Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» третя особа ПрАТ «Луч АО» про визнання поруки такою, що припинилася. В обґрунтування вимог, позивач зазначив, що після укладання 14.09.2012 між ПрАТ «Луч АО» та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» додаткової угоди № 010/02-01/02/138/19 до генеральної угоди, за умовами якої термін дії даної угоди було продовжено до 28.02.2013, зміни до договору поруки укладені не були, отже поручителем не було надано згоди на зміну кінцевого терміну повернення кредитних коштів за генеральною угодою до 28.02.2013, тому, на думку позивача, порука має бути визнана такою, що припинилася. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених у ньому підстав. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилався на безпідставність та необґрунтованість вимог, просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин, судом було визнано можливим розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10.12.2004 між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та акціонерним товариством закритого типу «Луч АО», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Луч АО», було укладено генеральну кредитну угоду №010/02-01/02/138. Відповідно до умов якої, кредитор зобов'язався надавати позичальнику гарантії, кредити, кредитні лінії, кредити в режимі овердрафт в порядку і на умовах, визначених в угоді, договорах про надання гарантій, кредитних договорах та договорах овердрафту, укладених в її рамках, а позичальник зобов'язався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплатити нараховані відсотки. В подальшому до генеральної кредитної угоди, було підписано ряд додаткових угод. 14.09.2012 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПрАТ «Луч АО» було підписано додаткову угоду №010/02- 01/02/138/19 до Генеральної кредитної угоди №010/02-01/02/138 від 10.12.2004, якою термін дії Генеральної кредитної угоди продовжено до «28» лютого 2013 року». В рамках генеральної кредитної угоди, 13.08.2009 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПрАТ «Луч АО» укладено Кредитний договір №010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів», за умовами якого ПрАТ «Луч АО» надано кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 6592000,00 грн. під 22% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту 30.07.2010. В подальшому до Кредитного договору було підписано ряд додаткових угод. Так, 14.09.2012 до Кредитного договору підписано Додаткову угоду №010/14/535/10, якою було продовжено кінцевий термін погашення кредиту до 28.02.2013, а також встановлено, що кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2200000,00 грн. Також сторони дійшли згоди, що з дати укладання цієї додаткової угоди подальша видача кредитних коштів за договором не здійснюється. В забезпечення виконань зобов'язань, що витікають з генеральної кредитної угоди між кредитором та [PERSON] 10.12.2004 укладено договір поруки. Відповідно до п. 1.2. договору поруки, сторони встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника - АТЗТ «Луч АО», які виникають з умов генеральної кредитної угоди №010/02-01/02/138 від 10.12.2004 в повному обсязі цих зобов'язань. П. 2.1. Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по генеральній кредитній угоді, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за генеральною кредитною угодою, комісійної винагороди, штрафів та неустойки. 13.08.2009 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було підписано додаткову угоду №010/02-01/02/138/1 до договору поруки від 10.12.2004, якою сторони домовились викласти текст договору поруки в новій редакції. 18.12.2010 додатковою угодою №010/02-01/02/138/2 до договору поруки від 10.12.2004 внесено зміни до п.1.2. договору поруки, а саме встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по борговим зобов'язаннях боржника, які виникають з умов генеральної кредитної угоди №010/02-01/02/138 від 10.12.2004, з додаткової угоди № 010/02-01/02/138/15 від 18.10.2010 та з додаткових угод до неї та кредитними договорами, договорами про надання гарантій, що укладені та будуть укладені в її рамках. Згідно з ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обом що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, язі і« інше не встановлено договором поруки. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на ч. 1 ст. 559 ЦК України та те, що після укладення 14.09.2012 між Банком та Боржником Додаткової угоди №010/02-01/02/138/19 до Генеральної кредитної угоди №010/02-01/02/138 від 10.12.2004, за умовами якої термін дії даної угоди продовжено до 28.02.2013 зміни до договору поруки укладені не були. Що на думку позивача свідчить про те, що позивачем не було надано згоду на зміну кінцевого терміну повернення кредитних коштів, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Разом з цим, як вбачається Додаткової угоди №010/02-01/02/138/2 від 18.12.2010 до договору поруки від 10.12.2004, позивач, як поручитель, на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по борговим зобов'язаннях боржника, які виникають з умов Генеральної кредитної угоди №010/02-01/02/138 від 10.12.2004 та з додаткової угоди №010/02-01/02/138/15 від 18.10.2010 та а додаткових угод до неї та кредитними договорами, договорами про надання гарантій, що укладені та будуть укладені в її рамках. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавств при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 1 статті 559 ЦК України, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки в додатковій угоді №010/02-01/02/138/2 від 18.12.2010 до договору поруки передбачено, що поручитель надав згоду відповідати по всіх боргових зобов'язаннях боржника, які виникають з умов Генеральної кредитної угоди та додаткових угод до неї, що укладені та будуть укладені в її рамках, то позивач, як поручитель, дав згоду на зміну основного зобов'язання, без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed