Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ЖДМ Україна» про стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 35 000, 00 грн. (тридцять п'ять тисяч грн. 00 коп.). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на протязі 2016-2017 роках, його тесть ([PERSON]) перераховував на рахунок ТОВ «ЖДМ Україна» грошові кошти. Грошові кошти перераховувались від його імені з його платіжної картки VISA відкритої в ПриватБанку через он-лайн систему «Приват 24». Вважає, що ТОВ «ЖДМ Україна» не мала правових підстав приймати дані платежі, оскільки між ним та відповідачем відсутні будь-які цивільно-правові відносини, які б давали законне право на зарахування цих коштів. Так, 24.02.2016р. за платіжним дорученням № Р24А42194286А329922 було перераховано - 1500 грн.; 24.02.2016р. за платіжним дорученням №Р24А42194261А420822 було перераховано - 1500 грн.; 10.03.2016р. за платіжним дорученням №Р24А49300480А353726 було перераховано - 3000грн.; 11.03.2016р. за платіжним дорученням №Р24А49464263А020195 було перераховано 1500грн.; 06.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А62426523А200923 було перераховано 3000грн.; 12.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А65017084А295248 було перераховано 3000грн.; 14.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А66184307А311769 було перераховано - 4500грн.; 15.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А66619975А609580 було перераховано - 3500грн.; 03.06.2016р. за платіжним дорученням №Р24А89526728А485231 було перераховано - 2000грн.; 04.07.2016р. за платіжним дорученням №Р24А103366946А08105 було перераховано - 2000грн.; 06.07.2016р.за платіжним дорученням №Р24А104281892А434492 було перераховано - 2000грн.; 04.01.2017р. за платіжним дорученням Р24А156741599А91355 було перераховано - 1500грн.; 24.01.2017р. за платіжним дорученням №Р24А166220264А56844 було перераховано - 1500грн.; 24.01.2017р. за платіжним дорученням №Р24А166220367А43225 було перераховано - 1500грн. Загальна сума перерахувань склала 35 000,00 грн. Звернувшись за допомогою до спеціалістів ПАТ КБ «ПриватБанк», йому повідомили, що повернення грошових коштів виходить за межі повноважень банку і цим питанням потрібно займатись у цивільно-правовій площині. Таким чином, вважає, що відповідач набув майно (грошові кошти) безпідставно і повинен йому їх повернути. Просить позов задоволити. Повноважний представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. З позовними вимогами не погоджується та посилається, що відповідно до «Умови та правила надання банківських послуг» КБ ПАТ «Приват банк», а саме пункту 1.1.2.1.1 до обов'язку клієнта входить, не передавати картки, ПІНи третім особам; та пункту 1.1.2.1.12 клієнту необхідно вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню, та пункту 1.1.2.1.14 у випадку якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, держатель картки зобов'язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати в банк докладний виклад обставин втрати картки і/або ПІНа і відомі факти про їх незаконне використання, пункту 2.1.3.1. Карткою має право користуватись тільки Власник картки, та пункту 2.1.3.8. у разі втрати Карти /Піну/постійного пароля/одноразових паролів/ або виникнення у Держателя підозр, що Карта/ПІН/постійний пароль/могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Карти/ПІНа/постійного пароля/одноразових паролів Держатель повинен негайно виконати одну з наступних дій: 1) звернутися в банк за телефонами: 3700 (безкоштовно по Україні), 092-000-00-02, +380567161131; 2) звернутися в Банк і заявити про втрату Карти (в разі втрати Карти); якщо клієнт підключений до сервісу Internet Banking Приват-24 виконати дії, необхідні для припинення дії Карти відповідно до керівництва з використання сервісу. Держатель несе відповідальність за всі операції з Карткою, вчинені: по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта; пункту 2.1.3.9. Якщо інформація про ПІН або реквізитах Карти стало доступною третім особам, Держатель повинен негайно повідомити про це Банк за телефонами: 3700 (безкоштовно по Україні), 092-000-00-02, +380567161131. Для подальшого використання Картки Клієнту необхідно звернутися у відділення Банку для перевипуску Картки; та пункту 2.1.4.18 відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по Картках, прив'язаним до Карткового рахунку Клієнта, покладається на Клієнта. Зважаючи на той факт, що перерахування грошових коштів [PERSON] на рахунок ТОВ «ЖДМ Україна», здійснювалось протягом тривалого часу, а саме близько року, та здійснено шістнадцять транзакцій, та те, що позивачем не надано доказів звернення до ПАТ «ПриватБанк» щодо незаконного використання його рахунку, відповідач вважає що дії з перерахунку грошових коштів на рахунок ТОВ «ЖДМ Україна» здійснювались з згоди та активної участі позивача, або ж самим позивачем. Також у відзиві на позов, зазначено, що правовідносини між ТОВ «ЖДМ Україна» та [PERSON], оформлено Агентський договір №24 від 04 січня 2016 року, який додано до відзиву, про виконання доручення з інформування та збору документів для працевлаштування за кордон громадян, на підставі та на виконання якого і перераховувались грошові кошти на рахунок ТОВ «ЖДМ Україна». За надання послуг посередництва у працевлаштуванні за кордоном агентом [PERSON] на розрахунковий рахунок ТОВ «ЖДМ Україна» здійснювався перший платіж (аванс) в розмірі 1500грн, а згодом 2000 грн., з яких 60% перераховувались агенту [PERSON] У платіжних дорученнях на перерахування ТОВ «ЖДМ Україна» в призначення платежу, вказані прізвища кандидатів на роботу за кордоном, яких віднайшов [PERSON], та які згодом були працевлаштовані за кордоном ТОВ «ЖДМ Україна». В підтвердження чого, відповідач у відзиві на позов, посилається на графу «призначення платежу» в копіях квитанціях про перерахування коштів, доданих до позовної заяви позивачем. Платіжним дорученням №Р24А156744236А88805 від 04.01.2017р. було перераховано 1500грн., призначення платежу в даному платіжному дорученні «Оплата по договору надання інформаційних послуг від 28.12.2016/1 [PERSON].». Між ТОВ «ЖДМ Україна» і [PERSON] було укладено договір від 28.12.2016/1 (копія долученого до відзиву). Таким чином, відповідач стверджував, що платіжним доручення на яке посилається позивач, було здійснено передоплату (аванс) 1500грн., [PERSON] за договором надання послуг з посередництва по працевлаштуванні за кордоном ТОВ «ЖДМ Україна», де виступав агентом тесть позивача [PERSON] Аналогічно відповідачем наведені докази набуття грошових коштів за цивільно-правовими договорами, а саме в платіжному дорученні №Р24А156741599А91355 від 04.01.2017р. сума платежу 1500грн. призначення платежу зазначено «оплата по договору послуг від 28.12.2016/2 [PERSON].», між ТОВ «ЖДМ Україна» і [PERSON] укладено Договір 28.12.2016/2; в платіжному дорученні №Р24А166220288А76064 від 24.01.2017р. сума платежу 1500грн. призначення платежу зазначено «рахунок 17 від 23.01.2017 дог. 23012017 [PERSON]», між ТОВ «ЖДМ Україна» і [PERSON] укладено Договір №23.01.2017 від 23 січня 2017р.; в платіжному дорученні №Р24А166220367А43225 від 24.01.2017р. сума платежу 1500грн. призначення платежу зазначено «рахунок 18 від 23.01.2017 дог. 23012017/1 [PERSON]», між ТОВ «ЖДМ Україна» і [PERSON] укладено Договір №23.01.2017/1 від 23 січня 2017р. Отже, як зазначив відповідач у відзиві, правовою підставою отримання ТОВ «ЖДМ Україна» грошових коштів, виступав договірний характер правовідносин, зокрема, про що зазначено в призначенні платежу платіжних документів доданих до позовної заяви, агентського договору №24 між [PERSON] та ТОВ «ЖДМ Україна» та договорів про влаштування за кордоном, а вагомим аргументом незаконності та безпідставності позовних вимог, є те що перерахування грошових коштів з картки позивача, носило тривалий та систематичний характер, та могло відбутись тільки за згодою чи прямою участю позивача, враховуючи, що передача карток чи ПІН коду, чи інших даних третім особам заборонено, а відповідач набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав, де мав місце договірний характер, та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. У судовому засіданні позивач [PERSON], який брав участь в ньому в режимі відео конференції позовні підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково на запитання представника відповідача, чи звертався позивач до [PERSON] з позовом про повернення перерахованих коштів, чи до правоохоронних органів, позивач відповів, що він не звертався, також не звертався до правоохоронних органів, з приводу переказу коштів [PERSON] На запитання представника відповідача, яким чином [PERSON] скористався карткою, та ПІНом позивача, останній повідомив, що раз йому дав картку, для походу в магазин. На запитання, чому його тесть [PERSON] перераховував гроші відповідачу, відповів, що йому невідомо. Представник відповідача - адвокат Яцків І.М. повноваження якого підтверджуються договором про надання правової допомоги №21 від 12.10.2017р. та ордером про надання правової допомоги серії ІФ №027549 у судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що позивачем невірно обраний відповідач, а кошти набуті ТОВ «ЖДМ Україна» набуті за існування достатніх правових підстав, де мав місце договірний характер, та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, та що позивачу відомо про перерахування коштів [PERSON], так як позивач, його дружина Наталя, та його тесть [PERSON] разом працювали з ТОВ «ЖДМ Україна», а договір було оформлено на [PERSON]. Просить у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що тестем [PERSON] з платіжної карти ПАТ КБ «Приват Банк» позивача на розрахунковий рахунок відповідача [NUMBER] було перераховано: 24.02.2016р. за платіжним дорученням № Р24А42194286А329922- 1500 грн.; 24.02.2016р. за платіжним дорученням №Р24А42194261А420822 -1500 грн.; 10.03.2016р. за платіжним дорученням №Р24А49300480А353726 - 3000грн.; 11.03.2016р. за платіжним дорученням №Р24А49464263А020195 - 1500грн.; 06.