Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків та моральної шкоди, відносно якого, до початку розгляду справи по суті, позивачем, відповідно до положень ст. 31 ЦПК України, частково змінено підстави позову. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 30 листопада 2012 року між ним та [PERSON] було укладено строковий контракт, який цього ж дня було зареєстровано в КДКА в Одеській області, на підставі якого відповідач набув статусу помічника адвоката. 28.05.2013 року адвокат [PERSON] уклав з клієнтом договір про надання правової допомоги, виконання якого було покладено на відповідача, за що останній 29.05.2013 року отримав у вигляді авансу, виданого в рахунок заробітної плати, грошову суму у розмірі 2000,0 грн. 30.05.2013 року відповідач подав позивачу заяву з проханням звільнити його за власним бажанням у зв'язку із тим, що йому було запропоновано роботу у іншій місцевості на більш вигідних умовах, ніж він працював. Виконувати отримане відповідно до договору про надання правової допомоги клієнту доручення адвоката чи повернути передчасно й помилково отримані грошові кошти відповідач відмовився, чим на думку позивача завдав йому збитків у сумі 2000,0 грн. Маючи зловмисний намір зашкодити правам, інтересам, честі, гідності і репутації позивача та зловживаючи своїм правом звернення до суду, за відсутності на те будь-яких підстав, [PERSON] втягнув [PERSON] в судові тяжби, що начебто випливали з трудових відносин, а також в численні перевірки органами прокуратури, державної інспекції з питань праці, дисциплінарних палат КДКА в Одеській області та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у зв'язку з чим позивач зазнав моральних страждань, у нього погіршився стан здоров'я. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 2000,0 грн. в якості відшкодування завданих збитків та 300000,0 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. 23.05.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси у справі № 521/3144/14-ц ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) в якості відшкодування завданих збитків та 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень) в якості відшкодування моральної шкоди. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач [PERSON] від 20.09.2016 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 23.05.2014 року. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси заяву [PERSON] від 20.09.2016 року про перегляд заочного рішення від 23.05.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди- задоволено.Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси\~ від 23.05.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди скасуван, та продовжити розгляд справи\~ в загальному порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просив суд \~розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачем надано до суду клопотання про перенесення розгляду справи, в якому про поважні причини неявки у судове засідання суду не повідомив. Причини неявки у судове засідання судом визнано неповажними. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] з огляду на наступні встановлені судом обставини. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, , вважає можливим постановити рішення . \~\~\~\~ У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений контракт, який цього ж дня було зареєстровано в кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Одеської області. На підставі укладеного контракту позивач набув статусу помічника адвоката. Відповідно до умов п. 2.2 Контракту відповідач, як помічник адвоката, зобовязаний виконувати доручення адвоката. За цим пунктом відповідач прийняв на себе зобовязання ретельно і добросовісно виконувати доручення позивача у встановлені його розпорядженнями строки, інформувати його про доручення, які стосуються безпосередньо предмету адвокатської діяльності, додержуватися вимог конфіденційності та звичаїв адвокатської етики. 29 травня 2013 року відповідач отримав від позивача доручення на виконання договору про надання клієнту правової допомоги від 28 травня 2013 року та, в рахунок заробітної плати за виконання доручення, аванс у розмірі 2000,0 грн. Факти укладення позивачем 28 травня 2013 року договору про надання правової допомоги, надання відповідачу доручення та авансу у розмірі 2000,0 грн. підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.11.2013 року по справі №521/10324/2013ц та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від від 10.02.2014 року по справі № 22-ц/785/2059/14, суд вважає їх встановленими в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України. 30 травня 2013 року [PERSON] подав заяву [PERSON] з проханням звільнити його за власним бажанням у звязку із запропонованою йому роботою у іншій місцевості. Виконувати надане доручення чи повертати отриманий аванс він відмовився. Подача відповідачем заяви про звільнення, після отримання доручення адвоката про виконання договору про надання правової допомоги клієнту, а також відмова виконувати надане доручення чи повертати отриманий аванс, є порушенням норм зобовязального права, а саме ст. 509 ЦК України, згідно до якої відповідач повинен був виконати покладене на нього доручення, виконати роботу до подання заяви про звільнення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником / підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином, здійснивши попередню оплату (аванс) позивач, як роботодавець, отримав законне право вимагати виконання відповідачем обумовленої роботи. Невиконання роботи, тобто наданого відповідачу адвокатського доручення, є порушенням цивільного права позивача, у звязку з чим останній зазнав втрату - 2000 грн., які відповідач не повернув. Це означає, що відповідач завдав позивачу збитків у розмірі 2000 грн. Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно статті 1353 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Таким чином відповідач повинен відшкодувати завдані позивачу збитки у розмірі прямої дійсної шкоди, 2000 грн., втрачені позивачем з вини відповідача. Статтею 2 КЗпП України передбачено основні трудові права працівників, серед яких право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст.9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно зі ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від лій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна Додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Такі обовязки кожної особи встановлені статтею 68 Конституції України, якою передбачається, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Однак [PERSON], зловживаючи своїм правом звернення до суду, органів прокуратури, державної інспекції з питань праці, дисциплінарних палат КДКА в Одеській області та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, маючи зловмисний намір зашкодити правам, інтересам, честі, гідності та репутації [PERSON], за відсутності на те будь-яких підстав, втягнув позивача в судові тяжби та численні перевірки, які начебто випливали з трудових відносин, що мали місце між позивачем та відповідачем. Безпідставність вимог відповідача підтверджується їх відхиленням всіма вказаними державними органами. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для відшкодування моральної шкоди, за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки особи, що завдала шкоди та наявність її вини. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Протиправність та необґрунтованість вимог та поведінки відповідача щодо втягнення в судові тяжби та перевірки діяльності позивача державними органами підтверджуються рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, рішеннями та відповідями відповідних державних органів, яким було адресовано скарги відповідача, згідно яких жодне із обставин, на які посилався відповідач, не знайшли свого підтвердження. Вказаними неправомірними діями відповідач завдав позивачеві душевних страждань, які він зазнав у звязку з погіршенням ділової репутації і приниженням його честі та гідності як адвоката. У зв'язку з постійними нервовими напруженнями, викликаними численними судовими засіданнями та перевірками діяльності позивача, погіршився стан його здоров'я, що підтверджується наданими документами про закупівлю медичних препаратів. Завдані позивачеві душевні страждання та погіршення стану його здоров'я, як це випливає з вище викладеного, є прямим наслідком цілеспрямованих протиправних дій відповідача, спрямованих на незаконне збагачення за рахунок позивача та дискредитацію його як адвоката. Також моральної шкоди позивач зазнав у звязку з відмовою відповідача повернути помилково та передчасно отриманий аванс у розмірі 2000,0 грн., які за інших умов позивач міг би використати для оплати праці інших співробітників, з якими він перебував у трудових відносинах, зокрема й на виконання договору про надання клієнту правової допомоги. Невиплата вказаних коштів в якості заробітної плати іншим працівникам призвела до погіршення відносин в колективі та ускладнення довірчих стосунків між позивачем та його підлеглими. На відновлення таких відносин позивачем витрачені не тільки грошові кошти та час, але й значні моральні зусилля. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів, їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Надані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними, в судовому засідання вони досліджені всебічно, а їх оцінка вказує на обґрунтованість вимог позивача. Разом з тим, матеріали цивільної справи не містить будь яких належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, на які посилається відповідач як на підстави своїх зперечень. Відповідно до статті 57 ЦПК України «Докази» доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень статті 58 ЦПК України «Належність доказів» належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України «Змагальність сторін» цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України . Також, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на викладене, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і взаємозвязку на належність, допустимість, достовірність і достатність, суд вважає, що відповідач під час судового розгляду справи не надано достатніх, належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, які на думку відповідача спростовують вимоги позивача.. Окрім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені ним у клопотанні про перенесення розгляду справи від 13.12.2016 р., стосовно того, що він немає можливості належним чином сформувати свою правову позицію щодо поданого проти нього позову, оскільки не отримав копію позовної заяви разом з усіма доданими до неї документами. Свою правову позицію стосовно позовних вимог [PERSON] сформував та довів до суду у своїй заяві про перегляд заочного рішення від 13.09.2016 р., зміст якої свідчить про досконалу обізнаність відповідача зі змістом позовної заяви, доданих до неї матеріалів, а також матеріалів справи та заочного рішення суду від 23.05.2014 року. Також у заяві про перегляд заочного рішення суду відповідач посилається на те, що докази на підтвердження його заперечень проти позову будуть надані ним пізніше. Проте обовязку щодо надання доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач не виконав й зловживає своїми процесуальними правами. Таким чином в ході судового розгляду справи обставини позовних вимог знайшли своє об'єктивне підтвердження, вимоги позивача є обґрунтованими, за таких обставин суд вважає можливим задовольнити частково позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Outcome: partial