Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» про стягнення грошових коштів, який обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 11 червня 2009 року був укладений договір №240103756 банківського рахунку в національній валюті, який використовувався позивачем для отримання заробітної плати. На його рахунку станом на 16 червня 2015 року знаходяться грошові кошти у розмірі 5\~850, 25 грн., які позивач просить стягнути на його користь з Банку, а також втрати на правову допомогу у розмірі 400, 00 грн. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ «Імексбанк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення представнику Банку судової повістки. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 11 червня 2009 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] був укладений договір №240103756 банківського рахунку в національній валюті, який використовувався позивачем для отримання заробітної плати. Відповідно до п. 2.1.2 договору банківського рахунку клієнт має право самостійно розпоряджатись коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства. Обмеження права клієнта розпоряджатись рахунком можливо лише за рішенням суду, а також у інших випадках встановлених законом. В свою чергу, згідно п 2.3.4 договору Банк зобовязується виконувати протягом операційного часу розпорядження клієнта по використанню грошових коштів на своєму поточному рахунку. Також встановлено, що [PERSON] 15 грудня 2014 року звернувся до Банку з заявою про повернення коштів, наявних на його рахунку. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів не виконав, безпідставно продовжує до цього часу користуватись його коштами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Враховуючи вищевикладені норми, та зважаючи на те, що кошти, які перебувають на вищезазначеному рахунку у відповідача, належать [PERSON] на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 1066 ЦК України. Постановою Правління НБУ від 26 січня 2015 року №50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийнято рішення №16 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк». Як вбачається з виписки з особистого рахунку від 16 червня 2015 року, на рахунку позивача знаходяться грошові кошти у розмірі 5\~850, 25 грн. Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Імексбанк» на користь позивача грошові кошти у вищевказаному розмірі. В той же час, суд вважає, що позивачем не доведений факт понесення витрат на правову допомогу розмірі 400, 00 грн., оскільки представник позивача в судове засідання не зявлявся. Тому, враховуючи ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У звязку з несплатою позивачем судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial