Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання такими , що втратили право користування житловим приміщенням , а саме квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те , що відповідач не проживають в зазначеній квартирі без поважних причини. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з обставин , що викладені у позовній заяві . Позивач зазначив про те , що спірна квартира належить йому на праві власності , перешкод в користуванні зазначеною квартирою відповідачам він не чинив , останні не проживають в спірній квартирі з 2007 р. та не несуть витрат на її утримання . Відповідачі в судове засідання повторно не з»явилися , про час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом розміщення оголошення у пресі . Вислухавши пояснення позивача , представника позивача , суд приходить до висновку про те , що позовні вимоги підлягають задоволенню , виходячи з наступного . Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи , що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.4-5 ). Згідно довідки форми № 3 від 04.12.2013 р. № 10/343 вбачається , що відповідачі зареєстровані у вищезазначеній квартирі ( а.с. 9 ) . З встановлених по справі обставин вбачається , що відповідач [PERSON] є рідним братом позивача , відповідач [PERSON] - дружиною віжповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 383 ЦК України встановлено ,що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У позовній заяві позивач посилається як на правові підстави позову на ст. ст. 71 , 72 ЖК УРСР . Разом з тим , до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК України , якими регламентовано право користування чужим майном , зокрема норми ст. 405 ЦК України . Вищезазначене викладено і у п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 р. « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » , а саме « члени сім»ї власника житла , які проживають разом із ним , мають право користування цим житлом відповідно до закону ( особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ) . Суди повинні мати на увазі , що таким законом не може бути ЖК УРСР , а застосуванню підлягають норми , передбачені главою 32 ЦК . З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того , що стосовно права членів сім»ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК . Оскільки інше не встановлено законом , договором чи заповітом , на підставі яких встановлено сервітут , то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом , що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом . У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають ». Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Із представлених позивачем затверджених актів ЖЕК 313 м. Києва від 25.10.2013 р. , 16.08.2013 р. та 21.06.2013 р. вбачається , що відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2007 р. ( а.с. 6- 8 ) . Обставини , які б свідчили про поважність непроживання відповідачів в спірній квартирі в матеріалах справи відсутні . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності , суд приходить до висновку про те , що відповідачі не проживають на спірній житловій площі понад рік, а саме з 2007 р. без поважних причин , а тому останні втратили право користування зазначеним житловим приміщенням з підстав ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , оскільки позивач відповідно до вимог діючого законодавства при подачі позову був звільнений від сплати судового збору , з відповідачів на користь держави в рівних частках підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп . На підставі викладеного ,

Outcome: approved