Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він зареєстрував шлюб з [PERSON] 25.02.2000 року, з якою мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружнє життя та фактичні шлюбні відносини з відповідачкою припинилися більш ніж два роки тому. Вони перестали розуміти один одного, у них абсолютно різні погляди на життя, ведення спільного господарства, виховання дитини, проживають як чужі люди і вважають, що надалі продовжувати створювати видимість подружжя неможливо з морально-етичних та психологічних міркувань. Також позивач вказує, що вони випробували різні шляхи до знаходження взаєморозуміння, взаємних домовленостей, поступків, відвідування психологів, однак нічого не дало бажаного результату, а навпаки це ще більше їх роз'єднало і зараз вони знаходяться у нервовому збудженні та у стані постійного стресу перебуваючи поруч, що не може не відображатися на нервовій системі дитини. В результаті розмов вони дійшли висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення сім'ї для їхнього неповнолітнього сина. Зважаючи на вищенаведене позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання сторони не з'явились, суду подали заяви з проханням розглянути справу у їхню відсутність. Відповідачка повідомила суд про визнання позову, крім цього просить після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 25 лютого 2000 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 122 (а.с. 10). Позивач та відповідачка мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу не можливе, відповідачка визнає позов, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, оскільки існування сім'ї носить формальний характер протягом тривалого часу. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка у поданій до суду заяві просить змінити прізвище на дошлюбне [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Судові витрати позивач просив покласти на нього.

Outcome: approved