Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №BL_КГ100099130 від 20.03.2012 р., посилаючись на наступні обставини. 20 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та фізичною особою резидентом України [PERSON] укладено кредитний договір № ВL_КГ100099130. Згідно пунктів 1.1. - 1.7 Договору, Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 копійок (надалі по тексту Кредит), термін повернення Кредиту 20 березня 2015 року. Відповідно до п. 2.4.2. Договору проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку №1 цього Договору. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 0,01% річних (п. 3 Спеціальної частини Договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитам в розмірі 1,75% від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору). Згідно із п. 2.5.2. Договору Позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Так, Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління Кредиту, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору. Згідно пункту 4.3. Договору, у випадку прострочення Позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0, 50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 Спеціальної частини Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору у випадку невиконання Позичальником обовязку, передбаченого п 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини 25,00% (двадцять пять відсотків) від суми Кредиту. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача, відповідно до розрахунку заборгованості станом на «28» серпня 2015 року, становить 248\~120 (двісті сорок вісім тисяч сто двадцять) грн. 49 коп., з них: - прострочена до повернення сума Кредиту 27222,23 грн.;- прострочені проценти за користування Кредитом 11,78 грн.; - комісія за РО 29\~400,00 грн.; - плата за пропуск платежів 191\~486,48 грн. У звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» вказану суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак до суду надано письмове клопотання про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час слухання повідомлена належним чином. Відповідно до письмової заяви, позовні вимоги відповідач не визнала, просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 20 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та фізичною особою резидентом України, [PERSON] укладено кредитний договір № ВL_КГ100099130. Згідно пунктів 1.1. - 1.7 Договору, Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 28\~000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп., з терміном повернення Кредиту 20 березня 2015 року. Відповідно до п. 2.4.2. Договору, проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених Графіком погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку №1 цього Договору. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 0,01% річних (п. 3 Спеціальної частини Договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитам здійснюється у розмірі 1,75% від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору). Згідно із п. 2.5.2. Договору, Позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, визначених Графіком, а також суми комісії за управління кредитом. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління Кредиту, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору. Згідно пункту 4.3. Договору, у випадку прострочення Позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 Спеціальної частини Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору у випадку невиконання Позичальником обовязку, передбаченого п 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини 25,00 % (двадцять пять відсотків) від суми Кредиту. Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.09.2015 (позовна заява датована 29.08.2015). Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 включно. Згідно ч. 3. ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.2.5.2) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (Графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 20 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, випливає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 та постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про сплату щомісячних платежів до 29.08.2012 року заявлені із пропуском трирічного строку позовної давності, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на «28» серпня 2015 року становить 23\~162 (двадцять три тисячі сто шістдесят дві) грн. 67 коп.), з яких: - прострочена до повернення сума Кредиту 23151,83 грн.; - прострочені проценти за користування Кредитом 10,84 грн.; Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В статті 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, визначаючись з розміром заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідно до п. 3.6 Постанови Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії за обслуговування рахунку (комісія РО) у розмірі 29\~400, 00 грн. задоволенню не підлягають. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку боргу, плата за пропуск платежів у межах річного строку позовної давності з 21.05.2015 складає 191\~486,48 грн. Пунктом 2.7.1 кредитного договору встановлено, що якщо позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш ніж за 30 календарних днів відповідач зобовязаний на вимогу позивача достроково виконати зобовязання. Також, згідно п. 3.2.3. кредитного договору банк уповноважений на проведення перевірки фінансового і матеріального стану позичальника, а відповідно до п. 3.2.4. у разі погіршення фінансового стану відповідача, позивач також був уповноважений поставити питання про дострокове повернення кредиту. Знаючи про несплату відповідачем кредиту ще в травні 2012 року, [PERSON] не перевіряв фінансовий стан відповідача, не ставив питання про дострокове стягнення кредиту протягом трьох років, а здійснюючи увесь цей час нарахування процентів, не вжив заходів щодо зменшення розміру збитків. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з правовою позицією, висловленою у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №7-рп/2013, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до п. 8 Спеціальної частини Договору, штраф, передбачений п. 4.2 Загальної частини Договору (У випадку невиконання Позичальником обовязку, передбаченого п 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити штраф) має становити 25,00% (двадцять пять відсотків) від суми кредиту. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги ступінь виконання зобовязання за кредитним договором, зважаючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір основної заборгованості, враховуючи принципи розумності і справедливості, з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-РП/2013, суд вважає за можливе зменшити розмір плати за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором (штрафу) до розміру 7000 (сім тисяч) гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме: сума судового збору, від якого позивач звільнений при подачі позову до суду, що пропорційно до задоволених позовних вимог становить 452,44 грн. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial