Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16 грудня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у зв'язку з цим станом на 31 серпня 2013 року сума заборгованості Відповідача складає 48239,28 гривень. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, просила відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність, посилаючись на останній платіж, здійснений нею у квітні 2006 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти застосування строків давності заперечувала, оскільки відповідно до умов кредитного договору, картка діє на невизначений строк, та договір діє до його повного виконання, про що свідчать підписи на договорі, отже такі умови є обов'язковими для виконання сторонами. Крім того, автоматично здійснилася лонгація договору, тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходе до наступного. Судом встановлено, що 16 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Так, станом на 31 серпня 2013 року сума боргу становить 48239,28 гривень, що складається з наступного: 9195,00 гривень - заборгованість за кредитом, 36270,99 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 2273,29 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 9.3 Умов Договору, договір діє необмежений період часу та відповідно до п. 9.6 Умов Договору, зобов'язання припиняються з моменту належного його виконання. Крім того, Умови Договору, передбачені п. 9.8 про припинення зобов'язань за договором з моменту виконання сторонами зобов'язань не є строком припинення договору, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України. Судом також встановлено, що оскільки сторонами погоджено умови договору, що картка діє на невизначений строк, згідно п. 9.3 договір діє до його повного виконання, п. 9.6 про що свідчать підписи на договорі, отже такі умови є обов'язковими для виконання сторонами, тому підстави для застосування строків давності відсутні. Посилання відповідача на сплив позовної давності у спорі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, з якими він був ознайомлений, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Будь-яких дій щодо інформування про припинення дії договору сторони не здійснювали. Отже, лонгація договору полягає у продовженні його строку із збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок лонгації договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги. Частковість задоволення позовних вимог полягає в тому, що згідно розрахунку, станом на 31 серпня 2013 року заборгованість відповідача за договором б/н від 16 грудня 2005 року складає 48239,28 гривень, а в позові позивача зазначено розмір заборгованості [PERSON] - 48239,29 гривень (а.с. 1-2). Судом також перевірено розмір заборгованості, який узгоджується з розрахунком суми позову та не узгоджується з сумою, яку позивач просить стягнути згідно позовної заяви. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 482,39 гривень, тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial