Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і доводи мотивує тим, що 25.11.1995 року, він уклав з відповідачкою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 592. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 01.04.2014 року припинили шлюбні стосунки: не спілкуються, не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету. Спір щодо розподілу спільно нажитого майна на час звернення до суду відсутній. Причиною розпаду родини стали ті підстави, що між ними втрачено почуття любові і взаєморозуміння. Під час вирішення питань, які стосуються сімї, обовязково виникають сварки, що негативно відображається на взаємовідносинах між позивачем та відповідачкою. Позивач неодноразово пропонував відповідачці подати заяву до відділу РАЦС, щоб розірвати шлюб, але вона під різними приводами ухилялася від вирішення даного питання. Кожен живе своїм життям, і позивач як доросла людина хотів би почати все спочатку, але шлюб з відповідачкою не розірваний і ця обставина є перешкодою для нього. Вважає, що при сформованих між ними взаємовідносинах, вони не можуть зберегти сімю, оскільки вже достатній час мешкають окремо, не підтримують стосунків, строк для примирення не потрібен, тому просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність за участю його представника, [PERSON] Представник позивача,[PERSON], в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляду справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформувала, тому суд визнає причину неявки [PERSON] неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони по справі зареєстрували шлюб 25.11.1995 року, що підтверджується свідоцтвом серії І-НО № 465774 про шлюб, що є наявним у справі, з якого вбачається, що шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 592, прізвище після одруження: чоловіка- Ефендієв, дружини -[PERSON]. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Як зазначено в позовній заяві, спір щодо розподілу спільно нажитого майна на час звернення до суду відсутній. Причиною розірвання шлюбу стали ті обставини, що між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Не спілкуються один з одним, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Таким чином, судом встановлено, що сторони не мешкають однією родиною з 01.04.2014 року, заходів щодо поновлення шлюбних відносин не прийняли, що свідчить про те, що шлюб розпався остаточно, що дає підстави суду визнати, що подальше спільне життя подружжя не можливе, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, - що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Питання щодо стягнення судових витрат позивач не порушував. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved