Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON], третя особа: [PERSON], про повернення коштів, отриманих шляхом обману та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що 18.05.2013 року, він знаходився у магазині «Парадіз кахель» по вулиці Мелешкіна, буд. 9 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область та сплатив ФОП [PERSON] кошти в сумі 7000 грн. ( сім тисяч гривень) у якості передоплати згідно рахунку фактурі № СФ -0000073 від 18.05.2013 року. ФОП [PERSON] в підтвердження переданих позивачем коштів надала квитанцію до прибуткового касового ордеру № 389. В продовж 10 днів з дня внесення позивачем передоплати ФОП [PERSON] взяла на себе зобов`язання поставити позивачу товар: керамічну плитку в асортименті, за адресою проживання позивача : [ADDRESS], згідно рахунку фактурі , а позивач, повинен був після цього сплатити суму різниці між передоплатою, та сумою загальної вартості товару у розмірі 2689 грн. 76 коп. ( дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень 76 коп.). Тобто, фактично йшла мова про те, що між сторонами укладений договір з умовою доставки товару покупцеві. Однак, в визначений строк, ФОП [PERSON] товар не поставила з невідомої на той час позивачу причини. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням виконати взяті на себе зобов`язання, та поставити йому товар, однак, його прохання залишились без відповіді. 18.06.2013 року позивач письмово звернувся до ФОП [PERSON] з заявою, в якій просив повернути йому суму передоплати в розмірі 7000 грн., в зв`язку з невиконанням відповідачем взятого на себе зобовязання та не поставки товару. 18.07.2013 року третя особа - [PERSON], яка як у подальшому з`ясувалося є рідною донькою [PERSON], надала позивачу в магазині «Парадіз кахель» по вул. Мелешкіна, буд. 9 в м. Кривий Ріг, розписку в якій зазначила, що вона представляє інтереси ФОП [PERSON] і є директором магазину «Парадіз кахель», та бере на себе відповідальність повернути позивачу кошти у розмірі 7000 грн., не пізніше 22.07.2013 року. У визначений термін, кошти позивачу не були повернуті. 26.07.2013 року позивач письмово звернувся до Начальника Державної інспекції по захисту прав споживачів [PERSON], з заявою втрутитися у ситуацію, однак звернення позивача залишилось без відповіді. 29.07.2013 року позивач письмово звернувся до Начальника Держспоживінспекції в Дніпропетовській області [PERSON], з заявою втрутитися у ситуацію, однак звернення позивача також залишилось без відповіді. 01.09.2013 року ФОП [PERSON] надала позивачу письмові пояснення з приводу не поставки товару позивачу, відповідачка принесла свої вибачення , та взяла на себе зобов`язання, повернути позивачу кошти у розмірі 7000 грн., в строк до 01.10.2013 року, позивач з цим погодився. Однак, кошти позивачу відповідачка не повернула. 22.10.2013 року позивач звернувся до Саксаганського районного відділу КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, з заявою по відношенню до [PERSON], за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами в розмірі 7000 грн. 08.01.2014 року слідчий СВ Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] виніс постанову про закриття кримінального провадження , яку 14.07.2014 року отримав позивач. При проведені слідчих дій було встановлено, що [PERSON] представляє інтереси своєї матері [PERSON] , яка є ФОП [PERSON], та здійснює від її імені підприємницьку діяльність, однак [PERSON] ані позивачу, ані слідчому, не надала документів в підтвердження того, що вона здійснює представництво ФОП [PERSON] на законних підставах. Крім того позивачу стало відомо, що [PERSON] не знаходиться у трудових відносинах з ФОП [PERSON], оскільки не була найманим працівником. Тобто ФОП [PERSON] ввела позивача в оману, оскільки правочин, а саме зобовязання поставити позивачу товар відбулося під впливом обману. ФОП [PERSON] взагалі не збиралася поставляти позивачу товар. В звязку з чим позивач вважає, що усю відповідальність що до невиконання взятих на себе зобовязань, укладеного з ним договору на поставку плитки, повинна понести ФОП [PERSON], і саме з неї позивач просить суд стягнути на його користь спричинені йому матеріальні збитки у подвійному розмірі, а точніше 14\~000, 00 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якої вказав, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просить суд ухвалити рішення на користь позивача, не протии щоб справа розглядалася у заочному порядку. Відповідачка та третя особа, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2013 року, позивач у магазині «Парадіз кахель» по вулиці Мелешкіна, буд. 9 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область та сплатив ФОП [PERSON] кошти в сумі 7000 грн. ( сім тисяч гривень) у якості передоплати згідно рахунку фактурі № СФ -0000073 від 18.05.2013 року. ФОП [PERSON] в підтвердження переданих позивачем коштів надала квитанцію до прибуткового касового ордеру № 389. В продовж 10 днів з дня внесення позивачем передоплати ФОП [PERSON] взяла на себе зобов`язання поставити позивачу товар: керамічну плитку в асортименті, за адресою проживання позивача : [ADDRESS], згідно рахунку фактурі , а позивач, повинен був після цього сплатити суму різниці між передоплатою, та сумою загальної вартості товару у розмірі 2689 грн. 76 коп. ( дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень 76 коп.). Тобто, фактично йшла мова про те, що між сторонами укладений договір з умовою доставки товару покупцеві. Однак, в визначений строк, ФОП [PERSON] товар не поставила з невідомої на той час позивачу причини. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням виконати взяті на себе зобов`язання, та поставити йому товар, однак, його прохання залишились без відповіді. 18.06.2013 року позивач письмово звернувся до ФОП [PERSON] з заявою, в якій просив повернути йому суму передоплати в розмірі 7000 грн., в зв`язку з невиконанням відповідачем взятого на себе зобовязання та не поставки товару. 18.07.2013 року третя особа - [PERSON], яка як у подальшому з`ясувалося є рідною донькою [PERSON], надала позивачу в магазині «Парадіз кахель» по вул. Мелешкіна, буд. 9 в м. Кривий Ріг, розписку в якій зазначила, що вона представляє інтереси ФОП [PERSON] і є директором магазину «Парадіз кахель», та бере на себе відповідальність повернути позивачу кошти у розмірі 7000 грн., не пізніше 22.07.2013 року. У визнаний термін, кошти позивачу не були повернуті. 26.07.2013 року позивач письмово звернувся до Начальника Державної інспекції по захисту прав споживачів [PERSON], з заявою втрутитися у ситуацію, однак звернення позивача залишилось без відповіді. 29.07.2013 року позивач письмово звернувся до Начальника Держспоживінспекції в Дніпропетровській області [PERSON], з заявою втрутитися у ситуацію, однак звернення позивача також залишилось без відповіді. 01.09.2013 року ФОП [PERSON] надала позивачу письмові пояснення з приводу не поставки товару позивачу, відповідачка принесла свої вибачення , та взяла на себе зобов`язання, повернути позивачу кошти у розмірі 7000 грн., в строк до 01.10.2013 року, позивач з цим погодився. Однак, кошти позивачу відповідачка не повернула. 22.10.2013 року позивач звернувся до Саксаганського районного відділу КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, з заявою по відношенню до [PERSON], за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами в розмірі 7000 грн. 08.01.2014 року слідчий СВ Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] виніс постанову про закриття кримінального провадження , яку 14.07.2014 року отримав позивач. При проведені слідчих дій було встановлено, що [PERSON] представляє інтереси своєї матері [PERSON] , яка є ФОП [PERSON], та здійснює від її імені підприємницьку діяльність, однак [PERSON] ані позивачу, ані слідчому, не надала документів в підтвердження того, що вона здійснює представництво ФОП [PERSON] на законних підставах. Крім того позивачу стало відомо, що [PERSON] не знаходиться у трудових відносинах з ФОП [PERSON], оскільки не була найманим працівником. Тобто ФОП [PERSON] ввела позивача в оману, оскільки правочин, а саме зобовязання поставити позивачу товар відбулося під впливом обману. ФОП [PERSON] взагалі не збиралася поставляти позивачу товар. В звязку з чим позивач вважає, що усю відповідальність що до невиконання взятих на себе зобовязань, укладеного з ним договору на поставку плитки, повинна понести ФОП [PERSON] І Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи: ·а.с. 5-6 копія паспорта позивача ·а.с.7 копія інд. коду позивача ·а.с.9 рахунок фактура від 18.05.2013 року (копія) ·а.с. 10 квитанція до прибуткового касового ордеру № 389 (копія) ·а.с.11 заява [PERSON] від 18.06.2013 року ·а.с.12 розписка [PERSON] ·а.с.13,14 заяви [PERSON] ·а.с.15 відповідь [PERSON]. І. на імя [PERSON] від 01.09.2013 року ·а.с. 16,17 копія постанови про закриття кримінального провадження з супроводом ·а.с.18 талон повідомлення За таких обставин суд вважає можливим стягнути з Відповідача на користь Позивача усю вказану в позові суму матеріальних та моральних збитків та стягнути на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved