Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах, позивача було звільнено з причини встановлення його невідповідності займаній посаді протягом випробувального строку, згідно п. 11 ст. 40 Кодексу законів про працю України, без наявності достатніх об'єктивних даних щодо його невідповідності займаній посаді та з порушенням вимог чинного законодавства, чим завдано позивачу моральну шкоду, яку позивач оцінив у розмірі 250000,00 грн. На підставі наведеного позивач просив скасувати наказ про його звільнення, поновлення на роботі на займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовну заяву [PERSON] відповідач вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, позовні вимоги позивача вважає не обґрунтованими належним чином, такими, що не підтверджуються наданими позивачем доказами, оскільки відповідач діяв в межах чинного законодавства. Ухвалою від 27.12.2017 було відкрито провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні та заяву про виклик свідків. Ухвалою від 22.02.2018 було відмовлено в задоволенні зазначених клопотань. Від відповідача не надходило заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не було проведено, оскільки зазначені клопотання заявлені не були. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в ході судового розгляду справи сторони перебували в трудових правовідносинах з 01.09.2017 по 05.12.2017. Згідно наказу № 489-к від 31.08.2017 позивача було прийнято з 01.09.2017 на посаду начальника житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло», встановлено випробувальний термін 2 місяці. В період часу з 12.09.2017 по 03.11.2017, позивач перебував на лікарняному. В подальшому, 08.11.2017 позивач був госпіталізований до Олександрівської клінічної лікарні. Наказом № 727-к від 05.12.2017 позивача було звільнено з причини встановлення його невідповідності займаній посаді протягом випробувального строку, згідно з п. 11 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 27 КЗпП України, до строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причин. Згідно ч. 1 ст. 28 КЗпП України, коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що в порушення зазначених норм закону, відповідачем не було видано наказ про продовження позивачу випробувального строку у зв'язку з його тимчасовою непрацездатністю та, що не оскільки позивачу не було продовжено випробувальний термін, позивач повинен вважатися таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах, тому суд приходить до висновку про неправомірне застосування положень п. 11 ст. 40 КЗпП України при звільненні позивача. У зв?язку з чим, позовні вимоги позивача про скасування наказу, поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн., то суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у розмірі 250000,00 грн. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що надана позивачем інформація про стан його здоров'я підтверджує загальний стан здоров'я позивача та не може залежати від стресу на роботі. Позивачем не було доведено, що хвороби про які він зазначає виникли в період часу з 12.09.2017 по 03.11.2017 чи будь-яким чином пов'язані з його роботою на посаді начальника житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло», у зв?язку з цими ж обставинами, суд не приймає зазначені доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди яку він оцінив у розмірі 250000,00 грн. та вважає їх хибними з юридичної точки зору. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення трудових прав позивача, що потягнуло завдання позивачу моральних страждань бездіяльністю відповідача, наявний причинний зв'язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача та виною відповідача в її заподіянні, тому, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. відповідно до ступеню та стійкості моральних переживань позивача, з врахуванням вимог розумності і справедливості. Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12591,93 грн., то в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, з огляду на наступне. Так, відповідно п.3.1. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Відповідно до п. 1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку. Касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (265/95-ВР), і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Оскільки позивачем та представником позивача не надано належних доказів чи будь-яких фактичних даних, зокрема письмових доказів, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що підтверджує понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, довідка № 2014 від 26.12.2017, видана адвокатським бюро «Качура лоєрс» на підтвердження сплати позивачем коштів в сумі 10964,00 грн. (а.с. 130) не може бути належним доказом про сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а інших доказів (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, прибутковий касовий ордер тощо) позивачем та його представником не надано, суд вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Окремо слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження позиція представника відповідача, за виключенням доводів про те, що надана позивачем інформація про стан його здоров'я підтверджує загальний стан здоров'я позивача та не може залежати від стресу на роботі, щодо підстав відмови в задоволенні позову, дану позицію суд оцінює хибною з юридичної точки зору, спробою уникнути цивільно-правової відповідальності та такою, що повністю та беззаперечно спростовується матеріалами справи. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, його слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial