Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем та стягнення судових витрат. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2013 року. Від шлюбу дітей не мають. У судове засідання позивач не зявився, натомість подав заяву, в якій повідомив, що позов в частині розірвання шлюбу підтримує, щодо судових витрат, просив залишити їх за ним. Справу розглянути без його участі, проти надання строку на примирення категорично заперечує. Також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи обставини справи, вище викладене, а також відсутність заперечення з боку сторони позивача, щодо проведення заочного розгляду справи, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами сторони проживали разом до серпня 2015 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні склад характерів та погляду на життя. Зараз подружні стосунки не підтримують, сім'я фактично розпалася. Позивач вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить його інтересам. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, права та обовязки сторін регулюються ст.ст.104-105 Сімейного кодексу України щодо підстав припинення шлюбу та припинення шлюбу унаслідок його розлучення, а також ст.ст. 110, 112 СК України про право на предявлення позову про розірвання шлюбу та про підстави для його розірвання за позовом одного з подружжя. У судовому засіданні досліджені: копія паспорту позивача (а.с.3); свідоцтво, яким підтверджується укладення сторонами шлюбу 15 лютого 2013 року (а.с.4). У судовому засіданні доведено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені. На виконання вимог ст. 111 СК України судом підстав для застосування заходів щодо примирення сторін та надання їм строку для примирення не знайдено. Взаєморозуміння подружжям не досягнуто. Тому суд доходить висновку, що подальше збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відсутність вільної згоди сторін на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 Кодексу. При тих стосунках, що склались між сторонами, державна реєстрація шлюбу не у змозі забезпечити стабільність відносин між сторонами та охорони прав і інтересів подружжя, як це передбачено ч.1 ст. 27 Кодексу. Згідно з заявою позивача підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. Про вибір відповідачем дошлюбного прізвища не заявлено.

Outcome: approved