Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Органу опіки та піклування Ленінської районної у м.\~Дніпропетровську ради, у якому просив визнати його батьком [PERSON], 20.02.2013р.н. У судовому засіданні 09.06.2015р. позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. У судове засідання 08.07.2015р. позивач та його представник не зявились, натомість представник позивача звернулась до суду із заявою, у якій заявлені вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача у судове засідання 08.07.2015р. не зявився, проте звернувся до суду з заявою, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника, у звязку з чим такий представник у судові засідання не зявлявся. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши викладені у заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне. Як пояснив у судовому засіданні[PERSON], громадянин США, у 2009 році під час відпочинку у с.Затока Одеської області він познайомився з [PERSON], з якою в подальшому мав близькі стосунки під час приїздів до України протягом 2009-2015 років. Водночас, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 21.06.1997р. Відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №375. Рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 18.01.2013р. у справі №\~422/11340/2012р., яке набрало законної сили 29.01.2013р., вказаний шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано. 06.02.2013р. у [PERSON] народилась дочка [PERSON], про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції вчинено актовий запис №256 (зареєстровано у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян за №00095373327). Відповідно до ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. За таких обставин, на підставі ч.\~2 ст.\~122 Сімейного кодексу України батьком [PERSON] був записаний [PERSON]. Водночас, рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 14.05.2013р. у справі №\~205/1893/13-ц, яке набрало законної сили 28.05.2013р., задоволено позов [PERSON] та виключено відомості про позивача як про батька дитини з актового запису №256 про народження [PERSON]. Під час виконання вказаного судового рішення внесено зміни до актового запису №256 та відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України на підставі заяви матері батьком дитини записано «Селіверстова Сергія Юрійовича», а по-батькові дитини змінено з «Олександрівна» на «Сергіївна». Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] померла 07.05.2015р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №636837 від 08.05.2015р., актовий запис №3822, з урахуванням чого походження дитини [PERSON] від батька може бути визначене лише судом. Згідно з ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 26.06.2015р. №230 [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] з вірогідністю не менше 99,99%. Походження [PERSON] від [PERSON] підтверджується також результатом аналізу ДНК, виконаним лабораторією «DCC Украина», згідно з яким вірогідність того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], становить 99,9996%. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] дійсно є батьком дитини [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. За змістом ч. 2 ст. 20 СК України до вимог, передбачених ч. 2 ст. 129, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, а відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи відсутність заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved