Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Знам'янської Другої селищної ради Кіровоградської області і просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], який батько побудував спільно з дружиною, його матір'ю, [PERSON]. В силу життєвих обставин мати не встигла оформити правовстановлюючі документи на будинок та оформити спадщину і померла [INFO]. Він, у встановлений законом строк, звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглядати за своєї відсутності. Представник відповідача - Знам'янської Другої селищної ради Кіровоградської області - в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить позов задовольнити, справу розглядати за своєї відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON], які померли відповідно [INFO] та [INFO] (а.с.9,7,8). Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2008 року встановлено той факт, що [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], який помер [INFO]. Згідно з довідкою - характеристикою №491 від 08.08.2014 року будинок по [ADDRESS], побудований в 1971 році, не прийнято в експлуатацію державною комісією, документ, який підтверджує право власності відсутній, власник помер (а.с.10), на вказаний будинок, на замовлення спадкоємця, виготовлено технічний паспорт (а.с.11-14). З відповідей Знам'янської міської державної нотаріальної контори №8/02-14 від 13.01.2015 року (а.с.34-43) та №6/02-14 від 13.01.2015 року (а.с.44-45), наданих на за запит суду, вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], з заявою про прийняття спадщини звернувся його син [PERSON], а після смерті [PERSON], яка померла [INFO] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва ніхто не звертався. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У зв'язку з тим, що за життя ні [PERSON] ні [PERSON] не звертались до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, тож позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач не заявив вимоги про стягнення з відповідача на його користь сплаченого під час подачі позовної заяви до суду судового збору, тому суд вважає що судові витрати по справі необхідно залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного, ч.1 ст.58 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ч.1, ч.2 ст.5, ч.1 ст. 28, ст. 31, ст. 216, ст. 218 ЦК України та

Outcome: approved