Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Україна», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Червонопрапорна-42» про визнання майнових прав на право власності на квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 березня 2003 року між ним та відповідачем було укладено договір інвестування № 1 за умовами якого [PERSON].(Інвестор) зобов'язався проінвестувати будівництво квартири відповідно до по поверхового плану по [ADDRESS], а ЗПТ «НВО «Україна» (Забудовник) зобов'язалося передати квартиру загальною площею 28.8 кв.м., згідно акту прийому-передачі квартири. Позивач зазначає, що ним було виконано умови договору, натомість відповідач не видав йому правовстановлюючих документів на квартиру та просить суд ухвалити рішення яким визнати за ним майнові права на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32 кв.м. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою зазначеною у тексті позову. Заслухавши позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2003 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір інвестування № 1 за умовами якого [PERSON].(Інвестор) зобов'язався проінвестувати будівництво квартири відповідно до по поверхового плану по [ADDRESS], а ЗПТ «НВО «Україна» (Забудовник) зобов'язалося передати квартиру загальною площею 28.8 кв.м., згідно акту прийому-передачі квартири. Суд не бере до уваги посилання позивача, що відповідачем не було виконано умов договору, оскільки з умов договору інвестування № 1 від 24 березня 2003 року вбачається, що ЗАТ «НВО «Україна» зобов'язалося передати позивачу квартиру згідно акту прийому - передачі квартири. З матеріалів акту прийому-передачі від 01 серпня 2008 року вбачається, що ЗАТ «НВО «Україна» передало [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В той же час позивачем не наведено суду правових підстав за яких суд дійшов би висновку про можливість задоволення позову у спосіб визнання за ним майнових прав на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32 кв.м. Суд вважає, що позивачем в конкретному випадку обрано невірний спосіб захисту свого права, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Виходячи з таких мотивів, у зв'язку з тим, що позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які останній посилалася у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено доказів та не вказано підстав за яких суд міг би дійти висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed