Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 в розмірі 11625 грн. за травень 2019 року, а також стягнути 2361 грн. 50 коп. компенсації за відрив від звичайних занять. Як на підставу позову посилається на невиконання відповідачами грошового зобов`язання. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, з [PERSON] та [PERSON] , а також з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45972,25 грн. На даний час рішення суду звернуто до примусового виконання, та виконується щодо кожного із відповідачів у Личаківському, Сокальському та Самбірському відділах державної виконавчої служби. Однак відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, заборгованість по договору кредиту не погасили та допустили прострочення виконання грошового зобов`язання за договором кредиту, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 03.06.2020 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 02.07.2020, яке у зв`язку з неявкою учасників справи відкладено на 30.09.2020 та за клопотанням відповідача [PERSON] на 12.11.2020. В судовому засіданні відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву у зв`язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву до 16.12.2020 для надання позивачу можливості ознайомитися з відзивом. В судове засідання позивач не з`явився, відповіді на відзив не скерував, разом з тим 28.09.2020 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що 04.04.2008 між ним та Львівською філією Кредитної спілки «Либідь» було укладено договір кредиту №22/2008ЛФ від 04.04.2008, на підставі якого відповідачу надано споживчий кредит в розмірі 20000 грн. строком на 24 місяці. Протягом 10 місяців зобов`язання перед Кредитною спілкою щодо сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами відповідачем виконувались своєчасно та в повному обсязі. Станом на лютий місяць 2009 року у зв`язку із кризовими явищами у фінансовій та економічній сфері, він втратив джерело доходів, яке б дозволило йому належним чином виконувати свої зобов`язання. Як стало відповідачу відомо в подальшому 29.03.2013 між Кредитною спілкою «Либідь» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу, яким було змінено кредитора у борговому зобов`язанні, що виникли на підставі Договору кредиту № 22/2008ЛФ від 04.04.2008. Як зазначено в п.1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12 500 грн. тіла кредиту та 11 453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Пеня, стягнення якої є предметом даного позову, визначена п. 4.3 кредитного договору - «в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом». Неустойкою (штрафом, пенею), згідно вимог ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Відповідно п.2 ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, яким і є договір кредиту № 22/2008ЛФ від 04.04.2008, укладений між [PERSON] та Кредитною спілкою «Либідь», не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Оскільки, сума кредиту за вищезазначеним договором кредиту становила 20 000 грн., відповідно загальний розмір неустойки (штрафу, пені), що може бути стягнутий за порушення зобов`язань не може перевищувати 10 000 (десять тисяч) грн. Враховуючи те, що загальний розмір сум неустойки (штрафу, пені), які стягнуті позивачем із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значно перевищує визначену законом сукупну суму неустойки, оскільки лише за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 у справі 463/3808/14-ц, стягнуто із відповідачів 12 500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 гри. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Загальна сума пені, що підлягає стягненню із відповідачів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, яка окрім вищевказаного рішення також встановлена рішеннями Личаківського районного суду м. Львова, а саме рішенням від 03.07.2019 у справі №463/1443/19 про стягнення 11625 грн., від 12.09.2017 у справі №463/6454/17 про стягнення 12500 грн., від 26.11.19 у справі № 463/7536/19 про стягнення 11250 грн., від 07.05.18 р. у справі № 463/3891/17 про стягнення 34500 грн., при цьому наведений перелік рішень не є вичерпним, станом на 01.09.2020 перевищує 80000 гривень. При цьому, вважає, що незважаючи на положення п. 2 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено, що дія цього закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом - 10 червня 2017 року, необхідно враховувати вимоги положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою визначено що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, та ч. 2 ст. 5 ЦК України, якою встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. З урахуванням вищевикладеного, вважає, що стягнення з відповідачів пені згідно з договором кредиту № 22/2008ЛФ від 04.04.2008, є неправомірним, оскільки значно перевищує граничний обсяг пені, що підлягає стягненню за договорами споживчого кредитування, встановлений законодавством, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, жодних документів суду не скерували. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 20000 грн. на строк до 04.04.2010 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,13699 % від суми залишку кредиту за кожен день користування. Згідно з п.6.1 вказаного договору з метою своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в забезпечення виконання договору, якщо цього вимагають умови надання кредиту, прийнято: договір поруки №22/2008ЛФ/1, 22/2008ЛФ/2. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , а також солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45972,25 грн. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною першої ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк [PERSON] використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року, яке набрало чинності, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року в загальному розмірі 45 972,25 грн., яка складалася із: тіла кредиту - 12 500 грн, процентів за користування кредитом - 20 972,25 грн. та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 12 500 грн. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а також аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 362/3054/14-ц (провадження № 61-17992св19), від 05 листопада 2020 року у справі № 711/5482/18 (провадження № 61-22738св19). Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитними коштами та пені [PERSON] використав своє право на повернення кредиту, тому відсутні правові підстави нараховувати неустойку (пеню) після пред`явлення до позичальника та поручителів вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення неустойки (пені). З урахуванням наведеного підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання відсутні. Саме такі висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у Постанові Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №463/4501/18 (провадження № 61-14778св19), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, у відповідності до вимог ст.138 ЦПК України, суд не вбачає підстав і для стягнення з відповідачів на користь позивача 2361 грн. 50 коп. компенсації за відрив від звичайних занять.

Outcome: dismissed