Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 16.01.2015 року відповідач [PERSON] позичив у нього грошові кошти у сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США, а 30.04.2015 ще 5000 (п`ять тисяч) доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.05.2015. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаних грошових сум. Проте, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики. Станом на момент подачі позову заборгованість становила 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБУ на момент звернення до суду, складає 948850 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 16.01.2015 та 3% річних на загальну суму - 1022548 грн. 34 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та просила відмовити в задоволенні. Подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач зазначених у розписці коштів не отримував, а тому правовідносин за договором позики між сторонами не виникло. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 16 січня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, а 30 квітня 2015 року ще 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, в строк до 01 травня 2015 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові суду від 11.11.2015 року №6-1967цс15 та №6-996-цс17 від 13.12.2017. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Крім того, ухвалою суду від 26.11.2018 задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову почеркознавчу експертизу, судові витрати за проведення якої покладено на відповідача. 21.06.2019 року до Обухівського районного суду Київської області надійшло повідомлення від експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо неможливості проведення судової почеркознавчої експертизи згідно ухвали Обухівського районного суду, у зв`язку з тим що, вільні та умовно-вільні зразки підпису та почерку від [PERSON] не надходили. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву слід задовольнити. Відтак заборгованість відповідача перед позивачем складає 1022548 (один мільйон двадцять дві тисячі п`ятсот сорок вісім) грн. 34 коп., з яких 948850 грн. заборгованість за договором позики, 73968 грн. 34 коп. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 8000 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Outcome: approved