - водопроводом і каналізацією. Згідно ст. 20 Закону України «Про планування і забудову територій», державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій (до яких належать регіональні і місцеві правила забудови) є обов'язковими для суб'єктів містобудування. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦК України діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав тощо. За таких обставин неправомірність дій відповідача по облаштуванню вигрібної ями без дотримання санітарних норм на прибудинковій території будинку № 90-а по вул. 6 Слобідської у місті Миколаєві презюмується. Належних та допустимих доказів того, що облаштування зазначеної вигрібної ями здійснено з дотриманням державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, відповідачем суду надано не було. Із системного аналізу зазначених вище норм права випливає, що позивач в даних правовідносинах має право вимагати захисту своїх прав як шляхом відновлення стану, який існував до порушення його прав, так і шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують його права або створюють небезпеку порушення прав. Так, як вбачається з матеріалів справи розташування спірної вигрібної ями відбулося з порушенням санітарних, будівельних норм. Разом з тим відповідність самої споруди встановленим нормам (її герметичність, наявність вентиляційної труби, решітки для відокремлення твердих відходів, розташування каналізаційних труб та т.ін.). належними та допустимими доказами не встановлено. В той же час судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.09.2014 року було розподіллено спільне майно подружжя та визнано за [PERSON] право власності на 59/200 часток домоволодіння [ADDRESS] Реального розподілу домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою не встановлювалось, що позивачем не заперечується. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, закріплений у статті 10 ЦПК України, принцип змагальності зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач є власником частини домоволодіння, однак оскільки реального розподілу не проводилось, встановити що перешкоди у користуванні мають місце саме щодо власності позивача не є можливим. Відповідно й вимога про усунення перешкод у користування власністю є передчасною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню. З тих самих підстав не підлягає задоволенню й вимога про стягнення матеріальної шкоди. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed