Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] в обґрунтування якого вказав, що у відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2013 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] і [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 1 523 229,73 грн. Вказані квартири належать іпотекодавцям і перебувають у якості забезпечення виконання ними зобов'язань за кредитним договором відповідно до Договору іпотеки від 11.01.2008 року. Відповідно до ст. 40 Закону України « Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. З наведених підстав позивач просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] та стягнути на його користь понесені судові витрати на оплату судового збору. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] повторно у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку. У наданих заявах до суду 25.02.2014 року просили суд розглядати справу без їх участі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що на його адресу не було ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслано вимогу про виселення з займаного жилого приміщення, а крім того. у зв'язку з виселенням відповідно до приписів ст. 109 ЖК України йому має бути надано інше жиле приміщення. Крім того, вважає, що Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» забороняє позивачу звертати стягнення на предмет іпотеки та виселяти осіб з житла, яке передано в іпотеку. Представник Запорізької міської ради в особі Департаменту житлового господарства і розподілу житлової площі у судове засідання не з'явився, заперечень на позов не надав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що 11.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], укладено кредитний договір №19/ЦРБ, згідно якого вона отримала у кредит на суму 110 000 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] і [PERSON] 11.01.2008 року уклали з ПАТ КБ «ПриватБанк» Договори іпотеки №19/ЦРБ-1 і №19/ЦРБ-2, згідно яких передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2013 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] і [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки, вказані вище квартири для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 1 523 229,73 грн. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки самим банком. Відповідно до довідки МКП «Основаніє» №1914 від 25.11.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 особи: [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до довідки МКП «Основаніє» №4461 від 25.11.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 1 особа: [PERSON] Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку квартири позивачем 21.08.2013 року на адресу відповідачів [PERSON] і [PERSON] направлялись повідомлення з пропозицією добровільно звільнити квартири, проте на вказані повідомлення банку відповідачі жодним чином не відреагували (а.с.20-24). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із результатів системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Зважаючи на викладене. с уд приходить до висновку про безпідставність доводів і обґрунтувань заперечень відповідачів проти заявлених позовних вимог. В силу ст. 311 ч. 4 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Отже, відповідачі підлягають виселенню з займаного ними житла. Щодо посилань відповідачів на положення Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07.06.2014 року, то під час виконання рішення суду, сторона, на майно якої звернуто стягнення на погашення кредитної заборгованості в іноземній валюті, не позбавлена права звернутися до суду у порядку, передбаченому ст. 217 ЦПК України, і просити суд про розсточку або відстрочку виконання рішення суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у сумі 243,60 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, суд покладає на відповідачів в солідарному порядку.

Outcome: approved