Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому він посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2015 року він став власником квартири [ADDRESS], право власності на який підтверджується копією витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, номер запису -10760668. Після укладання договору купівлі-продажу відповідачі у встановленому порядку з місця проживання за адресою належної позивачу квартири не знялися, хоча за вказаною адресою не мешкають з 2014 року, мають посвідку на постійне проживання у м. Волгограді Російської Федерації. Мати позивача [PERSON], яка в імені відповідача [PERSON] здійснила реалізації вищевказаної квартири зняти відповідачів з реєстраційного обліку самостійно не має можливості, оскільки для цього потрібні паспорти вказаних осіб, які у неї відсутні. Позивач не має можливості у повному обсязі реалізувати своє право на володіння та користування квартирою, у звязку з чим і звернувся до суду. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав суду заяву від 30.09.2016 року з проханням розглянути справу у його відсутність на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с39). Відповідачі до суду не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку двічі були повідомлені про час, дату та місце судового засідання (а.с.32, 33, 36, 37), причини своєї неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 11.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] позивач став власником квартири №4, розташованої за адресою: Харківська область, м. Первомайський, вул. Харківська, буд.21 (а.с.4-5). Право власності [PERSON] було зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2015 року, що підтверджує витяг №42101720 (а.с.6). Згідно довідок адресно-довідкового бюро при ГУ ДМС України у Харківській області відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі №4 за адресою: Харківська область, м. Первомайський, вул. Харківська, буд. 21, що підтверджується довідками адресно-довідкового бюро при ГУ ДМС України у Харківській області (а.с.26-27). Згідно довідки комунального підприємства «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області відповідачі [PERSON] та [PERSON] з грудня 2014 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS], не проживають (а.с.10). Доказів того, що [PERSON] та відповідачі по справі є членами сім`ї суду надано не було, як і доказів підтримання будь-яких звязків між ними, а тому в даному випадку не можливо застосування ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України, на якій наполягав позивач по справі. В той же час відповідачі є фактично користувачами зазначеної квартири, оскільки на них лежить обовязок щодо утримання вказаного житла та сплати за нього відповідних комунальних платежів, не зважаючи на те, що вони не є власниками житла, а тому в даному випадку застосуванню підлягають норми статей 71 та 72 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved