Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.08.2016 року від державного реєстратора прав він дізнався про обтяження відповідачем усього належного йому рухомого та нерухомого майна. Арешт було накладено в межах виконавчого провадження, яке наразі закінчено, однак арешти скасовані не були. До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла письмова заява позивача, відповідно до якої останній прохав суд розглянути дану цивільну справу за його відсутністю, підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши\~\~ докази\~\~ у\~\~ сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29.03.2011 року постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ [PERSON] накладено арешт на усе майно боржника [PERSON] та заборонено відчуження такого майна, про що внесено до Державного реєстру обтяжень запис №11005579. Для зняття арешту з майна позивач 27.01.2017 року звернувся із заявою до відповідача. На дану заяву позивачем отримано відповідь від 02.02.2017 року №1373/16, зі змісту якої вбачається, що на виконанні Шевченківського відділу ДВС м.Дніпра перебував судовий наказ, виданий Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 22.02.2010 року за №2н-3100 про стягнення з [PERSON] на користь МКВП «Дніпроводоканал» суми боргу 2623,45 грн. 15.02.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 29.06.2011 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Також, виконавче провадження відкривалось повторно 06.02.2013 року та було знову завершено з повернення виконавчого документу 10.06.2013 року. За спливом строку зберігання виконавчого провадження надати більш детальну інформацію неможливо. Разом з цим, позивачем було погашено борг перед КП «Дніпроводоканал» ДМР, про що свідчить довідка про відсутність заборгованості від 06.10.2016 року №000931117. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. 3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з вищевикладеного, при відсутності заборгованості та триваючого виконавчого провадження, наявність обтяжень на даний час порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved