Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] що складається з житлового будинку літ.Б загальною площею 58,5 кв.м., який складається з 1- коридору площею 3,3 кв.м., 2 - житлової площею 6,3 кв.м., 3 - житлової площею 19,3 кв.м., 4 - коридору площею 4,2 кв.м., 5 - санвузла площею 5,2 кв.м., 6 - житлової площею 8,2 кв.м., 7 - кухні площею 12,0 кв.м., та гаражу літ.В., що був укладений 06.01.2012 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, та визнання за нею права власності на вказане майно, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ними був укладений договір купівлі-продажу, за вказане нерухоме майно позивачка передала грошові кошти у розмірі 80000 гривень, отримавши документи, нерухоме майно, ключі, тощо, по цей час користується нерухомим майном, при цьому відповідачка зобов'язалась оформити договір нотаріально, однак ухиляється від виконання взятих обов'язків, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав власника. У судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої підтримала вимоги за позовом у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була своєчасно повідомлена у встановленому законом порядку. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 17/25 частки житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] належали відповідачці на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 19.04.1992 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів. Зазначене нерухоме майно складається з житлового будинку літ.Б загальною площею 58,5 кв.м., який складається з 1- коридору площею 3,3 кв.м., 2 - житлової площею 6,3 кв.м., 3 - житлової площею 19,3 кв.м., 4 - коридору площею 4,2 кв.м., 5 - санвузла площею 5,2 кв.м., 6 - житлової площею 8,2 кв.м., 7 - кухні площею 12,0 кв.м., та гаражу літ.В., право власності зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН за відповідачкою. Згідно відповіді КП ОМБТІ та РОН право власності на інші 8/25 частки не зареєстровані, отже спірне майно є самостійним домоволодінням. 06.01.2012 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] що складається з житлового будинку літ.Б загальною площею 58,5 кв.м., який складається з 1- коридору площею 3,3 кв.м., 2 - житлової площею 6,3 кв.м., 3 - житлової площею 19,3 кв.м., 4 - коридору площею 4,2 кв.м., 5 - санвузла площею 5,2 кв.м., 6 - житлової площею 8,2 кв.м., 7 - кухні площею 12,0 кв.м., та гаражу літ.В., за яким відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 80000,00 гривень та на підтвердження відчуження майна, передала правовстановлюючі документи, ключі, тощо, при цьому зобов'язалась здійснити нотаріальне оформлення договору. Вказаним майном позивачка безперешкодно користується по цей час, відповідачка ухиляється від виконання подальших дій щодо нотаріального посвідчення. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст.202-205, 316, 317, 319, 321, 328, 655 ЦК України. Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 205 даного кодексу передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4, 5 ст.203 ЦК України). Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Таким чином, для договору купівлі-продажу нерухомого майна обов'язковою є письмова форма та нотаріальне посвідчення. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох (трьох) осіб на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов'язку, обумовленого цим правом. За таких обставин є підстави вважати, що сторони вчинили правочин купівлі-продажу нерухомого майна з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 даної статті встановлено, що коли сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними й обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved