Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування наказу № 54 від 11.07.2019 року про оголошення йому догани, стягнення невиплаченої додаткової заробітної плати у вигляді премії та моральної шкоди. В позовній заяві позивач зазначив, що з 2016 року перебуває на посаді головного механіка Баштанського міжрайонного управління водного господарства. Наказом в.о.начальника Баштанського міжрайонного управління водного господарства № 54 від 11.07.2019 року на позивача накладено стягнення у виді догани за невиконання протокольного рішення № 4 обласної виробничої наради від 25.06.2019 року у вказані строки. Наказом № 81 від 20.11.2019 року «Про преміювання працівників Баштанського МУВГ за виконання показників за січень - жовтень місяці 2019 року» позивачу разом з іншими працівниками була нарахована премія в сумі 2011,04 грн, але пунктом 2 вказаного наказу позивачу було зменшено розмір премії на 100 % на підставі наказу про оголошення догани від 11.07.2019 року № 54. Наказом № 82 від 20.11.2019 року «Про преміювання працівників Баштанського МУВГ за виконання показників за січень - листопад місяці 2019 року» позивачу разом з іншими працівниками була нарахована премія в сумі 2328,58 грн, але пунктом 2 вказаного наказу позивачу було зменшено розмір премії на 100 % на підставі наказу про оголошення догани від 11.07.2019 року № 54. Наказом № 83 від 20.11.2019 року «Про преміювання працівників Баштанського МУВГ за виконання показників за січень - грудень місяці 2019 року» позивачу разом з іншими працівниками була нарахована премія в сумі 2318,67 грн, але пунктом 2 вказаного наказу позивачу було зменшено розмір премії на 100 % на підставі наказу про оголошення догани від 11.07.2019 року № 54. Позивач вважає наказ в.о.начальника Баштанського міжрайонного управління водного господарства № 54 від 11.07.2019 року незаконним, оскільки ним не було порушено своїх посадових обов`язків, а здійснювати інвентаризацію та списання техніки повинна комісія, а не позивач одноособово. Також на час оголошення догани він перебував на відпочинку в період з 10 до 12 липня 2019 року на підставі наказу № 42 від 09.07.2019 року та в нього не відбиралися письмові пояснення. Також вказав на те, що протокольного рішення № 4 від 25.06.2019 року не існує, наявне протокольне рішення № 5 від 25.06.2019 року. Крім того, при притягненні його до дисциплінарної відповідальності не була отримана згода профспілкового органу, членом виконавчого комітету якого є позивач, про накладення стягнення на [PERSON] . Позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення його до дисциплінарної відповідальності та порушення його прав і гарантій як працівника йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн, через моральні страждання, втрату впевненості в завтрашньому дні та побоювання про незаконне звільнення. У зв`язку з викладеним, позивач просив скасувати наказ № 54 від 11.07.2019 року про оголошення йому догани, а також стягнути з відповідача на його користь невиплачену додаткову заробітну плату у виді премії за період січень - жовтень 2019 року в сумі 2011,04 грн, за період січень - листопад 2019 року у сумі 2328,58 грн, за період січень - грудень 2019 року в сумі 2318,67 грн, а також моральну шкоду в сумі 5000 грн. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач вважає оспорюваний наказ правомірним, оскільки позивач відповідно до своєї посадової інструкції та п. 4 протоколу № 5 виробничої наради був зобов`язаний провести підготовку документів на списання техніки, яка не використовувалась більше 2-х років до 05.07.2019 року, та після підготовки вказаних документів інвентаризаційна комісія мала списати таку техніку, однак не зробив цього. 10.07.2019 року до Баштанського МУВГ надійшов лист з РОВР у Миколаївській області про невиконання рішення виробничої наради від 25.06.2019 року, у зв`язку з чим наказом Баштанського МУВГ № 54 від 11.07.2019 року позивачу було оголошено догану. Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 15.07.2019 року, що підтверджується його власноручним підписом. В день винесення наказу позивач не перебував у відпустці та на лікарняному, а взяв відгул за роботу у вихідні дні. Наказом № 40 від 12.02.2020 року було знято з [PERSON] догану достроково. Також зазначив, що позивачу правомірно не було виплачено премії, оскільки вказані виплати не є обов`язковими та відносяться до заходів заохочення, які виплачуються за успішне і сумлінне виконання трудових обов`язків. А оскільки на момент винесення наказів про преміювання працівників позивач мав діюче дисциплінарне стягнення, тому йому не були виплачені премії. Крім того, зазначив про те, що позивачем було пропущено встановлений законом тримісячний строк на оскарження наказу про дисциплінарне стягнення. Також просив відмовити в задоволенні вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди як недоведеної, та стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 02.03.2020 року. 05.03.2020 року відкрито провадження у справі. 31.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 01.04.2020 року від позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, при цьому зазначив, що був ознайомлений із оспорюваний наказом 15.07.2019 року. Представники відповідача проти задоволення позову заперечили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію наказу Баштанського МУВГ № 76 від 30.09.2016 року; світлокопію наказу Баштанського МУВГ № 88 від 11.11.2016 року; світлокопію наказу Баштанського МУВГ від 11.07.2019 року № 54; світлокопію наказу Баштанського МУВГ від 25.07.2019 року № 58; світлокопію протоколу № 5 виробничої наради з начальниками управлінь водного господарства від 25.06.2019 року; світлокопію посадової інструкції головного механіка Баштанського МУВГ [PERSON].; світлокопію протоколу засідання профспілкового комітету від 20.12.2019 року № 7; світлокопію наказу Баштанського МУВГ від 02.01.2019 року № 2/1; світлокопію відомостей про керівні органи профспілкової організації Баштанського МУВГ; світлокопію листа Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 10.07.2019 року; світлокопію наказу Баштанського МУВГ від 12.02.2020 року № 40; світлокопію наказу Баштанського МУВГ від 09.07.2019 року № 42; світлокопію табелю обліку використання робочого часу за липень 2019 року; світлокопію розрахунку відпускних (відпочинок) за липень місяць 2019 року; світлокопію колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Баштанського МУВГ на 2019-2022 роки; світлокопію положення про оплату праці працівників Баштанського МУВГ; світлокопію положення про преміювання керівників водогосподарських організацій Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області за основні результати діяльності; світлокопію правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Баштанського МУВГ; світлокопію договору про надання правової допомоги № 12 від 26.03.2020 року; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу; копію протоколу інвентаризаційної комісії від 26.07.2019 року; копію повідомлення БМУВГ від 02.08.2019 року №492; копію повідомлення БМУВГ від 30.09.2019 року №658; копію акту приймання-передачі послуг №12 від 01.04.2020 року; копію платіжного доручення №167 від 07.04.2020 року; копію наказу Державного агентства водних ресурсів України від 25.09.2019 року №586) суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава ХVцього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу в.о.начальника Баштанського МУВГ № 76 від 30.09.2016 року прийнято на посаду начальника гаражу з іспитовим строком в три місяці. Згідно з наказом в.о.начальника Баштанського МУВГ № 88 від 11.11.2016 року [PERSON] переведено на посаду головного механіка адмінапарату з 11.11.2016 року. Відповідно до п. 4 протоколу № 5 виробничої наради з начальниками управлінь водного господарства від 25.06.2019 року було ухвалено рішення начальникам підвідомчих організацій надати матеріали на списання техніки, яка не використовується більше 2-х років, в строк до 05.07.2019 року. Згідно з пунктом 2.13 посадової інструкції головного механіка Баштанського МУВГ [PERSON] головний механік зобов`язаний проводити підготовку документів на списання механізмів, які відпрацювали свій термін. Наказом в.о.начальника Баштанського МУВГ від 11.07.2019 року № 54 за ненадання матеріалів на списання техніки у строк до 05.07.2019 року головному механіку [PERSON] оголошено догану. Із указаним наказом позивач [PERSON] ознайомлений під підпис 15.07.2019 року, на якому позивач поставив відмітку про незгоду з вказаним наказом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із позиції відповідача слідує, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності правомірно, оскільки останнім не було виконано п. 4 протоколу № 5 від 25.06.2019 року щодо обов`язку надати матеріали на списання техніки, яка не використовувалась більше двох років, в строк до 05.07.2019 року. Проте відповідачем суду не було надано доказів, які б підтверджували, що зміст п. 4 протоколу № 5 виробничої наради з начальниками управлінь водного господарства від 25.06.2019 року був доведений до відома позивача та що останнього було зобов`язано його виконати, зокрема в строк до 05.07.2019 року, оскільки із зазначеного протоколу слідує, що вказаний обов`язок адресувався саме начальникам підвідомчих організацій, які, у свою чергу, за наявності відповідних підстав повинні були доручити виконання зазначеного обов`язку конкретним виконавцям. Крім того, в пункті 2.13 посадової інструкції головного механіка Баштанського МУВГ [PERSON]. зазначено на обов`язок головного механіка проводити підготовку документів на списання механізмів, які відпрацювали свій термін, але без зазначення конкретного строку для його виконання. Також, вбачається, що для передачі відповідних матеріалів на списання до вищестоящої організації була необхідна участь не лише позивача [PERSON] , а всієї інвентаризаційної комісії, що також потребувало докладного аналізу всіх обставин невиконання вимог протоколу № 5 виробничої наради з начальниками управлінь водного господарства від 25.06.2019 року перед притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності. Також не можуть вказувати на правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності посилання відповідача на те, що на час винесення наказу № 54 від 11.07.2019 року позивач не перебував ні у відпустці, ні на лікарняному, а йому було надано день відпочинку за роботу у вихідні дні, оскільки вказане підтверджує факт винесення наказу про застосування дисциплінарного стягнення у відсутність працівника, а також є доказом того, що при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення останньому не було забезпечено право надання письмових пояснень, що вказує на порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України щодо обов`язку зажадати у порушника трудової дисципліни письмових пояснень. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є членом виборного профспілкового органу Баштанського МУВГ, однак вказаним органом не надавалася попередня згода на притягнення їхнього члена до дисциплінарної відповідальності, що вказує на порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 252 КЗпП України. Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що при притягненні позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності відповідачем було порушено вимоги положень КЗпП України, що свідчить про неправомірність наказу Баштанського МУВГ від 11.07.2019 року № 54 про оголошення [PERSON] догани. При цьому, на вказані висновки суду жодним чином не впливає видача наказу №40 від 12.02.2020 року, яким достроково знята оголошена позивачу догана, оскільки даний наказ виданий на підставі положень ст. 151 Кодексу законів про працю України, жодним чином не скасовує оспорений позивачем наказ №54 від 11.07.2019 року, а предметом даного спору, в першу чергу, є саме законність та обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом №54 від 11.07.2019 року. Проте згідно зі ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 234 Кодексу законів про працю України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Судом установлено, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом від 11.07.2019 року, з яким він був ознайомлений під підпис 15.07.2019 року і у відповідності до ст. 233 Кодексу законів про працю України мав змогу звернутись до суду за його оскарженням до 15.10.2019 року. Проте з позовом про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення позивач звернувся до суду лише 02.03.2020 року, тобто зі значним пропуском визначеного ст. 233 Кодексу законів про працю України тримісячного строку. При цьому позивачем не зазначені достатні причини поважності такого тривалого пропуску строку звернення до суду. Заявлені ж позивачем в клопотанні від 01.04.2020 про поновлення пропущеного позивачем строку звернення до суду обставини щодо того, що він не звернув належної уваги на наказ про оголошення йому догани, бо в подальшому були підготовлені документи на списання основних засобів та відбувались засідання інвентаризаційної комісії, а сам наказ про оголошення догани був для позивача очевидно безпідставним та незаконним, - не є поважними та не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки такі обставини жодним чином на чинність винесеного щодо позивача наказу не впливали, не перешкоджали позивачу у визначений законом строк звернутись за судовим захистом його порушених прав, при цьому, одразу при ознайомленні з даним наказом 15.07.2019 року позивач вказав на незгоду з ним, тому з цього часу повинен був дізнатись та фактично дізнався про порушення своїх прав, в тому числі і про неможливість отримання заохочень протягом дії дисциплінарного стягнення. За такого, немає достатніх та законних підстав для поновлення судом пропущеного позивачем тримісячного строку звернення до суду без поважних причин. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. За таких обставин, у зв`язку з пропуском без поважних причин позивачем тримісячного строку звернення до суду - в задоволенні позову про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення необхідно відмовити. При цьому, вимоги позивача про стягнення невиплачених премій та моральної шкоди є похідними від вимоги про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення. За такого, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої додаткової заробітної плати у виді премії, оскільки, по-перше, такі вимоги є похідними від вимоги про скасування наказу про оголошення позивачу догани, щодо якої пропущений строк звернення до суду, по-друге, виплати премії не є обов`язковими чи гарантованими та належить до заохочувальних виплат, а відповідно до ч. 3 ст. 151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. При цьому позивача [PERSON] було позбавлено доплат до заробітної плати у виді премії протягом строку дії наказу № 54 від 11.07.2019 року про застосування дисциплінарного стягнення, тому позбавлення [PERSON] вказаних виплат (премій) відповідає положенням ч. 3 ст. 151 КЗпП України. Крім того, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки за твердженням позивача вказана шкода була заподіяна саме у зв`язку із порушенням його трудових прав, для захисту яких встановлені спеціальні строки звернення до суду, які в даному випадку становили три місяці та були пропущені позивачем без поважних на те причин. При цьому, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення через пропуск строків звернення до суду, тому відсутні також підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, заподіяної саме внаслідок порушення таким наказом трудових прав позивача. Таким чином, встановлені судом обставини вказують на необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] через пропуск строків звернення до суду. Оскільки позов задоволенню не підлягає, тому на підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати на оплату судового збору відшкодуванню останньому не підлягають та покладаються на позивача. Що стосується вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, то за загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При цьому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених останнім на оплату професійної правничої допомоги у вказаній справі, оскільки, як встановлено судом, вказаний спір між сторонами вник внаслідок саме неправомірних дій відповідача, які виразилися у винесенні наказу про оголошення дисциплінарного стягнення з порушенням вимог закону, а у відповідності до ч.9 ст. 141 ЦПК України у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. За такого, на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу), стягненню з позивача не підлягають та покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст. 233 КЗпП України та

Outcome: dismissed