Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку, моральної шкоди та захист трудових прав, посилаючись на те, що він працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ». Наказами відповідача № ЮФ000041-ОС від 27.12.2011 року та № ЮФ/090-ОД від 27.12.2011 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків. Його середній заробіток на час звільнення становив 8443,46 грн. на місяць. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.11.2012 року його було поновлено на роботі на вказаній вище посаді, стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Однак відповідач довгий час затримував виконання рішення суду і фактично поновив його лише 06 квітня 2015 року. Враховуючи це відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення про поновлення на роботі за період з 05.11.12 року по 03.04.2015 року. Рішеннями Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.02.2013 року, 05.06.2013 року, 15.05.2014 року, 23.10.2014 року, 24.02.2015 року та від 24.03.2015 року з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.11.2012 року по 28.02.2015 року. Враховуючи вищевикладене на даний час залишається нестягнутим середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2015 року по 03.04.2015 року в сумі 9649,67 грн. Також відповідач має сплатити недоплачену при звільнені заробітну плату в сумі 1279,40 грн. Крім цього, відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 14.04.2015 року по 21.05.2015 року в сумі 10\~855,87 грн. Діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає в протиправному невиконанні рішення суду про поновлення на роботі, він позбавлений можливості працювати та заробляти собі на життя, що призводить до неможливості достатньо харчуватися, одягатися, лікуватися; значна психологічна травма, повязана з тривалим невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, та велике нервове навантаження повязане з відсутністю регулярного заробітку призвели до погіршення самопочуття (почала часто боліти голова, погіршився сон, апетит, він став дуже нервовим). Яку він оцінює в 25000 грн. В подальшому представник позивача скерував до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.03.2015 року по 03.04.2015 року в сумі 9145,68 грн., заробітну плату в сумі 1279,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2015 року по 14.08.2015 року в сумі 33\~773,88 грн. та моральну шкоду в сумі 25\~000 грн., а всього 69\~198,96 грн. Сума стягнення визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів. В судовому засіданні позивач та представник позивача збільшені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволені відмовити, а також надав письмові заперечення, в яких вказував, що у день звільнення позивача 10 квітня 2015 року через касу підприємства було проведено розрахунок в сумі 1302,95 грн., які позивач особисто під розписку отримав. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими надуманими та такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ». Наказами ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» № ЮФ000041-ОС від 27.12.2011 року та № ЮФ/090-ОД від 27.12.2011 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. З ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.11.2012 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ», стягнуто з ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виконання рішення суду про поновлення на роботі, згідно ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Фактично позивач був поновлений на роботу 06 квітня 2014 року ( наказ генерального директора ТОВ «Юрія-Фарм» № ЮФ000057-ОС від 06.04.2015 року). Статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, до стягнення з ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.03.2015 року по 03.04.2015 року в сумі 9145,68 грн., яка визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обовязкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Обовязок роботодавця сплачувати заробітну плату виникає з моменту укладення трудового договору (ст. 21 КЗпП). Позивач був поновлений на роботі 06 квітня 2014 року. Отже саме з цього часу у відповідача поновився обовязок по виплаті позивачу заробітної плати. Відповідно до ст. 32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці систем та розмірі оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таким чином суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає недоплачена при звільненні заробітна плата в сумі 1279,40 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а за наявності спору про розмір належних сум, спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, її частку в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші конкретні обставини справи ( п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Оскільки між сторонами виник спір про розмір коштів, які підлягали до виплати [PERSON] під час його звільнення та з урахуванням, що ця частка не є істотною порівняно із середнім заробітком, суд вважає, що вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають до задоволення. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у звязку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода підлягає до часткового задоволення в сумі 1 000 грн. Враховуючи той факт, що при подачі позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі\~\~243,60 грн.

Outcome: approved