Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 40,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, просить вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що 26 грудня 2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Л-10380-16, згідно умов якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення загальною площею 40,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні. Договір укладено на термін з 26 грудня 2016 року до 25 грудня 2019 включно (п.4.1 договору). Зважаючи на положення статті 764 ЦК України, ч. 2. ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (редакція чинна на момент припинення договору) та п. 4.7 договору, згідно яких у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення № 2302-вих-6047 від 28 грудня 2019 року, в якому орендодавець повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок відповідача протягом п`ятнадцяти днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - погасити її в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ У зв`язку із скеруванням відповідачу зазначеного вище повідомлення позивач вважає, що таким чином договір було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії 25 грудня 2019 року. В порушення вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (редакція чинна на момент припинення договору), ст. 785 ЦК України та п. 9.3 договору свого обов`язку щодо повернення позивачу об`єкта оренди відповідач не виконав, в тому числі і на момент подачі вказаного позову до суду, а відтак орендоване майно, на думку позивача, перебуває у незаконному користуванні відповідача. Незаконне займання відповідачем спірного нежитлового приміщення, що знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, на думку позивача, порушує вимоги ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, а відтак Львівська міська рада позбавлена передбаченого ст.ст. 13, 41, 141 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном. У зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором, зокрема щодо передачі об`єкта оренди позивачу, починаючи з моменту припинення договірних відносин, та з метою захисту своїх порушених прав орендодавця позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 5 травня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження в такій. 1 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив і пояснив, що повідомлення про припинення дії договору отримував і звернувся до позивача про продовження терміну дії договору, однак з порушення строків, оскільки не зібрав всіх необхідних документів для продовження такого. Вважає дії позивача неправомірними, а тому просив відмовити в задоволені позову. Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 грудня 2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Л-10380-16 (далі - договір), згідно умов якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення загальною площею 40,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні. Відповідно до положень п. 4.1 договору, термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 26 грудня 2016 року до 25 грудня 2019 року включно. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з\~ст. 627 ЦК України\~передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (редакція чинна на момент припинення договору) договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який йото було укладено. Згідно статті 764 ЦК України, ч. 2. ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (редакція чинна на момент припинення договору), у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін. Аналогічне положення містить і п. 4.7 договору. Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2020 року в справі № 915/1429/19, юридичний аналіз\~статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»\~дозволяє зробити висновок про те, що спеціальні правові норми регламентують здачу в оренду державного та комунального майна та в імперативному порядку визнають продовженим договір оренди на той же строк та на тих же умовах, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди не заявить про припинення або зміну умов договору оренди. Норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди. Як встановлено з матеріалів справи та підтвердила в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, представник позивача, зважаючи на вищенаведені положення законодавства та умови укладеного договору, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №2302-вих-6047 від 28 грудня 2019 року, в якому орендодавець повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченні терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості - погасити її в повному обсязі. Вказане підтверджується і долученою до матеріалів справи копією повідомлення №2302-вих-6047 від 28 грудня 2019 року. В судовому засіданні відповідач підтвердив отримання вказаного повідомлення. У зв`язку з скеруванням позивачем відповідачу зазначеного вище повідомлення, у передбачений строк, суд приходить до висновку про правдивість покликань сторони позивача про те, що таким чином договір було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії ще 25 грудня 2019 року. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (редакція чинна на момент припинення договору) передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії; відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Пунктом 10.1 договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно з ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. \~Аналіз у взаємозв`язку частини першої статті\~759 ЦК України\~та частини першої статті\~785 ЦК України\~дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди;\~припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ\~у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Пунктом 9.3 договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п. 9.1 цього договору (закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання). Відповідно до п. 9.4 при передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. Як встановлено\~судом з\~матеріалів справи\~та наданих\~учасниками справи\~пояснень,\~Управління комунальної\~власності департаменту\~економічного розвитку\~Львівської міської\~ради вжило всіх\~необхідних заходів,\~зі свого\~боку,\~а саме\~повідомило про\~припинення договору,\~-\~в межах\~місячного строку,\~встановленого законодавством,\~та зазначило\~про необхідність\~повернення орендованого\~приміщення по\~акту приймання-передачі.\~Проте відповідач [PERSON] не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна та оформлення повернення наймачем орендованого майна шляхом підписання акта приймання-передачі нерухомого майна після закінчення дії договору. Більше того, доказів виконання вказаного обов`язку відповідач суду не надав, доказів вчинення орендодавцем (Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від орендаря ([PERSON] ) після закінчення строку дії договору, або ухилення орендодавця від підписання акта приймання-передачі майна матеріали справи також не містять, і відповідачем такі докази не подавалися. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 2102 гривні судового збору.

Outcome: approved