Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до малолітнього [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з місця реєстрації. В обґрунтування поданого позову зазначив, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 22.8.2003 року. У даному будинку зареєстровано чотири особи, а саме - позивач, його дружина, та двоє його синів. 22.06.2019 син позивача [PERSON] одружився з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Після його народження син позивача, за його згодою, 12.12.2019 зареєстрував місце проживання дитини в вище зазначеному будинку, а також надав право дитині на користування жилим приміщенням. 13.10.2020 рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між його сином [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім того, цим же рішенням було виключено з актового запису № 2527 про народження дитини відомості про батька [PERSON] на підставі того, що відповідно до молекулярно-генетичного аналізу ДНК син позивача не є біологічним батьком дитини. [PERSON] 19.07.2020 забрала малолітнього [PERSON] , [INFO] , та відвезла його в м. Черкаси, за місцем свого проживання. І з того часу дитина більше у позивача не проживає і місце знаходження дитини а ні йому, а ні його синові невідомо. Позивач звернувся до відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Медведівської сільської ради із заявою про зняття малолітнього [PERSON] [INFO] , з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] . Однак позивачу було відмовлено в його проханні та роз`яснено судовий порядок вирішення даного спору. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , постановити, що рішення суду є підставою для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , та відшкодувати понесені позивачем судові витрати. Ухвалою від 26.08.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 07.10.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Суду додатково повідомив, що він та його родина протягом тривалого часу були впевнені, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Тому після його народження він надав згоду на реєстрацію місця проживання вказаної малолітньої особи у його будинку, та на фактичне проживання. Проте після погіршення відносин між сином та невісткою остання йому повідомила, що дитина не його. Син провів експертизу ДНК та встановив, що він не є біологічним батьком дитини. Також [PERSON] зібрала всі свої речі та речі малолітнього і виїхала з будинку. Обіцяла зняти дитину з реєстраційного обліку добровільно, натомість свою обіцянку не виконала. Відповідно на сьогоднішній день у належному позивачеві домоволодінні зареєстрована стороння особа, яка там не проживає. Тому просить суд позов задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Медведівської сільської ради Лук`яненко О.Б., проти задоволення позову не заперечувала. Суду додатково повідомила, що до них у травні 2021 року звернувся [PERSON] . На підставі його звернення Служба у справах дітей Медведівської сільської ради проводила обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження було встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації не проживає, його особисті речі та особисті речі його мами у домоволодінні відсутні. Вказані факти також підтвердили сусіди. Мати малолітнього [PERSON] від спілкування з працівниками Сулжби у справах дітей ухиляється, своє місце проживання та місце проживання малолітнього приховує. Відповідач, та його законний представник, будучи належним чином повідомлені про день, час і місце судового розгляду в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили. Жодних заяв або клопотань на адресу суду не направили, відзив на позов не подали. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). З наданих суду письмових доказів встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 22.08.2003, посвідченого виконуючою обов`язки державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 803 (а.с. 11). З наданого суду витягу з погосподарської книги за 2016 - 2020 роки вбачається, що у належному позивачеві житловому будинку зареєстровані позивач по справі [PERSON] , дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , а також онук [PERSON] , [INFO] . Вказані факти також підтверджені копією облікової картки погосподарського обліку на 2016 - 2020 роки (а.с. 24 - 29). У свою чергу з рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2020 (справа № 712/6921/20, провадження № 2/712/1891/20) встановлено, що з актового запису № 2527 про народження дитини, складеного 06.12.2019 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області відносно [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] виключені. З наведеного суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , не є онуком позивача по справі [PERSON] . Вказане судове рішення набрало законної сили 24.11.2020, відповідно в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини звільнені від доказування. Актом про фактичне місце проживання (не проживання) в селах Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 10.06.2021 суду підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з липня 2020 року. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Факт реєстрації відповідача по справі малолітнього [PERSON] , [INFO] , у належному позивачеві житловому будинку чинить перешкоди для [PERSON] у реалізації в повному обсязі належного йому права власності, зокрема позивач позбавлений можливості вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої приєдналась Україна 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 319, 321 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Право власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду,обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач по справі не є членом сім`ї позивача [PERSON] , оскільки на підставі рішення суду відомості про сина позивача як батька дитини виключені з актового запису про народження. Відповідно застосування до спірних правовідносин норм права, які регламентують порядок визнання члена сім`ї власника житла, в тому числі колишнього, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не відповідатиме вимогам до судового рішення в частині законності. За таких обставин суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин мають бути застосовані норми Цивільного законодавства, які регламентують порядок захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням права володіння, зокрема норма права, закріплена у ст. 391 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення. У свою чергу в частині позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання відповідача суд враховує, що рішення суду, яким особа визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для подальшого зняття такої особи з реєстраційного обліку, відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 908 грн. У свою чергу позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, оскільки є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджено пенсійним посвідченням на його ім`я. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню йому, оскільки внесений особою, яка звільнена від сплати судового збору. Тому роз`яснює позивачеві право подати відповідне клопотання. У свою чергу судовий збір у сумі 908 грн. підлягає стягненню із законного представника відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial