Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача\~ [PERSON] заборгованість за теплову енергію у сумі 9 230 грн. 79 коп. та судові витрати, вказуючи, що відповідач є власником (наймачем) квартири [ADDRESS] та зареєстрований як побутовий споживач, особовий рахунок № 10600. Зазначає, що незважаючи на постачання теплової енергії в період з 1.12.2008 року по 1.03.2015 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла заборгованість. Відповідач добровільно заборгованість не сплачує, в звязку з чим позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності. Разом з тим вказав, що позовні визнає частково, просив суд на підставі ст. 257 ЦК України застосувати позовну давність тривалістю у три роки, вважає, що, враховуючи позовну давність, його заборгованість перед позивачем становить 2\~911 гр. 58 коп. (а.с.49). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає в [INFO], за якою у товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на ім'я відповідача № 10600 (а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 грудня 2008 року по 1 березня 2015 року по особовому рахунку № 10600 утворилася заборгованість в розмірі 9 230 грн. 79 коп. (а.с.5). Розрахунок здійснено на основі тарифів, погоджених рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 1 жовтня 2008 року № 729 (а.с.13), а також затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 6 червня 2014 року № 650, від 11 липня 2014 року № 899 (а.с.15).\~\~ Позивач звертався до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості, однак ухвалою суду від 26.06.2015 року йому було відмовлено в прийнятті вказаної заяви (а.с.4).\~ \~ Положеннями ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно\~ п.5 ч.2\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно \~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» \~визначені обов'язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. \~ \~ \~ \~\~\~\~ Тобто, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Така правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3-184гс14. \~\~Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання послуг з постачання теплової енергії у встановленому порядку, чи звертався до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або\~з претензіями щодо невиконання ним зобовязань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг. \~\~\~ Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. Разом з тим, згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Визначаючи період\~\~стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах\~\~трирічного строку позовної давності, відповідно до заявлених позовних вимог, перебіг позовної давності був перерваний у звязку з подачею товариством з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості. В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, роз'яснено наступне. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості, однак ухвалою суду від 26.06.2015 року йому було відмовлено в прийнятті вказаної заяви. Таким чином, оскільки вперше з вимогами про стягнення\~\~з відповідача заборгованості за теплову енергію, товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулося до суду 25 червня 2015 року в порядку наказного провадження, вчинення вказаної процесуальної дії перервало перебіг позовної давності. За таких обставин, оскільки відповідач заявив про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, а позивачем жодних поважних причин пропуску цього строку зазначено не було, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в межах строку позовної давності з 25.06.2012 року по 1.03.2015 року, оскільки 25.06.2015 року позивач вперше звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу по розглядуваним вимогам, а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума заборгованості у розмірі 4 276 гр. 53 коп. (відповідно до розрахунку заборгованості). Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» та стягує на його користь з відповідача заборгованість за теплову енергію в сумі 4 276 гр. 53 коп. \~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 633 гр. 88 коп. за принципом пропорційності (а.с.1-2). На підставі викладеного та

Outcome: partial