Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до СП «Мелітопольське локомотивне депо» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. В обґрунтування позову зазначає, що працює машиністом електровоза в Мелітопольському локомотивному депо. За ним особисто локомотив не закріплено, керівник зміни машиніст-інструктор та нормувальник мають право поставити його на роботу на любий потяг. При прийомі зміни йому не відомо технічний стан тепловозу, а саме фактичні витрати пального по технічному зносу. Витрати пального не фактичні, керівництвом не вводиться інженерно-технічних засобів для контролю розходу палива, а встановлюються розрахунком по усередненим даним. В вересні 2016 р. при отриманні табуляграми за попередній місяць, йому стало відомо, що з його заробітної плати відраховано за кодом «Утримання за зіпсований інструмент» код 892 398,89 грн. Після звернення до адміністрації депо, йому було надано копію наказу № 86/с від 08.07.2016 р., відповідно до якого його притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено догану за не виконання своїх обовязків з раціонального використання потужностей локомотива, вимог п. 3.12 інструкції ЦТ-0106 та стягнуто 398,89 грн. пряму дійсну шкоду нанесену депо в наслідок покладених на робітників трудових обовязків. Зазначає, що при виконанні трудових обовязків перевитрат пального не допустив. Вважає, що наказ № 86/с від 08.07.2016 р. виданий з порушенням трудового законодавства, а стягнення із заробітної плати з порушенням строків, передбачених трудовим законодавством. Просить суд визнати незаконним скасувати наказ № 86/с від 08.07.2016 р. в частині притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. В ході судового слухання справи, відповідно до ст.33 ЦПК України, за заявою представника відповідача, за згодою представника позивача, проведена заміна заявленого відповідача на належного відповідача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» , про що постановлена ухвала (а.с.49). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» проти позову заперечує, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення на позов (а.с.54-57). В судовому засіданні пояснив, що позивач працює машиністом тепловозу. Перед призначенням на посаду машиніста тепловозу позивач був ознайомлений з нормативними актами та отримав необхідну підготовку для роботи в якості машиніста. З ним проведено контрольно-інструкторські поїздки для встановлення ступеня підготовки до управління локомотивом, знань законодавчих та нормативних актів з експлуатації локомотивів. 08.06.2016 р. позивач керував локомотивом ЧМЕЗ № 2661. При розгляді маршрутів позивача у червні 2016 р. був виявлений маршрут за 08.06.2016 р. в якому ним вказана витрата палива, яка перевищує норми споживання на виконану роботу. При проведенні розрахунку потрібного палива, розбору порушень згідно маршруту на оперативній нараді, позивачу пропонувалось надати письмові пояснення, свої розрахунки. Позивач відмовився надавати будь-які пояснення, про що і було складено акти. Зазначає, що оспорюваний позивачем наказ було видано у повній відповідності до вимог діючого трудового законодавства, з дотриманням порядку та строків накладення, як дисциплінарного стягнення, так і притягнення до матеріальної відповідальності. Просить в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах. Відповідно до наказу № 26/ос від 02.01.2008 р. позивач переведений до структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» з «локомотивного депо Запоріжжя2» ДП «Придніпровська залізниця» на посаду машиністом тепловоза (а.с. 21). Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Наказом № 86/с від 08 липня 2016 р. (а.с.4,23) позивачу за невиконання робочих обовязків з раціонального використання потужності локомотива, вимог п. 3.12 інструкції ЦТ-0106 оголошено догану. Цим же наказом з позивача стягнуто 398,89 грн. із заробітної плати за липень 2016 р. за пряму дійсну шкоду, нанесену депо в наслідок порушення покладених на робітника трудових обовязків . Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності стало виявлення завищення витрат дизпалива на локомотиві ЧМЕЗ № 2661 8-9 червня 2016 р. Як вбачається з матеріалів справи, позивач знаходився при виконанні своїх трудових обовязків, а саме виконував обовязки машиніста тепловозу ЧМЕЗ № 2661, маршрут № 1056086 (а.с.58-61) 08.07.2016 р.- 09.07.2016 р. Позивачем, за особистим підписом зазначено, що витрачено при виконанні роботи 248 кг дизтоплива. При проведенні контрольного перерахунку, з урахуванням даних швидкостемірної стрічки, фактичні витрати на вказану поїздку склали 229 кг. дизельного пального. Різниця між фактично витраченого та списаного позивачем пального склала 19 кг (а.с. 61-63). Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ст. 29 КЗпПУ, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний: розяснити працівникові його права і обовязки та проінформувати під розписку про умови праці та забезпечити його необхідними для роботи засобами. Доказів порушення трудових обовязків позивачем, відповідачем не надано. Додані до матеріалів справи: акти випробування теоретичних знань ТРА станцій машиністом тепловоза [PERSON] (а.с.22) не є посадовою інструкцією з визначенням прав та обовязків працівника, Інструкції локомотивних бригад (а.с.26-28) б/н, затвердженою наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 р. не містить особистого підпису позивача з ознайомленням, а тому суд вважає їх не належним доказом того, що позивач був належним чином ознайомлений зі своїми трудовими обовязками. Не надано суду також нормативних документів, відповідно до яких проводиться розрахунок витрат, та якими встановлені норми споживання пального. Статтями 130,132,133 КЗпПУ передбачено, що обовязковими умовами притягнення працівника до матеріальної відповідальності є винні протиправні дії працівника, порушення ними своїх трудових обовязків, наявність прямої дійсної шкоди та її розмір. Відповідно до ст.1353 КЗпПУ розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку. Відповідачем не надано суду та не зазначено в наказі № 86/с від 08.07.2016 р. розрахунок матеріальної шкоди, завданної позивачем, відповідно даних бухгалтерського обліку. З яких розрахунків, враховуючи які ціни на паливо, відповідач дійшов висновку, що позивач наніс депо матеріальну шкоду в розмірі 398,89 грн. з оспорюваного наказу не вбачається. Належних доказів, в обгрунтування зазначеного в наказі розміру шкоди відповідачем, суду надано не було. Відповідач, покладаючи на працівника матеріальну відповідальність, відповідно до ст.130,132 КЗпП України, як зазначено в оспорюваному наказі, у розмірі прямої дійсної шкоди, не виконав вимоги законодавства щодо стягнення шкоди не більше середнього місячного заробітку. Відповідач не надав суду розрахунок середньої заробітної плати позивача, а також не зазначив в наказі про розмір середньої заробітної плати працівника, якого притягнуто до матеріальної відповідальності. Відповідно до розяснень п. 3 Постанови ПВСУ від 29.12.1992 р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з подальшими змінами) визначено, що вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню необхідна: «наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними». Статтею 138 КЗпП України визначено, що доведення наявності умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідач не надав суду переконливих доказів порушення позивачем своїх службових обовязків. Статтею 136 КЗпП України визначено порядок покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку. Відповідно до вимог даної статті розпорядження власника або уповноваженого ним органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Відповідно до пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON], він до 24.06.2016 р. знаходився в щорічній відпустці. 24.06.2016 р., приступивши до своїх обов'язків машиніста-інструктора, він провів перерахунок дизпалива за 8-9 червня 2016р. (а.с.62). Перерозхід склав 19 кг. В цей же день відбулась оперативна нарада у начальника депо, з вирішенням питанням про завищення витрат дизпалива. Пояснень позивач не надав, про що було складено акт. Такі ж пояснення надав свідок [PERSON], який займає посаду машиніста-інструктора, та пояснив суду, що позивач допустив перерозхід дизельного пального відповідно до встановлених норм, дати пояснення відмовився. Наказ про притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності видано 08.07.2016 р. Отже, строки притягнення позивача до матеріальної відповідальності, передбачені ст. 136 КЗпП України, відповідачем порушені не були. Також відповідачем не порушені строки, передбачені ст. 136 КЗпП України, щодо звернення до виконання. Відповідно до табуляграми за липень місяць 2016 р. (а.с.5), який формується, розраховується наприкінці липня-початку серпня, вимоги законодавства відносно семиденного терміну відповідачем виконані. Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ст.149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення повино витребувавати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, при обранні виду стягнення повино враховуватися ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Порядок та строки накладення дисциплінарного стягнення на працівника, передбачених законодавством, відповідачем було дотримано. Враховуючи всі зясовані обставини справи, суд вважає вимоги позивача, щодо визнання незаконним та скасування наказу № 86/с від 08.07.2016 р., є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Outcome: approved