Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» про захист прав споживачів фінансових послуг, стягнення коштів з поточного рахунку у розмірі 10240 доларів США, 3% річних у розмірі 9,26 доларів США, пені у розмірі 3379,2 доларів США, упущеної вигоди у розмірі 29,32 доларів США та моральної шкоди у розмірі 100000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 11.05.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір №20040005 банківського рахунку у доларах США. Станом на теперішній час на рахунку позивача знаходяться грошові кошти у розмірі 10240 доларів США. 12.12.2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернення депозитного вкладу у звязку з закінченням строку дії [PERSON], однак у задоволенні заяви йому було відмовлено. В подальшому позивач неодноразово звертався до адміністрації ПАТ «Імексбанк» про повернення грошових коштів, однак на сьогоднішній день [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав. Оскільки відповідач належним чином свої зобовязання не виконує позивач також просить стягнути 3% річних за відмову у виплаті грошових коштів з поточного рахунку у розмірі 9,26 доларів США, розмір пені відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3379,2 доларів США, розмір упущеної вигоди у розмірі 29,32, доларів США, а також моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати повязані з оплатою за правову допомогу у розмірі 13500 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення згідно яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що 12.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Імексбанк» був укладений Договір №20040005 банківського рахунку у доларах США, відповідно до умов якого [PERSON] відкриває банківські поточний рахунок та зобовязується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до п.п.2.2.1 Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства. Обмеження права Клієнта розпорядження рахунком можливо за рішенням суду, а також у інших випадках встановлених Законом. Відповідно до п.п.2.2.5 [PERSON], Клієнт має право вимагати від Банка своєчасного і повного надання банківських послуг, обумовлених цим [PERSON]. Відповідно до п.п.2.3.2 [PERSON], Банк зобовязується належним чином виконувати умови цього [PERSON]. Відповідно до п.п.2.3.4 [PERSON] зобовязується виконувати протягом операційного часу розпорядження Клієнта по використанню грошових коштів на своєму поточному рахунку. Відповідно до п.п.2.3.6 [PERSON], Банк зобовязується за розпорядженням Клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Суд критично відноситься до посилання представника відповідача про обмеження, які розповсюджуються на позивача, встановлені п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині того, що строк депозитного договору закінчився, однак позивач звернувся до відповідача за поверненням суми вкладу в останній день дії [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в границях заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Враховуючи те, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази нанесеної моральної шкоди позивачу, суд вважає, що в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача необхідно відмовити. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд вважає за необхідне зазначити, що упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Позовні вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди розмір якої позивачем в судовому засіданні доведений не був, та суд вважає не підлягаючими задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Також не підлягаю задоволенню вимоги позивача стосовно стягнення пені у відповідності ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до даної норми у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуг згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Позивачем зазначена пеня нарахована на суму банківських вкладів, проте в даних спірних правовідносинах сума банківського вкладу не є вартістю послуг, а є грошовими коштами що належать позивачеві та розміщенні на власному депозитному рахунку в Банку, які відповідач зобовязаний повернути позивачу. Отже позивачем не обґрунтовано нарахована на суму банківських вкладів пеня визначена ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та позивні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню Крім того, позивач по справі просить суд стягнути з відповідача судові витрати, повязані із розглядом даної справи, а саме: витрати на правову допомогу в сумі 13500 грн. Згідно частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Стосовно позовних вимог про стягнення судових витрат на користь позивача, суд вважає, що в цій частині вимог необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження сплати заявленої суми правової допомоги. З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Імексбанк» про захист прав споживачів фінансових послуг, стягнення коштів з поточного рахунку та відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача розміру депозитного вкладу, а також 3% річних, в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial