Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про реальний поділ майна, покликаючись на те, що йому належить 1/3 частина будинку №11 на вул. Й.Сліпого у м. Львові-Рудно, однак відповідач чинить йому перешкоди у користуванні приміщеннями у будинку. Просить реально виділити йому на праві власності кімнату під літ. 1-3, площею 32,90 м.кв., кімнату під літ. 1-4, площею 11,10 м.кв. та кухню під літ. 1-5, площею 16,30 м.кв. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач та її представник позов заперечили, пояснили, що позивач не зареєстрував належним чином права власності на 1/3 частину будинку, а отже вимагає судового захисту прав, які йому не належать. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що будинок №11 на вул. Й.Сліпого у м. Львові-Рудно належить на праві приватної власності [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності від 07 травня 2010 року. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Внаслідок наведеного, оскільки право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо реального поділу будинку, право власності на яке не зареєстровано позивачем є передчасними та безпідставними. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з практикою Верховного суду України, викладеної у п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Окрім того, суд бере до уваги практику Верховного Суду України, висловлену зокрема, у постанові № 6- 12цс13 від 03 квітня 2013 року, згідно якої виділ часток (розділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартира) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (розділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин розділ (виділ) може бути проведений із зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або розділу будинку в натурі, який знаходиться у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або розділу будинку відповідно до частками співвласників. На підставі наведеного, суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо реального поділу будинку шляхом виділу йому кімнати під літ. 1-3, площею 32,90 м.кв., кімнати під літ. 1-4, площею 11,10 м.кв. та кухні під літ. 1-5, площею 16,30 м.кв., оскільки суду не надано жодних доказів, що даний поділ будинку відповідає належній частці позивача у вказаному будинку, а також не обґрунтовано технічну можливість виділу частки будинку саме таким чином. Також, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо чинення йому перешкод відповідачем у користуванні будинком №11 на вул. Й.Сліпого у м. Львові-Рудно у цілому чи будь-якими її частинами. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки представником позивача не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed