Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, третя особа - [PERSON] про приведення стіни по попереднього стану, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . Із поверхового плану від 04 квітня 1948 року вбачається, що у квартирі вигоди зокрема вбиральня, були відсутні та знаходилися па балконі загального користування. З 2017 року, на підставі зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва № «Капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS] » в сумі 1570190 гривень та наказу № 655 від 29.09.2016 року, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради через підрядну організацію в особі ФОП [PERSON] у якої в наявності шість робітників розпочав капітальний ремонт будинку. При цьому, жодних робіт відповідачем не проводилося. Після демонтажу відповідачем, через підрядника ФОП [PERSON] , в 2017 році вбиралень на третьому поверсі будинку, позивача почала постійно переслідувати лише одна думка, коли він зможе користуватися вбиральнею, якою він користувався протягом сорока восьми років, так як Департамент наміру встановлювати санвузли не мав, а лише розкрадає бюджетні кошти міста Львова. Позивач вважає, що такі дії Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради заподіяли йому матеріальну шкоду у розмірі 78 474,01 грн. Окрім цього, позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях і хвилюванні та оцінює її в 1 100 000,00 грн. Просить суд, стягнути з відповідача солідарно матеріальну шкоду в сумі 78 474,01 грн. та моральну шкоду в сумі 1100000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, також не подав до суду відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи та його відсутності. Суд постановив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Третя особа, подала до суду письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд проходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що [PERSON] у 1981 році для своєї сім`ї за власні кошти та площі кухні під літ. 11-1 встановила ванну, вбиральню та вмивальник, що підтверджується поверховим планом від 29 жовтня 1981 року. Крім того, зазначає, що твердження відповідача у відповіді №2501-5519 від 23.11.2018 року про те, що санвузол па площі кухні квартири було встановлено згідно рішення від 29.08.1994 року №379 спростовується Архівним відділом Львівської міської ради № 110003-вих.-22521 від 18.03.2020 року (дане рішення в облікових даних не значиться). Також, позивач вказує, що з 2017 року, на підставі зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва № «Капітальний ремонт житлового будинку із на [ADDRESS] » в сумі 1570190 гривень та наказу № 655 від 29.09.2016 року, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради через підрядну організацію в особі ФОН [PERSON] розпочав капітальний ремонт будинку. Із об`єктивного кошторису №2-1 вбачається, що на водопровід та каналізацію закладено 286884 гривень. У пояснювальній записці п.5 інженерні мережі, зокрема мережі господарської каналізації підлягають повному відновленню. З відповіді Департаменту № 2501-2869 від 04.09.2017 року вбачається, що станом на 04 вересня 2017 року ФОП [PERSON] профінансовано па 1241652 гривень, зокрема за ремонт каналізаційної мережі. [PERSON] стверджує, що демонтаж вбиралень па третьому поверсі будинку розпочався лише в кінці вересня 2017 року та тривав до кінця грудня 2017 року, так як роботи проводились періодично в середньому по пів дня, два дні на тиждень, двома робітниками. Періодично з`являвся керівник робіт [PERSON] . В ході проведення даних робіт, спочатку було відрізано водопостачання до трьох чавунних водяних бачків, які в подальшому були демонтовані. В жовтні 2017 року було демонтова\-но три чавунні унітази та чавунні труби, які впадали у вертикальний каналізаційний стояк діаметром 320 мм, довкола була збита штукатурка. В кінці листопада 2017 року вище\-вказані робітники в стіні вирізали вертикальний канал для каналізаційної труби діаметром 110 мм. Вертикальний чавунний каналізаційний стояк діаметром 320 мм був прикритий фанерою, а зверху цеглою. В 20-их числах грудня 2017 року прийшов [PERSON] та роз`яснив, що йому необхідно щоб головний інженер проекту [PERSON] намалювала, як демонтувати чавунний вертикальний каналізаційний стояк діаметром 320 мм і весною 2018 року вій його повністю замінить на новий, а зараз тимчасово його запінить та з другого поверху виведе пластикову 110 мм каналізаційну трубу, встановить лише один унітаз та виведе вентиляцію каналізації на дах. Натомість, в 20-их числах грудня 2017 року, два робітники, які здійснювали демонтаж, запхали у вертикальний каналізаційний колектор діаметром 320 мм чорний поліетиле\-новий пакет, куди запустили монтажну піну, яка його роздула під діаметр вертикального каналізаційного стояка. З вбиралень другою поверху будинку було виведено вентиляційну пластикову трубу діаметром 110 мм у приміщення вбира\-лень третього поверху будинку з якого по діагоналі та під кутом 45 градусів через дверний віконний блок, розбивши скло, було виведено вентиляцію каналізації на балкон загального користування. Жодного унітазу, обіцяного [PERSON] , встановлено не було. Сім мішків будівельного сміття з вбиралень було залишено на місці робіт, натомість весь метал було вивезено, а в подальшому до даного сміття було додано залишки пінопласту від утеплення стін. Дане сміття позивач змушений був виносити влас\-ними силами так як не було проходу ні у вбиральні, ні на балконі загального користування. Вказані дії відповідача спричинили шкоду позивачу. Крім того, в обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що відповідачем було порушено процедуру передбачену для проведення такого виду робіт, в тому числі посилаючись на відсутність громадських слухань з мешканцями будинку. В ході судового розгляду встановлено, що позивач звертався з інформаційним запитом до відповідача. Згідно відповіді департаменту від 23.11.2018 року, позивача повідомлено, що проводити капітальний ремонт туалетів на третьому поверсі будинку немає потреби. 05 січня 2019 року позивач повторно звернувся до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з інформаційним запитом. Згідно відповіді Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, позивача проінформовано, що в межах вбиральні третього поверху будинку [ADDRESS] проведено часткову заміну каналізаційного стояка. Позивач на підтвердження своїх доводів покликається на поверховий план від 29.10.1981 року, відповідно до якого санвузол на площі кухні було встановлено на підставі рішення від 29.08.1994 року. Разом з цим, як вказує сам позивач, згідно відповіді архівного відділу Львівської міської ради № 110003-вих-22521 від 18.03.2020 року, рішення від 29.08.1994 року не існує. Оцінюючи надані позивачем суду документи щодо придбання будівельних матеріалів, суд відзначає, що копії товарних та фіскальних чеків не містять відомостей про платника (отримувача) товару. Водночас, навіть факт придбання цих товарів позивачем, за відсутності доказів щодо мети їх придбання, а головне - використання, свідчить про неналежність даних доказів. Надаючи оцінку поданим позивачем документам щодо його звернення до медичних установ, суд відзначає, що такі факти, а саме те, що позивач звертався до лікарів, йому встановлювався медичний діагноз і призначалося лікування не ставляться судом під сумнів. Водночас, наведені докази самі по собі, за відсутності доказів, що лікування позивача знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями чи бездіяльністю відповідача, не можуть бути прийняті судом як належні. Крім того, оцінюючи надані позивачем фототаблиці та копії договорів з ФОП « [PERSON] », суд відзначає, що вказані докази можуть свідчити про проведення ремонтних робіт у будинку в якому проживає позивач та доводять те, що він звертався до ФОП стосовно вартості робіт. Однак, такі лише фіксують умови проживання позивача, роботи які, як він зазначає проведені у будинку в якому він проживає та доводять те, що позивач звертався до підрядника щодо виконання ремонтних робіт, але наведені докази не встановлюють неправомірності дій відповідача або спричинення саме ним шкоди позивачу. Більше того, наведені договори і кошториси до них стосуються поставки будматеріалів та виконання робіт на 3-му поверсі будинку [ADDRESS] , але не засвідчують того, що ці роботи є усуненням шкоди спричиненої саме відповідачем. Розглядаючи позовні вимоги, суд також виходить з наступного. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2). послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що передане на його баланс. Підпунктом 8 частини другої статті 25 Закону статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено обов`язок управителя забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів. Відповідно до положень статті 25 Закону статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель має право, зокрема, укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом. Статтями 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності; організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах). За змістом статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас, в судовому засіданні доказів того, що внаслідок бездіяльності чи дій Департаменту житлового господарства ЛМР позивачу завдано будь-якої шкоди, чи було пошкоджено його майно не здобуто, як і не встановлено, що саме протиправними діями відповідача позивачу спричинена моральна чи матеріальна шкода і така знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями або бездіяльністю відповідача. Докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між негативними наслідками та діями чи бездіяльністю відповідача у матеріалах справи відсутні. В свою чергу, доводи позивача ґрунтуються лише на його припущеннях та не містять обґрунтованих та законних підстав для задоволення позову. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо порушення його прав рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача. З позовної заяви не вбачається, а в ході розгляду справи в суді не встановлено, яким чином було порушено права позивача. Згідно ч. 1, 3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Тобто для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. в) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Водночас, в судовому засіданні не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною, на думку позивача, моральною шкодою. Таким чином, дослідивши в повному обсязі надані учасниками справи докази, заслухавши доводи позивача, приймаючи до уваги те, що жодних доповнень, клопотань чи зауважень з приводу завершення дослідження обставин справи в судовому засіданні висловлено не було, виходячи з вищенаведених у даному судовому рішенні мотивів, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в сумі 78474,01 грн. та моральної шкоди в сумі 1100000,00 грн., а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed