Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, та про визнання права власності на спадкове майно після померлої [PERSON] та померлого [PERSON] . В обгрунтування позову, зазначає, що [PERSON] була власницею 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянкки площею 0,100 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки площею 0,1268 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті шляхом звернення до Чигиринської державної нотаріальної контори прийняв чоловік померлої - [PERSON] . Діти [PERSON] - позивач, як син, та відповідачка, як дочка, на час смерті останньої були зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а тому вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інші діти померлої - треті особи - спадщину після смерті матері не приймали. Однак відповідачка фактично не проживала за адресою реєстрації спадкодавця на час її смерті. позивачу відомо, що остання постійно проживає в Йорданському Хашимітському Королівстві, де у неї є сім`я - чоловік і троє дітей, які народилися там. Факт непроживання відповідачки за адресою реєстрації підтверджується актом обстеження умов проживання та показами свідків. А тому, позивач просить визнати відповідачку такою, що не прийняла спадщину після смерті матері. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач, будучи сином померлого, прийняв спадщину після його смерті шляхом звернення до Чигиринської державної нотаріальної контори, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на вище зазначене майно та рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нього у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це майно та у зв'язку з тим, що спадкоємцем даного майна за законом також є відповідачка [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, прохали їх задовольнити, встановивши факт непроживання відповідачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання її такою, що не прийняла спадщину після смерті матері та прохали визнати за позивачем право власності на спадкове майно, оскільки нотаріус відмовив йому в оформленні спадкових прав. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином, відповідно до чинного законодавства, викликаною в судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи в судове засідання теж не з'явилися, надіславши листи про розгляд справи без їх участі та про відсутність заперечень щодо задоволення позову. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами спадкодавців, що проживали по [ADDRESS] , пояснили суду, що дійсно [PERSON] , яка є дочкою останніх, з 1990-х років не проживала по місцю реєстрації та не з'являлася до своїх батьків, за яким весь час доглядав позивач, який і здійснив їх поховання. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до вимог частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] є сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2020 року померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина на території м. Чигирина Черкаської області. У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 та частина 1 статті 1273 ЦК України). Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судячи з матеріалів спадкової справи № 96/2011 від 29.04.2011 року, на час її смерті разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , також були зареєстровані діти - [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи випливає, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся батько позивача - [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] 03 червня 1994 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище [PERSON] . З копій свідоцтв про народження дітей відповідачки вбачається, що всі вони народилися на території Йорданського Хашимітського Королівства - [INFO] , [INFO] та [INFO], що свідчить про тривале перебування відповідачки за межами території України. Положеннями ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Як встановлено з акту обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської обєднаної територіальної громади № 341-02-33/7, складеного 09.11.2020 року комісією в складі депутата Чигиринської міської ради Цівіни В.В. та сусідів, відповідачка [PERSON] хоч і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак у зазначеному домоволодінні ніколи не проживала і на час проведення обстеження вона та її речі в будинку відсутні. У зазначеному будинку на час проведення обстеження та складення відповідного акту проживали позивач та його сімя. Даний факт також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з цього, дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного не проживання відповідачки [PERSON] за місцем реєстрації більше двадцяти років, в тому числі станом на 24 грудня 2010 року - на день смерті спадкодавця [PERSON] . Також суд враховує ту обставину, що відповідачка, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подала, спадщину після смерті матері не оформляла, а тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину. Встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину необхідно позивачу для оформлення спадкових прав. Беручи до уваги небажання відповідачки приймати спадщину, яка відкрилась після смерті матері, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в цій частині заявлених вимог у повному обсязі. Що стосується визнання за позивачем права власності на спадкове майно, то судом встановлено наступне. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді: житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , який остання набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] , виданого 11 вересня 1993 року державним нотаріусом Чигиринської державної нотаріальної контори Кашицькою О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2286; 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1994 року, виданого [PERSON] та [PERSON] ; земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 7125410100:03:000:0555, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 618473; земельної ділянки площею 0,1268 га, кадастровий номер 7125410100:03:000:0556, призначеної для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 618474. Як слідує з даних інформаційного листа відділу у Чигиринському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 9-23-0.340-6/112-21 від 22.01.2021 року зазначені державні акти виготовлені на ім`я [PERSON] , однак на руки власниці не видавалися, не зареєстровані та знаходяться на зберіганні у їх відділі. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок від 26.05.2010 року, характеристика будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , включає в себе: житловий будинок (літера А-1), прибудова (літера а), сарай (літера Б), ворота з хвірткою (№ 3), огорожа (№ 4), водоколонка (№ 2). Окрім того, судом встановлено, що 11 квітня 2019 року відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.04.2019 року помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого на території Чигиринської міської ради Черкаської області відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1994 року, виданого [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено судом та вбачається з матеріалів спадкової справи № 176/2019 від 16.08.2019 року спадкоємцем майна [PERSON] є позивач, як син, який прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою. Треті особи [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини. Як вбачається з постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Курило Я.В. № 26/02-31 від 21.01.2021 року та № 31/02-31 від 23.01.2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON] . Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вищевикладеного, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, суд вважає можливим позов задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 29, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved