Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інмарс - 2014» про визнання договору про надання консультативних послуг недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 13.03.2015 року в офісі відповідача позивач та представник відповідача уклали договір №2/28 про надання консультативних послуг. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний за рахунок замовника та за завданням останнього надати згідно з умовами цього договору комплекс консультаційно-інформаційних послуг по наявним варіантам здачі в оренду об'єктів нерухомості з урахуванням вимог замовника в м. Вінниці, а замовник оплачує суму в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень). Позивач зобов'язання за договором виконав, оплатив 1000 грн. в касу відповідача, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру №2/28 від 13.03.2015 р. В період з 13.03.2015 по теперішній час відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, надані позивачу номери телефонів за якими нібито здається житло, не відповідають. Виявилось, що договір №2/28 від 13.03.2015 року, що був укладений між позивачем та ТОВ «Інмарс-2014», не підписаний відповідачем. Також в акті про виконану роботу по договору № 2/28 від 13.03.2015 року в графі виконавець стоїть факсиміле. Тому позивач змушений звернутись до суду. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, в якій просить задовольнити його позовні вимоги та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 13.03.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання консультативних послуг, відповідно до якого відповідач зобов'язаний за рахунок замовника та за завданням останнього надати згідно з умовами цього договору комплекс консультаційно-інформаційних послуг по наявним варіантам здачі в оренду об'єктів нерухомості з урахуванням вимог замовника в м. Вінниці, а замовник оплачує суму в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень) (а.с. 5-6). Як видно з договору (а.с. 5-6) відповідачем при його укладенні використано факсимільне відтворення підписів. Підпис позивача на договорі про надання консультативних послуг виконаний власноручно, чого не оспорює сам позивач. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 2/28 від 13.03.2015 року від гр. [PERSON] прийнято суму 1000 (одна тисяча) грн. (а.с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Виходячи з положень ст. 208 ЦК України оспорюваний договір має бути укладений у письмовій формі так, як сума платежу складає 1000 (одна тисяча) гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Згідно ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповіді даного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванимй правочин). Відповідач не надав суду жодних доказів того, що факсимільне відтворення підписів уповноважених осіб на оспорюваному договорі використане ним на законних підставах. За таких обставин, враховуючи відсутність письмової згоди сторін правочину на використання факсимільного відтворення підписів, в якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, суд вважає за необхідне на підставі ст. 215 ч. 3 ЦК України визнати договір про надання консультативних послуг №2/28 від 13.03.2015 року, укладений між сторонами , недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. А тому у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України є підстави для стягнення на користь позивача 1000 грн., сплачених на виконання недійсного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved