Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом\~ до відповідача\~ про стягнення боргу в сумі 1615824,19 грн.. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладеного Договори позики, відповідно яким за Договорам від 21 листопада 2013 року відповідач отримала в борг грошову суму в розмірі 37620,00 грн. зі строком повернення до 21 січня 2014 року, за Договором від 10 червня 2014 року отримала в борг грошову суму в розмірі 669200,00 грн. зі строком повернення до 15 грудня 2014 року, за Договором від 01 грудня 2014 року отримала в борг грошову суму в 115500,00 грн. зі строком повернення до 10 грудня 2014 року. Позивач зазначає, що в порушення виконання умов Договорів позики від 21 листопада 2013 року, 10 червня 2014 року, 01 грудня 2014 року, якими передбачена також і відповідальність у віді штрафу в розмірі ? (однієї другої) частини від одержаних в борг грошових коштів, позичальник не повернула у встановлені строки одержані у борг грошові кошти, у зв»язку із чим позивач з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів змушений звернутися з позовом до суду про стягнення суми боргу, з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги пред»явлені його довірителем підтримав та просив задовольнити позов, з підстав викладених у ньому. В судовому засіданні представником відповідача були надані письмові заперечення на позовну заяву, у яких представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Проте під час надання особистих пояснень пояснила, що грошові кошти за договорами позики її довіритель отримував, проте не повернув, зв»язку із тяжким матеріальним становищем, вказавши, що визнає позов в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 822320,00 грн. та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, що стосуються стягнення штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних, при цьому просила зменшити розмір неустойки. Відповідач в судовому засіданні, що мало місце 06 травня 2016 року пояснила, що вона отримувала грошові кошти Договором позики від 21 листопада 2013 року в борг грошову суму в розмірі 37620,00 грн. зі строком повернення до 21 січня 2014 року, за Договором від 10 червня 2014 року отримала в борг грошову суму в розмірі 669200,00 грн. зі строком повернення до 15 грудня 2014 року, за Договором від 01 грудня 2014 року отримала в борг грошову суму в 115500,00 грн. зі строком повернення до 10 грудня 2014 року, які частково повертала позивачу проте докази повернення одержаних грошових коштів надати суду не може, визнавши позов в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 822320,00 грн., незаперечувала дійсність умов зазначених вище Договорів позики, при цьому судом відповідачу роз»яснювалося право оспорювати дійсність Договір з підстав визначених законодавством України. Відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог, що стосуються стягнення штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, 3% річних, також зменшити розмір неустойки. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. 21 листопада 2013 року між [PERSON], з однієї сторони «Позикодавець», та [PERSON], з другої сторони «Позичальник» було укладено Договір позики, відповідно якому позичальником було отримано у власність грошову суму в розмірі 37620,00 грн., зі строком повернення до 21 січня 2014 року. Згідно п. 3 Договору позики від 21 листопада 2013 року у випадку прострочки виконання п. 2 Договору, Позичальник сплачує Позикодавцю штраф в розмірі 50% від суми заборгованості, факт одержання грошових коштів за договором підтверджується Розпискою від 21 листопада 2013 року (а.с. 47, 48). Як вбачається зі Свідоцтва про зміну імені [PERSON], [INFO], було змінено прізвище на «Бабічева», про що 05 лютого 2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції складено актовий запис № 13 (а.с. 13). 10 червня 2014 року між [PERSON], з однієї сторони «Позикодавець», та [PERSON], з другої сторони «Позичальник» було укладено Договір позики, відповідно якому позичальником було отримано у власність грошову суму в розмірі 669100,00 грн., зі строком повернення до 10 грудня 2014 року. Згідно п. 3 Договору позики від 10 червня 2014 року у випадку прострочки виконання п. 2 Договору, Позичальник сплачує Позикодавцю штраф в розмірі 50% від суми заборгованості, факт одержання грошових коштів за договором підтверджується Розпискою від 10 червня 2014 року (а.с. 49, 50). 01 грудня 2014 року між [PERSON], з однієї сторони «Позикодавець», та [PERSON], з другої сторони «Позичальник» було укладено Договір позики, відповідно якому позичальником було отримано у власність грошову суму в розмірі 115500,00 грн., зі строком повернення до 15 грудня 2014 року. Згідно п. 3 Договору позики від 01 грудня 2014 року у випадку прострочки виконання п. 2 Договору, Позичальник сплачує Позикодавцю штраф в розмірі 50% від суми заборгованості, факт одержання грошових коштів за договором підтверджується Розпискою від 01 грудня 2014 року (а.с. 51, 52). Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, яка зазначає, що обставини, визнані сторонами\~\~ та іншими особами, які беруть участь у справі, не\~підлягають доказуванню. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно змісту ч. 1 ст. 527 ЦПК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 610 ЦК України порушення\~ зобовзання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Враховуючи ту обставину, що ні відповідачем ні його представником не було оспорено та піддано сумніву правильність розрахунку заборгованості (а.с. 56) за Договорами позики від 21 листопада 2013 року, від 10 червня 2014 року, від 01 грудня 2014 року суд погоджується із розрахунком наданим позивачем відповідно якому: - розрахунок заборгованості за Договором позики від 21 листопада 2013 року з урахуванням індексу інфляції становить 64706,40 грн., яка розраховується за формулою: індекс інфляції : 100% х суму боргу, а саме: (100,6:100) х (102,2:100) х (103,3:100) х (103,8:100) х (101,0:100) х (100,4:100) х (100,8:100) х (102,9:100) х (102,4:100) х (101,9:100) х (103:100) х (105,3:100) х (110,8:100) х (114:100) х (102,2:100) х (100,4:100) х (99,0 : 100) х (99,2:100) х (102,3:100) х (98,7: 100) х (102,0 : 100) = 1,72 х 37620,00 грн. = 64706,40 грн.; - розрахунок заборгованості за Договором позики від 10 червня 2014 року з урахуванням індексу інфляції становить 950264,00 грн., яка розраховується за формулою: індекс інфляції : 100% х суму боргу, а саме: (103:100) х (105,3:100) х (110,8:100) х (114:100) х (102,2:100) х (100,4:100) х (99,0 : 100) х (99,2:100) х (102,3:100) х (98,7: 100) х (102,0 : 100) = 1,42 х 669200,00 грн. = 950264,00 грн.; - розрахунок заборгованості за Договором позики від 01 грудня 2014 року з урахуванням індексу інфляції становить 164010,00 грн., яка розраховується за формулою: індекс інфляції : 100% х суму боргу, а саме: (103:100) х (105,3:100) х (110,8:100) х (114:100) х (102,2:100) х (100,4:100) х (99,0 : 100) х (99,2:100) х (102,3:100) х (98,7: 100) х (102,0 : 100) = 1,42 х 115500,00 грн. = 164010,00 грн.; 3 % річних за Договором позики від 21 листопада 2013 року за період з 21 січня 2014 року по 15 грудня 2015 року становить 2142,79 грн. (37620,00 грн. х 3% х 693:365); 3 % річних за Договором позики від 10 червня 2014 року за період з 15 грудня 2014 року по 15 грудня 2015 року становить 20076,00 грн.; 3 % річних за Договором позики від 01 грудня 2014 року за період з 10 грудня 2014 року по 10 грудня 2015 року становить 3465,00 грн.. Також суд, погоджується з розрахунком щодо розміру штрафу за Договором позики від 21 листопада 2013 року в розмірі 18810,00 грн. (37620,00 грн. х 50%), за Договором позики від 10 червня 2014 року в розмірі 334600,00 грн. (669200,00 грн. х 50%), за Договором позики від 01 грудня 2014 року в розмірі 57750,00 грн. (115500,00 грн. х 50%), а всього на загальну суму за Договорами в розмірі 411160,00 грн. (18810,00 грн. + 334600,00 грн. + 57750,00 грн.). Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачем та його представником заявлялося клопотання про зменшення розміру неустойки, суд в свою чергу роз»яснював відповідачу та його представнику право надати докази які можуть бути прийняті судом до уваги при вирішення цього клопотання (а.с. 55). Проте ні відповідач ні його представник жодних доказів на підтвердження істотних обставин не було надано суду, при цьому розмір неустойки значно не перевищує розмір збитків, оскільки сума пені 411160,00 грн. не перевищує суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції 1178980,40 грн., таким чином суд не вбачає підстав для зменшення неустойки. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять що між сторонами виникли договірні зобовязання за Договором позики від 21 листопада 2013 року, Договором позики від 10 червня 2014 року, Договором позики від 01 грудня 2014 року і позивачем доведено наявність фактів порушення відповідачем умов виконання зазначених вище Договорів позики, за якими виникла заборгованість, оскільки сума боргу не булла повернута у встановлені Договорами строки, яка підлягає стягненню\~ з відповідача. Таким чином, позов є обрунтованим і підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.\~\~ Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 6890,00 грн. судового збору. На підставі виклдаеного,

Outcome: approved