Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що 13 травня 2016 року відповідач [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «ЦФР») кредитний договір, згідно якого одержала кредит в сумі 32089,92 грн., зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. [PERSON] свої зобов`язання не виконала, заборгованість не погасила. На даний час право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Тому позивач просив суд стягнути з відповідача: заборгованість за основною сумою боргу - 31159,56 грн., заборгованість за відсотками - 6890,89 грн., заборгованість за платою за управління кредитом - 24336,18 грн., заборгованість за пенею - 12915,67 грн. Всього просив стягнути 75302,30 грн. заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 13 червня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. 25 вересня 2019 року судом було ухвалено заочне рішення у справі, яке за заявою відповідача ухвалою суду від 29 липня 2021 року скасовано. Розгляд справи проводиться в спрощеному позовному проваджені з викликом сторін. Відзиву на позов відповідач не надала. Будь-яких інших заяв по суті справи або клопотань сторони суду не подавали. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В тексті позовної заяви звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що вона не отримувала доказів переходу права вимоги до нового кредитора. Передача права вимоги до позивача відбулася без її згоди. На час передачі права вимоги проценти їй були обраховані за весь період дії кредитного договору. Пеня обрахована за період, що перевищує один рік. Тому просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Крім того, кредитний договір нею не підписувався. Заява про приєднання до умов отримання кредитів та заява на отримання кредиту нею підписані, але вони не є кредитними договорами. Тому в задоволенні позову вона просила відмовити. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача. Заслухавши відповідача [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом подання [PERSON] . Заяви від 13 травня 2016 року про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) та Заяви № 4141150321 від 13 травня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Підписанням заяви про отримання кредиту відповідач надала згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею, як позичальником. За умовами кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» надав відповідачу кредит у розмірі 32089,92 грн. на 48 місяців, тобто терміном до 25 травня 2020 року, зі сплатою 11,99% річних за користування кредитними коштами (а.с.5-6). Суд відхиляє посилання відповідача як на підставу заперечень проти позовних вимог на те, що кредитний договір нею та ТОВ «ФК «ЦФР» не підписувався. При цьому суд бере до уваги, що згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] кредитні правовідносини виникли на підставі заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяви №4141150321 від 13.05.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ЦФР», що підписані відповідачем [PERSON] , а також Платіжних доручень ТОВ «ФК «ЦФР» від 13 травня 2016 року про перерахування [PERSON] коштів. Чинним законодавством не передбачено обов`язку сторін укладати кредитний договір у формі одного документа. Тому укладення договору шляхом підписання декількох документів не суперечить вимогам чинного законодавства України. Таким чином судом встановлено, що сторонами договору було дотримано вимоги закону про укладення його в письмовій формі. 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно п.1.1. - 1.2. вказаного договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор (яким є ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень») передає (відступає) Новому Кредиторові (яким є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги: (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у`Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості), Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором: Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (а.с.18-20). Як вбачається з витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» також перейшло право вимоги до [PERSON] за договором від 13 травня 2016 року №4141150321 (а.с.21). Суд не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що договір про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено без її згоди, оскільки згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання відповідача на те, що вона не повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні, спростовується долученими до матеріалів справи копіями письмових повідомлень про відступлення прав вимоги від 07 серпня 2018 року, що направлені на адресу [PERSON] як первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР», так і новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 16. 17). Вказані повідомлення про відступлення права вимоги направлені за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача. Цю ж адресу відповідач зазначила і у заяві на отримання кредиту. Таким чином позивач та первісний кредитор виконали свій обов`язок щодо повідомлення боржника про заміну кредитора. Не отримання відповідачем вказаних повідомлень з особистих причин не тягне за собою припинення її зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 516 ЦК України передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Але, як пояснила суду відповідач, після заміни кредитора виплата заборгованості первісному кредитору нею також не здійснювалась. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, [PERSON] в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання не виконувала, щомісячно кредит не сплачувала. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 13 травня 2016 року, станом на 30 липня 2018 року (тобто на день укладення ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» договору відступлення прав вимоги № 20180730), [PERSON] має заборгованість за кредитом у розмірі 31159,56 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 6890,89 грн. (а.с.15). Право вимоги вказаного розміру заборгованості, в тому числі заборгованості за відсотками, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору відступлення прав вимоги № 20180730. Вказаним розрахунком спростовуються посилання відповідача в судовому засіданні на те, що за договором відступлення права вимоги відсотки їй обраховані за весь період дії кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На час звернення позивача з позовом до суду строк дії кредитного договору не закінчився, і позивач просив стягнути всю суму боргу достроково. Оскільки відповідачем було прострочено сплату частини позики згідно графіку, позивач мав право вимагати дострокового повернення усієї суми боргу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: заборгованість за кредитом - 31159,56 грн., заборгованість відсотками - 6890,89 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] , позивач також обраховує її заборгованість за таким видом платежу як плата за управління кредитом у розмірі 24336,18 грн. (а.с.15). Зазначене не відповідає умовам кредитного договору, оскільки кредитним договором не передбачено обов`язку відповідача сплачувати «плату за управління кредитом». Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в реакції від 30 березня 2015 року (а.с.12-13) відповідачем не підписані. Тому не є частиною кредитного договору. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача плати за управління кредитом у розмірі 24336,18 грн., оскільки це не передбачено кредитним договором. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 12915,67 грн., суд бере до уваги, що згідно кредитного договору сторонами передбачено сплату пені у розмірі 0,3% на день (а.с.5). Вказаний розмір пені позивачем обраховано за період з 26 серпня 2016 року по 30 липня 2018 року включно (а.с. 15). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні відповідач звернулась до суду з клопотанням про застосування позовної давності. Тому суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності, стягнути з відповідача на користь позивача пеню в межах річного строку позовної давності у розмірі 1750,00 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту - 31159,56 грн., заборгованість за відсотками - 6890,89 грн., пеня - 1750,00 грн., а всього 39800,45 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено на 53%, тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1018,13 грн.

Outcome: partial