Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на квартиру. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.02.2017 року у справі 465/5002/16-ц за позивачем було визнано право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Не дивлячись на це, відповідачі вчиняють дії, які обмежують право позивача на володіння, користування, розпорядження майном, відмовляють в надані доступу до нього, відмовляються впускати до спірної квартири, не надають дублікату ключів. Посилаючись на неможливість виділу в натурі частки у спільному майні позивач бажає скористатися правом на одержання від інших співвласників (відповідачів) грошової компенсації рівної вартості своєї частки у праві власності на квартиру. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про слухання справи без його участі, без фіксації судового розгляду, позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив представник позивача, з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.02.2017 року у справі 465/5002/16-ц було визнано за Позивачем право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №83651283 від 28.03.2017 року, за позивачем зареєстровано право спільної часткової власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі №6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Як встановлено судом, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично житлова квартира не має ізольованих часток, допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні, та не має окремого входу (виходу), що підтверджується висновком щодо технічної неможливості виділу в натурі житлову квартиру в дві окремих від 21.07.2017 року вих. № 39, зроблений техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON]. Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Як вбачається із долученого до матеріалів справи висновку про вартість майна від 23.06.2017 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Об'єднання професійних експертів», ринкова вартість, без ПДВ, двокімнатної квартири, загальною площею 46,0 м2, житловою площею 27,7 м2, розташована за адресою: [ADDRESS] становить 981 368, 00 грн. (дев`ятсот вісімдесят одна тисяча триста шістдесят вісім гривень 00 копійок). При цьому, ринкова вартість (1/6) частини об`єкта оцінки становить, без ПДВ: 163 561, 33 грн. (сто шістдесят три тисячі п'ятсот шістдесят одна гривня 33 копійок). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки виділ у натурі частки із спільного майна, квартири [ADDRESS], є неможливим, а відтак, [PERSON], маю право на одержання від інших співвласників (відповідачів) грошової компенсації рівної вартості своєї частки, яка станом на момент подачі позову становить 163 561, 33 грн. (сто шістдесят три тисячі п'ятсот шістдесят одна гривня 33 копійок). Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки, суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1635,61 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved