Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину Договору купівлі-продажу транспортного засобу, посилаючись на те, що 9 вересня 2008 року відповідач [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої в порядку передоручення, видав на ім.»я позивача довіреність щодо володіння, користування і розпорядження ( з правом виїзду за кордон) транспортним засобом - автомобіль ВАЗ 21063,1989 року, д.н.з. Л8531КХ, яка була посвідчена приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу [PERSON], однак при зверненні до Фастівського МРЕВ ДАІ для переоформлення транспортного засобу на своє ім.»я, позивачу було повідомлено, що , на даний транспортний засіб накладений арешт та оголошена заборона на його відчуження згідно із постановою державного виконавця ВДВС Фастівського МРУЮ від 17.09.2012 року, таким чином позивач позбавлений права користуватися та розпоряджатися автомобілем. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечує. Відповідач [PERSON] позов визнає. Представник ВДВС Фастівського МРУЮ проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що 9 вересня 2008 року відповідач [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої в порядку передоручення, видав на ім.»я позивача довіреність щодо володіння, користування і розпорядження ( з правом виїзду за кордон) транспортним засобом автомобіль ВАЗ 21063,1989 року, д.н.з. Л8531КХ, яка була посвідчена приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу [PERSON]В . Позивач сплатив [PERSON] кошти в сумі 5300 грн. Строк в довіреності від 09 вересня 2008 року був встановлений до закінчення строку основної довіреності , а саме до 12 листопада 2014 року. Одразу після посвідчення довіреності, позивач передав грошову суму коштів в розмірі 1000 доларів США [PERSON], а останній передав позивачу технічний паспорт та ключі від автомобіля. Позивач вільно та безперешкодно володів транспортним засобом в своїх особистих потребах. 10 вересня 2013року позивач звернувся до Фастівського МРЕВ ДАЇ для переоформлення транспортного засобу на своє ім'я, але йому було повідомлено, що на даний транспортний засіб накладений арешт та оголошена заборона на його відчуження згідно із постановою державного виконавця ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції від 17.09.2012року. Таким чином, позивач [PERSON] став обмеженим у своїх .правах щодо користування та розпорядження автомобілем ВАЗ 21063. 1989 року випуску д.н.з. JI8531KX. Позивач щорічно страхував автомобіль. В полісах зазначено, шо страхувальником є [PERSON]. Таким чином, Позивач, відповідачі [PERSON] та [PERSON], укладаючи довіреність фактично приховали правочин, який насправді вчинили - договір купівлі-продажу транспортного засобу, не передбачаючи наперед негативних наслідків дія себе. У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо було встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами шодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як передбачено у п. 25 Постанови Пленума Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопа. 2009 року за № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного 'правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, і випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Виходячи з вищевикладених обставин, норм актів законодавства України та судової практики, в дійсності між Позивачем, Відповідачем та 2-м Відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння та користування транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого 1 -й відповідач передав у власність 2-го Відповідача транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21063, 1989 року випуску, д.н.з. Л8531КХ , а останній прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів в розмірі 5 300 гривень. Між 2-м Відповідачем та Позивачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння та користування транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого 2-й Відповідач передав у власність Позивача транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21063, 1989 року випуску, д.н.з. Л8531КХ , а останній прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів в розмірі 5 300 гривень Тому, довіреність від 12.11.2004року та довіреность від 09.09.2008року були видані 1-м та 2-м Відповідачами з метою приховання іншого правочину, договору- купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили, тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, тобто який сторони приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю як правочином обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.І ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Таким чином, в дійсності між [PERSON] (продавцем) з одного боку, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль ВАЗ 21063, 1989 року випуску, д.н.з. Л8531КХ, учасники якої приховали даний правочин, шляхом видання 1 -м Відповідачем відповідної довіреності. Між [PERSON] (продавцем) з одного боку, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль ВАЗ 21063, 1989 року випуску, д.н.з. Л8531КХ, учасники якої приховали даний правочин, шляхом видання 2-м Відповідачем відповідної довіреності. Підтвердженням того, що був укладений удаваний правочин свідчить те, що фактично одразу після видання 12 листопада 2004року довіреності 2-м Відповідачем, Позивач починає страхувати автомобіль. Також Позивач, після передання йому транспортного засобу вчинив ряд дій щодо ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля, меняв гальма, генератор, ремонтував двигун, фарбував автомобіль. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 15 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту, такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним к законних підставах. Згідно із постановою державного виконавця від 17.09.2012рок арешт накладений на транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21063, 1989 року, д.н.: Л8531КХ, який належить боржнику [PERSON] для забезпеченн вимог стягувача [PERSON] . Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державними виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника накладення на нього арешту. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, як вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття нього арешту. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Враховуючи викладене,

Outcome: partial