Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. В своєму позові позивач зазначив, що Відповідно до укладеного договору № SAMDN40000010356789 від 06.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 54130.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.12.2013. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 06.12.2006 р. уклали договір застави рухомого майна (надалі договір застави). Згідно з договором застави, [PERSON] надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий комбі-в, № кузова/шасі: XTA21121070444498, реєстраційний номер: АХ7890АР, що належить на праві власності [PERSON] (61000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Позивачем було отримано інформацію про те, що згідно бази даних автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий комбі-в, № кузова/шасі: XTA21121070444498, реєстраційний номер: АХ7890АР, знаходиться в арешті, заборонено відчуження та реєстрацію, а саме за: 1) Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) від 16.09.2010 р. (копія додається); 2) Постановою Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) від 27.12.2010 р. (копія додається); 3) Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) від 30.12.2010 р. (копія додається); 4) Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) від 09.03.2011 р. (копія додається); 5) Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) від 25.03.2011 р. (копія додається); 6) Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) від 25.03.2011 р. 7) Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) від 20.03.2013 р. (копія додається); 8) Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) в рамках ВП №45520442 (копія додається). Вищезазначене обтяження підтверджуються даними з бази ДАІ, які додаються до справи. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку, по-перше: право застави у ПриватБанку виникло, як зазначено вище - 06.12.2006 року, а постанови (подання) про накладення арешту даного автомобіля були винесені пізніше ніж було укладено договір застави; по-друге: станом на 09.09.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком складає 361990,00 грн., що значно перевищує вартість предмету застави, яка на дату укладення договору застави складала 48000,00 гривень та яка постійно знижується в наслідок зносу транспортного засобу. Крім того Банку надано всі повноваження, необхідні для здійснення продажу предмету застави згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2012 р. (додається до позову). Отже, відділ державної виконавчої служби не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, який не є заставодержателем. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна найвищий пріоритет на заставлене майно має ПРИВАТБАНК, оскільки саме ПРИВАТБАНК раніше зареєстрував обтяження на предмети застави: автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий комбі-в, № кузова/шасі: XTA21121070444498, реєстраційний номер: АХ7890АР. ПРИВАТБАНК має намір звернути стягнення на заставне майно в порядку визначеному вищевказаним рішенням суду, але, оскільки у відношенні заставного майна існує арешт в базах даних [PERSON] УМВС України РЕЗУЛЬТАТИ ЗВІРЕННЯ ПО ВСІХ БАЗАХ НА АМТ знаходиться запис за системою ЗААРЕШТОВАНИЙ АМТ та оголошено в розшук, ПРИВАТБАНК не може скористуватися своїм правом Заставодержателя - звернути стягнення на заставлений автомобіль шляхом його реалізації. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. До початку судового засідання представник позивача звернувся із заявою, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному об'ємі. Відповідач, який був повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідно до укладеного договору № ZRZ0AK51393892 від 14.09.2007 року [PERSON] Iванiвна отримала кредит у розмірі 141837.48 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.09.2012. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 14.09.2007 р. уклали договір застави рухомого майна (надалі договір застави). Згідно з договором застави, [PERSON] надала в заставу автомобіль Landmark, модель: BO 6473G, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий універсал-В, № кузова/шасі: LTA6GJ3PC62004830, реєстраційний номер: AM5648AM, що належить на праві власності [PERSON] Iванiвна (11001, Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Калініна, буд.12, ІПН [NUMBER]). Позивачем було отримано інформацію про те, що згідно бази даних автомобіль Landmark, модель: BO 6473G, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий універсал-В, № кузова/шасі: LTA6GJ3PC62004830, реєстраційний номер: AM5648AM, знаходиться в арешті, заборонено відчуження та реєстрацію, а саме за: 1) Постановою відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції, Вих.N 22/32/3920 від 02.07.2013 р. (довідка додається); 2) Постановою відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції, Вих.N 32/6624 від 13.11.2013 р. (довідка додається); 3) Постановою відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції, Вих.N 22/32/6623 від 13.11.2013 р. (довідка додається). Вищезазначене обтяження підтверджуються даними з бази ДАІ, які додаються до справи. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку, по-перше: право застави у ПриватБанку виникло, як зазначено вище - 14.09.2007 року, а постанови (подання) про накладення арешту даного автомобіля були винесені пізніше ніж було укладено договір застави; по-друге: станом на 31.08.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком складає 409050,00 грн., що значно перевищує вартість предмету застави, яка на дату укладення договору застави складала 113625,00 гривень та яка постійно знижується в наслідок зносу транспортного засобу. Крім того Банку надано всі повноваження, необхідні для здійснення продажу предмету застави згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2012р. (додається до позову). Отже, відділ державної виконавчої служби не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, який не є заставодержателем. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна найвищий пріоритет на заставлене майно має ПРИВАТБАНК, оскільки саме ПРИВАТБАНК раніше зареєстрував обтяження на предмети застави: автомобіль Landmark, модель: BO 6473G, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий універсал-В, № кузова/шасі: LTA6GJ3PC62004830, реєстраційний номер: AM5648AM. ПРИВАТБАНК має намір звернути стягнення на заставне майно в порядку визначеному вищевказаним рішенням суду, але, оскільки у відношенні заставного майна існує арешт в базах даних [PERSON] УМВС України РЕЗУЛЬТАТИ ЗВІРЕННЯ ПО ВСІХ БАЗАХ НА АМТ знаходиться запис за системою ЗААРЕШТОВАНИЙ АМТ та оголошено в розшук, ПРИВАТБАНК не може скористуватися своїм правом Заставодержателя - звернути стягнення на заставлений автомобіль шляхом його реалізації. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. У відповідності до ч.2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або його частини. В силу ч. 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини, отже судовий захист прав та законних інтересів, підлягає вирішенню у Братському районному суді Миколаївської області за місцем знаходження заставленого майна, яке знаходиться за адресою: Миколаївська обл., смт. Братське, вул. Вороніна, 20-А, що підтверджується Актом. У відповідності з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, оскільки позивач в заяві не просить стягнути судовий збір з відповідача на його користь, тому суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved