Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 15 квітня 2013 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення. Згідно з п.1.1 договору, орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) об'єкт нерухомого майна - частину нежитлового приміщення Торгівельного центру «[INFO]», що знаходиться на 1-ому поверсі за адресою: [ADDRESS] для використання під комерційну діяльність. Площа орендованого приміщення становить 17,9 кв. м. У відповідності з п. 2.1. Договору, об'єкт оренди передається орендодавцем та приймається орендарем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі, який є невід'ємною частиною Договору і підписання якого свідчить про фактичну передачу об 'єкта оренди орендареві в користування на умовах, викладених в договорі. На виконання п. 2.1. договору між ними було підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення. Відповідно до п. п. 2, 3 Акту, підписаного сторонами, стан об'єкту оренди знаходився у стані придатному для експлуатації, відповідав санітарним, протипожежним та іншим вимогам діючого законодавства та у орендаря не було претензій з приводу якості об'єкту оренди та його призначення. Згідно з п. 3.3. Договору, розмір орендної плати за площу, що орендується складає 3 500,00 грн., в т.ч. комунальні платежі. Орендна плата здійснюється орендодавцю готівкою не пізніше 03 числа наступного місяця. Договір набуває чинності з моменту сплати авансового платежу. На виконання п.3.1. Договору орендарем було внесено авансовий платіж в сумі 1887,50 грн. В порушення вищезазначеного п. 4.4.3. Договору відповідач, починаючи з червня 2013 року припинив сплачувати орендну плату, залишив орендоване приміщення та не повернув об'єкт оренди в порядку передбаченому договором. З метою врегулювання даної спірної ситуації 20.08.2013р. ним було надіслано на адресу відповідача лист-претензію про повернення орендованого приміщення та сплати заборгованості по орендним платежам, однак останнім даний лист-претензія був проігнорований. П. 5.3. договору передбачено, що самовільне залишення орендованого приміщення без письмового попередження орендодавця не звільняє орендаря від сплати орендних, комунальних та експлуатаційних платежів, а тому орендар має сплатити на користь орендодавця заборгованість, яка виникла через несплату орендних платежів за період з червня по листопад 2013 року в розмірі 17 500 грн., також за несвоєчасне сплачування оренди нараховується пеня, яка складає 327,74 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 71,63 грн., а всього заборгованість складає 17 899,37 грн. яку просить стягнути позивач з відповідача на його користь та судові витрати в сумі 229,40 грн. Не погоджуючись з позовом фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору оренди та стягнення коштів, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 15.04.2013 р. було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Згідно п. 1.1. цільовим призначенням приміщення є використання під комерційну діяльність (роздрібну торгівлю). Приступивши до використання приміщення за призначенням, він виявив, що приміщення не відповідає нормам необхідним для розміщення торгівельного залу, перебування співробітників, а саме температурний режим та освітлення не дають можливості перебування в приміщенні працівників. Виявивши такі відхилення, він звернувся до компетентних органів з метою перевірки стану приміщення. В результаті цього було складено Акт санітарно-епідеміологічного дослідження та отримано довідку ПАТ «ЧЕРКАСИЦИВІЛЬПРОЕКТ» про цільове призначення приміщення. Згідно вищевказаних документів приміщення не відповідає цільовому призначенню, санітарним нормам та належному мікроклімату для тривалого перебування в ньому працівників та взагалі людей. Виходячи з цього, відповідач ввів в оману позивача, щодо властивостей предмету договору, а позивач в свою чергу уклав договір під впливом помилки, оскільки вважав, що дане приміщення можливо використовувати за цільовим призначенням. Вирішити дане питання мирним шляхом відповідач відмовляється. На виконання умов договору оренди ним було сплачено відповідачу 5662,5 грн. орендної плати. Просив суд визнати договір оренди нежитлового приміщення від 15.04.2013 року укладений між ним та відповідачем недійсним та стягнути з відповідача на його користь сплачені в рахунок орендної плати грошові кошти у розмірі 5662,50 грн. В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали повністю та просили його задоволити, зустрічний позов не визнали та просили в задоволенні відмовити. Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили в задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримали та просили його задоволити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 15 квітня 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення. Згідно з п.1.1 договору, орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) об'єкт нерухомого майна - частину нежитлового приміщення Торгівельного центру «[INFO]», що знаходиться на 1-ому поверсі за адресою: [ADDRESS] для використання під комерційну діяльність. Площа орендованого приміщення становить 17,9 кв. м. Дане нежитлове приміщення належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності виданого департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради. У відповідності з п. 2.1. Договору, об'єкт оренди передається орендодавцем та приймається орендарем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі, який є невід'ємною частиною Договору і підписання якого свідчить про фактичну передачу об'єкта оренди орендареві в користування на умовах, викладених в договорі. На виконання п. 2.1. договору між сторонами було підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення. Відповідно до п. п. 2, 3 Акту, підписаного сторонами, стан об'єкту оренди знаходився у стані придатному для експлуатації, відповідав санітарним, протипожежним та іншим вимогам діючого законодавства та у орендаря не було претензій з приводу якості об'єкту оренди та його призначення. Звертаючись до суду із зустрічним позовом відповідач ФОП [PERSON] посилається на те, що договір оренди укладений під впливом помилки та обману, оскільки [PERSON] не повідомив його що в дане приміщення цільовому при значенню, санітарним нормам та належному мікроклімату для тривалого перебування в ньому працівників та взагалі людей, що підтверджується висновком санітарно-епідеміологічного дослідження об'єкта. Між тим, відповідно до ст. 229 ЦК України обставини щодо яких помилялась сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Як встановлено в судовому засіданні після підписання договору оренди спірного приміщення, між сторонами було укладено акт прийому передачі нежитлового приміщення, в якому відповідач зазначив, що претензій по якості переданого приміщення відповідно до його цільового призначення, він не має. Частина 3 статті 767 ЦК України покладає на наймача обов'язок у присутності наймодавця перевірити справність речі в момент її прийняття у володіння. Якщо наймач не виявить таких недоліків, річ вважається такою, що передана у належному стані. Таким чином, підписавши акт прийому-передачі відповідач погодився із якістю переданого йому в оренду нежитлового приміщення. Більше того, свою згоду із якістю нежитлового приміщення ФОП [PERSON] під твердив і тим, що протягом двох місяців після укладення договору оренди, здійснював оплату за користування останнім. Відповідно до 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов»язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. П. 3.3. Договору, визначено, що розмір орендної плати за площу, що орендується складає 3 500,00 грн., в т.ч. комунальні платежі. Орендна плата здійснюється орендодавцю готівкою не пізніше 03 числа наступного місяця. Договір набуває чинності з моменту сплати авансового платежу. На виконання п.3.1. Договору орендарем було внесено авансовий платіж в сумі 1887,50 грн., що підтверджується та про що зазначено в додатку № 2 до договору. В подальшому, відповідач здійсни в оплату за травень місяць 2013 року в сумі 3775 ,00 грн., після чого перестав платити орендну плату, всупереч встановленому графіку (додаток № 1 до договору оренди). Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання обома сторонами. У порушення умов даного договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка складає за період з червня по листопад 2013 року (час звернення до суду) в розмірі 17 500 грн., за несвоєчасне сплачування оренди нараховується пеня, яка складає 327,74 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому загальна сума 3% річних складає 71,63 грн. яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Право наймодавця відмовитись від договору найму закріплено у статті 782 ЦК України, а саме у разі відмови наймодавця від договору найму, договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Сторони в судовому засідання визнали той факт, що лише після пред'явлення позову до суду, відповідач через свого представника направив таке повідомлення. З відповідача також підлягають до стягнення понесені і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір 229,40 грн.

Outcome: approved