Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.03.2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2., п 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент замінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг. Позивач є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду тим, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, складена між ним і банком, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 05.07.2015 року має заборгованість в розмірі 20772,86 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 2155,81 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 17151,68 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксованої частини) в сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 965,37 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь в повному обсязі наявну заборгованість, а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність. Позов не визнав, оскільки сплила позовна давність. Крім того на дав суду заяву в якій просив застосувати позовну давність до цивільного позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення кредитної заборгованості, оскільки сплинуло майже дев'ять років після вчинення правочину. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк». 22.03.2006 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед позивачем станом на 05.07.2015 року виникла заборгованість в розмірі 20772,86 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 2155,81 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 17151,68 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксованої частини) в сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 965,37 грн. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) Ч. 4 ст. 267 ЦК України наголошує на тому, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про що заявив відповідач, надавши суду відповідну письмову заяву. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України) З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору від 22.03.2015 року погашення кредиту повинно здійснюватись відповідачем частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань останній платіж з погашення кредитного зобов'язання відповідач здійснив 22.05.2006 року. Тобто, про порушення свого права пов'язаного із не виконанням зобов'язання з боку відповідача, банк не позбавлений був можливості дізнатися, починаючи з 22.05.2006 року. Трирічний строк позовної давності сплив 22.05 2011 року. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Крім того, зі спливом строків позовної давності до основної вимог, вважається, що позовна давність спливла й до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), що застосовується і до додаткових вимог банку. Враховуючи, те що представником позивача не надано доказів про збільшення строку позовної у порівнянні із загальним, не надано доказів поважності пропуску строку, встановленого законом для захисту порушеного права, та надана письмова заява відповідача про відмову в позові через пропуск кредитором строку позовної давності то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Приймаючи до уваги викладене та

Outcome: dismissed