Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що він є учасником ТОВ «Техносервіс-Львів». Рішенням загальних зборів учасників ТОВ 27 грудня 2011 року [PERSON] обраний на посаду директора товариства. Однак, рішенням Господарського суду Львівської області від 11 травня 2012 року рішення загальних зборів про обрання позивача директором ТОВ визнане недійсним. Разом з тим, у звязку з тим, що в реєстраційні документи жодних змін щодо керівництва товариства не внесено, позивач зазначений директором ТОВ в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 2012 року і до тепер [PERSON] витрачає власні кошти на оплату від імені ТОВ обовязкових платежів. Після зміни предмету позову, позивач зазначає, що за період з 20 січня 2014 року по 19 грудня 2014 року перед позивачем виникла заборгованість ТОВ з компенсації витрат, здійснених в інтересах відповідача (оплата за електроенергію, оренду землі та телекомунікаційні послуги) у сумі 16497,58 грн. Просить суд стягнути вказану суму з відповідача на його користь. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначив, що підприємство тривалий час не працює, але є необхідність утримувати охорону, використовувати телекомунікаційні послуги та електроенергію. Позивач, як один із учасників товариства, добровільно поклав на себе обовязок по оплаті електроенергії, телекомунікаційних послуг, плату за землю, оскільки інші учасники товариства це не здійснювали та тривалий час не збиралися на збори для обрання директора підприємства. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача, повідомлений належним чином в судове засідання не зявився. Заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі представника ТОВ «Техносервіс» до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] та представник третіх осіб [PERSON] просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю(а.с.16-20). Заслухавши думку осіб, які беруть участь у у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п. 2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судовим розглядом було встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» є правонаступником ВАТ «Техносервіс-Львів». При цьому товариство засноване [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с.52-59). Згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 03 квітня 2013 року керівником підприємства зазначений [PERSON] (т.1 а.с.5). Рішенням Господарського суду Львівської області від 11 травня 2012 року визнано недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» оформлене протоколом від 27 грудня 2011 року, у тому числі в частині звільнення [PERSON] та обрання директором [PERSON] (т.1 а.с.60-66). Позивач зазначив правовими підставами позову ч.1 ст.1158, 1159, ч. 1160 Цивільного Кодексу України, які передбачають наступне. Згідно ч. 1 ст. 1158 ЦК України передбачено, що якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Відповідно до ст. 1159 ЦК України особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано. Приписами ст. 1160 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60, 59 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування, передбачених ст. 61 ЦПК; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні не здобуто належних і допустимих доказів, що позивач діяв у зв'язку з тим, що ТзОВ «Техносервіс-Львів» загрожувала небезпека настання невигідних для нього майнових наслідків. Так, з виписки з особистого рахунку підприємства (т.2,а.с.2-9), наданої АКБ «Індустріалбанк» вбачається, що підприємство систематично отримувало кошти за здачу в оренду приміщення, тобто електроенергія, телекомунікаційні послуги могли бути використані орендарем, і на спростування зазначеного позивач не надав доказів. Надані позивачем звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а також банківські квитанції (а.с.155-192); рахунки за телекомунікаційні послуги (т.2 а.с.33-57); рахунки за активну електроенергію (т.2 а.с.38-85) затверджені керівником без зазначення прізвища керівника підприємства та скріплені печаткою. Відповідно до п.5.5 виконавчим органом товариства є директор, який реалізує оперативну та стратегічну політику товариства, яку прийнято загальними зборами учасників.(т.1 а.с.57 зв.б.). Директор діє без довіреності від імені товариства в межах встановлених чинним законодавством, статутом, організовує виконання рішень загальних зборів учасників та керує поточними справами товариства. В той же час, згідно пояснень як самого представника позивача, а також підтверджено матеріалами справи, директор у товариства відсутній на підставі рішення Господарського суду, яке набрало законної сили. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому судом врахована процесуальна позиція представника позивача, що позивачем прийнято рішення добровільно сплачувати телекомунікаційні послуги, електроенергію та плату за землю. У зв'язку з відмовою у позові, на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed