Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по орендній платі. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 30.12.2006 між сторонами було укладено договір оренди землі, який 27.02.2008 року було зареєстровано за №040800600284 в Державному реєстрі земель. Вказаний договір оренди є строковим та укладеним на 10 років. Відповідно до умов вказаного договору позивач передала в оренду належну їй земельну ділянку розміром 2,79 га відповідачу на оплатних умовах - умовах сплати орендної плати щорічно до 31 грудня поточного року в розмірі 450 грн., але не менше 1,5 % нормативної грошової оцінки землі з урахуванням щорічного коефіцієнту індексації. Вказаним договором передбачався перегляд розмірів орендної плати в разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, в т.ч. внаслідок інфляції та в інших випадках, передбачених законом. Відповідач відмовився офіційно вносити до Договору оренди зміни про підвищення ставок орендної плати на підставі Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008. Орендну плату за 2013 рік відповідач сплатив не в повному обсязі та з порушення строків, встановлених договором, заплативши 1030 грн. в лютому 2014 року. При цьому, відвідач в порушення вимог договору не сплатив за позивача податок з доходу громадян. Внаслідок цих обставин позивач бажає розірвати вказаний договір оренди земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач не забезпечив явку в судове засідання свого представника, про причини неявки не повідомив, хоча вважається, що про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений вчасно та належним чином (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою, що за вказаною адресою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач відсутній. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності юридичних осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, вважається, що судовий виклик вручено їм належним чином). Тобто, в даному випадку, відповідач вважається повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та відповідач вважається повідомленим належним чином, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали (копію договору оренди земельної ділянки від 30.12.2006 року; копію державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 744582), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач 30.12.2006 уклав з відповідачем договір оренди землі, який 27.02.2008 року було зареєстровано за №040800600284 в Державному реєстрі земель. Вказаний договір оренди є строковим та укладеним на 10 років. Відповідно до умов вказаного договору позивач передала в оренду належну їй земельну ділянку розміром 2,79 га відповідачу на оплатних умовах - умовах сплати орендної плати щорічно до 31 грудня поточного року в розмірі 450 грн., але не менше 1,5 % нормативної грошової оцінки землі з урахуванням щорічного коефіцієнту індексації. Відповідач приступив до використання отриманої в оренду земельної ділянки. Орендну плату за 2013 рік відповідач сплатив в сумі 1030 грн. в лютому 2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з загальним правилом, визначеним ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Але, при цьому, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються земельної ділянки та відповідно до ч.1 ст. 2 Земельного кодексу України є земельними відносинами, - при вирішенні питання про розірвання договору оренди землі (дострокового припинення земельних відносин) слід враховувати вимоги Земельного кодексу України щодо дострокового припинення права відповідача користуватись орендованою земельною ділянкою. Відповідно до п. «д» ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. З загальноправового розуміння категорії «систематичність» випливає, що припинити право користування земельною ділянкою (припинити земельні договірні правовідносини) можливо лише в разі, невнесення орендної плати тричі та більше. Оскільки, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач лише одного разу, за 2013 рік, порушив терміни сплати орендодавцю орендної плати, сплативши суму орендної пізніше визначеного договором терміну, - вказане не є підставою для розірвання договору оренди землі. Такі висновки суду підтверджується також і правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові ВСУ від 12.12.2012 року по справі № 6-146цс12, яка є для суду обов'язковою. Позивач в супереч вимогам ч.1 ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не довів наявність інших, передбачених договором чи законом підстав для розірвання договору оренди землі, тому позовна вимога про розірвання договору оренди землі не підлягає задоволенню. За таких обставин, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, п. «д» ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 651 ч.2 ЦК України,

Outcome: dismissed