Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фьючерс», ТОВ «Форма-К»,ТОВ «Бімен» про стягнення солідарно грошових коштів в розмірі 389602,36 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Банк «Контракт» та [PERSON] було укладено ряд договорів строкового банківського вкладу, відповідно до умов яких позивач внесла на рахунок в Банку грошові кошти на загальну суму 50499,01 доларів США. Крім того, 15.10.2014 р. між Банком та позивачем укладено Договір банківського рахунку № 14742-00, відповідно до якого Банк відкрив поточний рахунок на ім»я [PERSON] № [NUMBER]. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.12.2015 р. № 876 «Про відкликання банківської ліценції та ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочата процедура ліквідації Банку. На момент звернення до суду сума вкладів позивачу не була повернута і відповідно до довідки № 51/11-1540 від 06.07.2016 р., виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Контракт» Шкурко В.М., позивача включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму в розмірі 389602,36 гривень. Оскільки відповідачі є власниками істотної участі Банк «Контракт» і їх бездіяльність призвела до неплатоспроможності Банку, на підставі положень ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» позивач просить покласти на них відповідальність за зобов»язаннями Банку та стягнути грошові кошти в розмірі 389602,36 гривень. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав заявлені вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що бездіяльність відповідачів призвела до віднесення ПАТ «Банк «Контракт» до категорії неплатоспроможних, що підтверджено Національним банком України. Внаслідок зазначених обставин, позивачу, яка є вкладником Банку, була заподіяна шкода і сума вкладів не повернута. Посилаючись на положення ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» представник позивача просив задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів кошти в розмірі 389602,36 гривень. Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання повторно не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись за місцем реєстрації юридичних осіб в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Судові повістки, надіслані на адресу відповідачів, повернулись до суду без вручення в зв»язку з відсутністю адресатів за місцем реєстрації юридичних осіб. Відповідно до положень ст.130 ЦПК України відповідачі вважаються належним чином повідомленими про місце і час розгляду справи. Представник третьої особи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, з заявами про відкладення судового розгляду не звертався. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового розгляду, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.2014 р. між ПАТ «Банк «Контракт» та [PERSON] укладено договір № 1215/2014 строкового банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку «Пенсійний» в доларах США від 04.07.2014 р., строком до 06.10.2014 р., відповідно до якого позивач внесла на рахунок в Банку суму коштів в розмірі 25000 доларів США. 15.10.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк «Контракт» укладено договір № 1748/2014 строкового банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку «Пенсійний» в доларах США зі строком дії до 15.04.2015 р., за яким позивач внесла на рахунок в Банку грошові кошти в розмірі 25499,01 доларів США. 15.10.2014 р. між Банком та Позивачем також укладено Договір банківського рахунку № 14742-00, відповідно до якого Банк відкрив поточний рахунок на ім.» позивача [NUMBER]. Відповідно до інформації Національного банку України основними власниками істотної участі ПАТ «Банк «Контракт» є ТОВ «Фьючерс», ТОВ «Форма-К», ТОВ «Бімен». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.12.2015 р. № 876 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 10.12.2015 р. № 220 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Контракт» та делегування повноважень ліквідатора Банку», введена тимчасова адміністрація. На підставі зазначеного рішення було призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шкурко В.М. Як встановлено в ході судового розгляду, на момент введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Контракт» сума вкладів за укладеними договорами не була повернута позивачу. Відповідно до довідки № 51/11-1540 від 06.07.2016 р., виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Контракт» Шкурко В.М., позивача включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму в розмірі 389602,36 гривень. Після початку процедури ліквідації Банку правовідносини між вкладниками неплатоспроможного Банку та безпосередньо Банком регулюються положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст.1 Закону ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є у т.ч. захист прав і законних інтересів вкладників банків. Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Пунктом 1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов»язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-якій інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним для даних правовідносин і відповідно має пріоритет перед іншими нормативними актами. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Частиною ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження уповноваженої особи Фонду, яка з дня свого призначення, зокрема складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закріплено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Вимагаючи відшкодування шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, позивачу потрібно насамперед довести факт завдання йому шкоди завдавачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Згідно відповіді Національного банку України від 14.04.2017 р. за № 20-0009/28143 на адвокатський запит НБУ повідомив, що ПАТ «Банк «Контракт» віднесено до категорії неплатоспроможних. Крім того в даній відповіді зазначено, що власниками істотної участі в банку не вжито своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності. В даному випадку, на думку суду, позивачем доведено, що внаслідок бездіяльності власників істотної участі в ПАТ «Банк «Контракт» їй була завдана матеріальна шкода, що виразилась у неповерненні суми внесених вкладів. Однак, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено спеціального суб'єкта, який має право звернення з вимогами до власників істотної участі. Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі отримання відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом або уповноваженою особою Фонду, Фонд звертається з такими вимогами до суду. Тобто, належним позивачем у справах щодо відшкодування шкоди, завданої діями або бездіяльністю пов»язаних з Банком осіб, які призвели до неплатоспроможності Банку, є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб і лише після настання умов, передбачених ст.52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Виплата коштів вкладникам Банку не у спосіб, передбачений спеціальним законом, не узгоджується з нормами чинного законодавства і може призвести до порушення прав третіх осіб. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вона не є належним позивачем у даному спорі і зазначений порядок стягнення грошових коштів не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed