Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № KGMDG50000004512 від 22.01.2008 року та Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № KGMDG40000004512 від 22.01.2008 року недійсними з моменту їх укладання; зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за час користування кредитом з лютого 2008 року по березень 2015 року із розрахунку суми наданого кредиту: 21462,50 грн. та 109837,50 грн. під 15 % річних. На обґрунтування позову зазначив, що 22.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ним було укладено Кредитний договір № KGMDG50000004512 та Договір про іпотечний кредит № KGMDG40000004512. За умовами кредитного договору банк надав йому кредит в сумі 21462,50 грн. та за умовами іпотечного договору 109837,50 грн., обидва на строк до 22.01.2028 року, сплата відсотків за користування обома кредитами становить 15% річних. Вказаний іпотечний договір був укладений під поруку [PERSON], згідно Договору поруки № KGMDG50000004512. Оспорюванні додаткові угоди суперечать вимогам законодавства України, містять явно несправедливі умови та погіршують його становище як споживача у порівнянні із законодавчо визначеними умовами. Однак, всупереч вимогам п. 3.8. Правил, банк-відповідач під час укладення кредитного договору не попередив позивача, як споживача його кредитних послуг, що всі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором перекладаються виключно на позичальника. Крім того, банк не надав інформацію щодо методики, яка буде використовуватися ним для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами. Під час підписання кредитного договору та іпотечного договору 22 січня 2008 року, укладеного між ЗАТ «Приватбанк» та ним було зазначено, що суми, кредиту, надані у національній валюті України гривнях. У разі надання кредиту у іноземній валюті, в іпотечному договорі не було б зазначено, що перерахунок здійснено в національній валюті України. Він справно здійснював погашення кредиту, станом на 20.03.2015 року ним були сплачені кошти в сумі 279370,75 грн. тіло та відсотки за користування та резервування валюти. Таким чином, існують всі підстави для визнання договору недійсним, оскільки має місце удаваний правочин. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись, на те, що 22.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № KGMDG50000004512 та Договір про іпотечний кредит № KGMDG40000004512, відповідно до умов вищевказаного договору банком наданий кредит у сумі 21462,50 грн. та відповідно до умов іпотечного договору 109837,50 грн. 01.08.2008 року [PERSON] звернувся до банку із заявою, в якій просив банк здійснити конвертацію заборгованості по договору про іпотечний кредит в валюту долари США, та 01.08.2008 року між позивачем та банком укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № KGMDG50000004512, за якою [PERSON] наданий кредит в сумі 4472,42 доларів США, та Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № KGMDG40000004512, відповідно до якої [PERSON] наданий кредит в розмірі 23670,33 доларів США. При укладенні додаткових угод було дотримано всі передбачені істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Крім того, про виконання умов додаткових угод, позивачем здійснювалась погашення іпотечного кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, [PERSON] пропущений строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а тому просить відмовити в задоволенні позову у звязку з його безпідставністю. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ним було укладено Кредитний договір № KGMDG50000004512 та Договір про іпотечний кредит № KGMDG40000004512. За умовами кредитного договору банк надав йому кредит в сумі 21462,50 грн. та за умовами іпотечного договору 109837,50 грн., обидва на строк до 22.01.2028 року, сплата відсотків за користування обома кредитами становить 15% річних. Вказаний іпотечний договір був укладений під поруку [PERSON], згідно Договору поруки № KGMDG50000004512. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених законом, на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Факт підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів позивач [PERSON] не оспорює. Недійсність договору іпотеки мотивує їх похідним характером від кредитного договору. Крім того ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Однак, ні ст. 15, ні ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» не передбачений такий вид відповідальності як визнання недійсним договору внаслідок ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (послугу). Крім того, вимоги про повідомлення кредитодавцем споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг набрали чинності лише з 16 жовтня 2011 року, оскільки в цій частині ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була доповнена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тобто вже після підписання позичальником спірного правочину. Позивач самостійно, в день підписання кредитного договору та додаткових угод 01.08.2008 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просив банк здійснити конвертацію заборгованості по договору про іпотечний кредит в валюту долари США. Під час укладення договору у позивача була можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи із динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та можливість отримання кредиту в національній валюті. Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому, підписавши заяву з проханням здійснити конвертацію заборгованості по договору про іпотечний кредит в валюту долари США, сторона приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні дані про те, що при підписанні додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № KGMDG50000004512 від 22.01.2008 року та Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № KGMDG40000004512 від 22.01.2008 року порушено принцип вільного волевиявлення сторін без узгодження всіх істотних умов договорів. Адже про вільне волевиявлення позивача свідчать підписи на усіх договорах. Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку обставини вказані в позовній заяві не можуть бути підставою для визнання недійсними додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № KGMDG50000004512 від 22.01.2008 року та Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № KGMDG40000004512 від 22.01.2008 року і такі вимоги позивача задоволенню не підлягають. Також безпідставним є доводи сторони про дискримінаційні умови договору щодо можливості підвищення відсоткової ставки, оскільки договір укладено до набрання чинності Закону України від 12.12.2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Таким чином, при укладенні додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № KGMDG50000004512 від 22.01.2008 року та Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № KGMDG40000004512 від 22.01.2008 року [PERSON] діяв вільно, виходячи з власних інтересів, та 01.08.2008 року прийняв рішення про конвертацію заборгованості по договору про іпотечний кредит в валюту долари США, на власний розсуд з Банком визначив характер договорів, які вони уклали, їх умови (зміст). При укладенні спірних договорів сторонами були погоджені всі істотні умови договорів. Позичальник, отримавши кредитні кошти, користувався ними, повністю виконував умови кредитного договору і лише через 7 років після його укладення предявив позов про визнання договорів недійсними, а відтак вимоги останнього є безпідставними та необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь держави в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved