Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та стягнення коштів. Вказаний позов обґрунтований тим, що маючи намір придбати трактор, позивач знайшов за допомогою мережі Інтернет трактор Донг фенг, за вигідною пропозицією лізингової компанії «Автофінанс», представник якої запропонувала йому приїхати до м. Тульчин для укладення договору та сплати авансу за трактор. Взявши необхідні кошти, позивач з дружиною поїхав до м. Тульчин для укладення договору. Прибувши за адресою, що позивачу повідомила представник лізингової компанії «Автофінанс», до нього вийшла представник ЛК та провела до офісу компанії, яка підтвердила інформацію про наявність трактора та запропонувала позивачу здійснити платіж за трактор, а вона тим часом займеться оформленням договору та виписала бланк квитанції з призначенням платежу, з якої йому стало зрозуміло, що кошти він сплачує за трактор та послугу фінансового лізингу. Сплативши в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21\~998,00 грн. за вказівкою представника компанії, [PERSON] повернувся та показав представнику компанії квитанцію, а вона в свою чергу надала для підпису договір та сказала зачекати три дні, коли трактор привезуть позивачу додому, що останнім було зроблено. Вдома позивач вирішив перечитати договір та побачив, що в ньому лізингодавцем зазначено не «Автофінанс», а ТОВ «лізингова компанія «Ваш Авто», від імені якого з ним підписала договір [PERSON]. Ціна трактора зазначена в договорі, становить не 75\~581,00 грн., а 9\~360,86 доларів США, що еквівалентно 219 980 грн., строк передачі трактора становив не 3 дні, а 120 робочих днів та лише після сплати 50% авансу. При цьому, за умовами договору, сплачений позивачем платіж виявився адміністративним, який у договорі формулюється як першочерговий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, про що менеджер позивача не повідомила. Отож, позивач вважає укладений між ним та відповідачем договір лізингу таким, що не відповідає вимогам ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про захист прав споживачів», ЦК Україна. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив та просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу, укладений між ним та відповідачем 21.08.2015 №000530, а також стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь сплачені за договором кошти в сумі 21\~998,00 грн. та неустойку в сумі 16\~498,50 грн., а загалом 38\~496,50 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що її чоловік /позивач/ знайшов за допомогою мережі Інтернет трактор Донг фенг, за вигідною пропозицією лізингової компанії «Автофінанс», після чого вони поїхали до м. Тульчин з метою укладення договору лізингу. Прибувши в м. Тульчин в компанію «Автофінанс», до них вийшла представник лізингової компанії, яка підтвердила інформацію про наявність трактора та запропонувала позивачу здійснити платіж за трактор, а вона тим часом займеться оформленням договору та виписала бланк квитанції з призначенням платежу. Сплативши в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21\~998,00 грн. за вказівкою представника компанії, свідок та позивач повернулися та показали представнику компанії квитанцію, а вона в свою чергу надала чоловіку свідка для підпису договір та сказала зачекати три дні, коли трактор привезуть позивачу додому, що ними було зроблено. Вдома свідок та позивач вирішили перечитати договір та побачили, що в ньому лізингодавцем зазначено не «Автофінанс», а ТОВ «лізингова компанія «Ваш Авто», від імені якого з ним підписала договір [PERSON]. Ціна трактора зазначена в договорі не відповідала зазначеній на сайті та тій, що була озвучена представником лізингової компанії, тай інші умови договору не відповідали тим, що їм було озвучено при укладенні договору. Представник відповідача за довіреністю від 11.08.2015 [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що зявитись в судове засідання не має можливості, тому просить розглянути справу у його відсутність. Також подав заперечення проти позову, зі змісту якого слідує, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу №000530 відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», договір був укладений у письмовій формі, при цьому кожна сторінка договору та додатків до нього була власноручно підписана позивачем. Договір містить найменування товару, розмір лізингових платежів та строк лізингу, опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу, опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Таким чином, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, а отже в задоволенні позову має бути відмовлено. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані суду заперечення, суд дійшов наступного висновку. 21.08.2015 між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір № 00530 фінансового лізингу, відповідно до якого предметом лізингу є трактор Булат 354,4 каб., який відповідач зобовязався передати позивачу на умовах та в строк, передбачені договором. Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона /лізингодавець/ передає або зобовязується передати другій стороні /лізингоодержувачеві/ у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем /прямий лізинг/, на певний строк і за встановлену плату /лізингові платежі/. За правилами ч.3 ст. 3 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ч.1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначені індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Згідно ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати їй у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату /лізингові платежі/. Як вбачається з квитанції №0.0.425560292.1 від 21.08.2015 [PERSON] перевів на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 21\~998,00 грн. З договору фінансового лізингу слідує, що предмет лізингу предається у користування лізингоодержувачу протягом 120 робочих днів з моменту сплати адмінплатежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4, ст.. 9 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 договору /п. 1.7 договору/. Як вбачається з договору та додатку №1 до нього, сплачені позивачем 21\~998,00 грн. є першочерговим адміністративним платежем у розмірі 10% від вартості предмета лізингу, за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення. Відповідно до ст.. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п.17 ст. 1 ЗУ «про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобовязувати споживача їх платити. Частиною 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж, повязаний з укладенням самого договору. Відповідно до п.п. 2 ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, договір може бути визнаний недійсним в цілому. Крім того, п.п. 8.1, 8.3 договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору /9 360, 85 доларів США/. За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю /виконавцю, виробнику/ можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Враховуючи наведене, договір фінансового лізингу №000530 по своїй природі є несправедливим, порушує принципи добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «про захист прав споживачів» продавець /виконавець, виробник/ не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Враховуючи положення пп.2 ч.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визнання цих положень договору недійсними зумовлює зміну інших положень договору, а тому оспорюваний договір може бути визнаний недійсним у цілому із застосуванням наслідків недійсності правочину. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі усе, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. .19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб, інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового відповідач завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 21\~998,00 грн. під вигляд платежу за договором, який за умовами договору не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору. Окрім наведеного, дії відповідача суперечать ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Отже, відмова позивачу в поверненні сплачених позивачем коштів на підставах, не передбачених законом, позбавляє його права власності на сплачені кошти та прямим чином порушують статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до ст. 26, ч. 1 ст. 27 Віденської Конвенції 1986 року «Про право міжнародних договорів», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 10 ЦК України та ст. З Закону України «Про захист прав споживачів». Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та застосовується судами при розгляді справ як джерело права. Отож, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання недійсним договору фінансового лізингу №000530 від 21.08.2015, укладеного між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та щодо стягнення з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на його користь сплачених за договором коштів в розмірі 21\~998,00 грн., при цьому суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 16\~498,50 грн. Згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави удовий збір в розмірі 487,20 грн. від сплати якого звільнено позивача.

Outcome: approved