Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом на обґрунтування якого посилався, що відповідачі є наймачами квартири за адресою: м. Словянськ, пров.Чубаря[ADDRESS] та позивач надає їм комунальні послуги з утримання будинку, прибудинкової території. Надані ними послуги відповідачами сплачуються неналежним чином та має місце заборгованість у сумі 5763 грн. 06 коп. яку просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2015 позовні вимоги КП «ЖЕК №7» задоволено частково. З відповідачів у солідарному порядку на користь позивача стягнуто заборгованість за надані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій за період з 01.05.2009 року по 01.11.2014 року у сумі 4822 грн. 90 коп. та 200 грн. 60 коп. судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду змінити, задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянти посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом помилково відмовлено у задоволенні вимог про стягнення заборгованості у сумі 940 грн. 16 коп. за період з грудня 2005 року по травень 2009 року з тих підстав, що позивачем не заявлено позовних вимог за цей період, оскільки ця сума є складовою загальної вимоги про стягнення суми боргу. Не погодившись з рішенням суду відповідачі подали апеляційну скаргу в якій просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги апелянти посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважають, що суд першої інстанції невірно застосував матеріальний закон, не врахував строк позовної давності, неналежним чином зясував усі обставини по справі, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Позивачем не надано доказів належного надання послуг. Крім того, суд не прийняв до уваги, що між сторонами і відсутній відповідний договір про надання послуг. Особи, які приймають участь по справі в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з наступних підстав. Згідно ст. 309 ч.1 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ст.10 Закону України «Про приватизацію Державного житлового фонду», ст..ст.13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані вносити плату за обслуговування і ремонт будинку. До послуг з утримання будинків і прибудинкових територій відносяться: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральними органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязки виконавця надання житлово-комунальних послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 «Про приватизацію державного житлового фонду. Судом першої інстанції встановлено, що КП «ЖЕК №7» відповідно до акту прийому-передачі від 18.08.2004 року є балансоутримувачем будинку № 8 по провулку Чубаря м.Словянська та надає комунальні послуги з утримання будинку, прибудинкової території. Квартира №15 зазначеного будинку на праві власності належить [PERSON] Відповідачі зареєстровані та проживають за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про склад сімї, та є споживачами житлово-комунальн6их послуг. Проте надані ним послуги сплачуються не в повному обсязі та за період з 01.12.2005 року по 01.11.2014 року має місце заборгованість у сумі 5 763 грн. 06 коп. (у тому числі за період з 01.12.2005 року по 30.04.2009 року у сумі 940 грн. 16 коп.) На підтвердження надання послуг КП «ЖЕК №7» надані: акти-обстеження №46 від 07.06.2010 року та №47 від 08.06.2010 року, акти прийомки-передачі виконаних робіт від 20.09.2012 року, наряди замовлення на виконання поточного ремонту за період з січня по липень 2010 року. За таких обставин розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем надані відповідні комунальні послуги та споживачами у порушено вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобовязання щодо сплати за надані послуги виконуються неналежним чином, тому сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача. Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що заборгованість за вказаний період нарахована неправомірно та відсутні підстави для стягнення суми за оплату послуг оскільки між сторонами не укладалися договори на їх надання, апеляційним судом не приймаються до уваги. Судом встановлений факт користування відповідачами наданими послугами, а відсутність укладеного у письмовій формі договору не позбавляє сторони зобовязання належного виконання умов договору. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що фактично між сторонами виникли правовідносини за якими апелянти зобовязані сплачувати надані послуги. Доводи апеляційної скарги стосовно неналежного надання послуг з боку позивача апеляційним судом не приймаються до уваги оскільки ч.1, 3 ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте відповідачами не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем своїх обовязків щодо утримання будинку та прибудинкової території за вказаний період. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення заборгованості. Проте вирішуючи питання щодо розміру суми заборгованості яка підлягає стягненню на користь позивача суд першої інстанції, посилаючись на ст. 11 ЦПК України, виходив з того, що сума 940 грн. 16 коп. яка нарахована за період з грудня 2005 року по травень 2009 року є поза межами позовних вимог оскільки при зверненні до суду позивач просив стягнути заборгованість за період з травня 2009 року по жовтень 2014 року. Проте з таким висновком суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог погодитися не можна з наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з позовом про стягнення суми заборгованості у розмірі 5 763 грн. 06 коп. надав розрахунок в якому зазначено, що станом на травень 2009 року у відповідачів наявна заборгованість у сумі 940 грн. 16 коп. яка увійшла до загальної суми боргу. Таким чином, висновок суду щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення суми заборгованості 940 грн. 16 коп. яка нарахована за період з грудня 2005 року по травень 2009 року є помилковим. Тому рішення суду в цієї частині підлягає скасуванню з ухваленням нового. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості яка підлягає стягненню апеляційний суд виходить з того, що відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку та у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як убачається з матеріалів справи в серпні 2011 року та в вересні 2013 року позивач звернувся до суду з заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, які були задоволені та 18 серпня 2011 року і 16 жовтня 2013 року Словянським міськрайонним судом Донецької області були видані судові накази про стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2011 року та ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року, відповідно за заявою боржника судові накази скасовані та розяснено право позивача на звернення до суду в загальному порядку. Таким чином, позовна давність переривається зверненням позивача до суду с заявою про видачу судового наказу з відповідачів у серпні 2011 року. Тому, з урахуванням того, що відповідачі наполягали на застосування наслідків спливу позовної давності, з відповідачів підлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість за надані послуги з серпня 2008 року по квітень 2009 року у сумі 315 грн. 62 коп. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат суд першої інстанції не врахував положення ст.. 88 ЦПК України відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог та стягнув судовий збір з відповідачів у солідарному порядку. З урахуванням того, що сума заборгованості підлягає стягненню з обох відповідачів то понесені позивачем витрати підлягають відшкодування ними у рівних частках з урахуванням витрат понесених позивачем при зверненні до суду апеляційної інстанції. За таких обставин рішення суду у частині розподілу судових витрат підлягає зміні. Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Outcome: partial