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А62426523А200923 - 3000грн.; 12.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А65017084А295248 - 3000грн.; 14.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А66184307А311769 - 4500грн.; 15.04.2016р. за платіжним дорученням №Р24А66619975А609580 - 3500грн.; 03.06.2016р. за платіжним дорученням №Р24А89526728А485231 - 2000грн.; 04.07.2016р. за платіжним дорученням №Р24А103366946А08105 - 2000грн.; 06.07.2016р.за платіжним дорученням №Р24А104281892А434492 - 2000грн.; 04.01.2017р. за платіжним дорученням Р24А156741599А91355 - 1500грн.; 24.01.2017р. за платіжним дорученням №Р24А166220264А56844 - 1500грн.; 24.01.2017р. за платіжним дорученням №Р24А166220367А43225 - 1500грн. Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 цієї ж статті ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погодженими сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошеним банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. (частини 1, 2 ст. 1067 ЦК України) Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка; Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором або законом; Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. (частини 1-3 ст. 1068 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійснення ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитись також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. (ч. 4 ст. 1088 ЦК України) Платник несе перед банком або іншою установою - учасником платіжної системи, що його обслуговують, відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору. (ч. 33.1 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні») Порядок захисту та використання засобів захисту інформації щодо переказу визначається законами України, нормативно-правовими актами Національного банку України та правилами платіжних систем.(абз.1 ч. 38.3 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні») Згідно з ч. 39.1 ст. 39 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суб'єкти переказу зобов'язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «Приват банк», а саме пунктів 1.1.2.1.1 до обов'язку клієнта входить, не передавати картки, ПІНи третім особам; та пункту 1.1.2.1.12 клієнту необхідно вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню, та пункту 1.1.2.1.14 у випадку якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, держатель картки зобов'язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати в банк докладний виклад обставин втрати картки і/або ПІНа і відомі факти про їх незаконне використання, пункту 2.1.3.1. Карткою має право користуватись тільки Власник картки, та пункту 2.1.3.8. у разі втрати Карти /Піну/постійного пароля/одноразових паролів/ або виникнення у Держателя підозр, що Карта/ПІН/постійний пароль/могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Карти/ПІНа/постійного пароля/одноразових паролів Держатель повинен негайно виконати одну з наступних дій: 1) звернутися в банк за телефонами: 3700 (безкоштовно по Україні), 092-000-00-02, +380567161131; 2) звернутися в Банк і заявити про втрату Карти (в разі втрати Карти); якщо клієнт підключений до сервісу Internet Banking Приват-24 виконати дії, необхідні для припинення дії Карти відповідно до керівництва з використання сервісу. Держатель несе відповідальність за всі операції з Карткою, вчинені: по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта; пункту 2.1.3.9. Якщо інформація про ПІН або реквізитах Карти стало доступною третім особам, Держатель повинен негайно повідомити про це Банк за телефонами: 3700 (безкоштовно по Україні), 092-000-00-02, +380567161131. Для подальшого використання Картки Клієнту необхідно звернутися у відділення Банку для перевипуску Картки; та пункту 2.1.4.18 відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по Картках, прив'язаним до Карткового рахунку Клієнта, покладається на Клієнта. Виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. (ч. 1 ст. 528 ЦК України) Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України) Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) у іншої особи (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, або була відсутня взагалі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Як вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «ЖДМ Україна» та [PERSON] було укладено агентський договір №24 від 04 січня 2016 року, відповідно до якого, ТОВ «ЖДМ Україна» (Принципал) доручає [PERSON] (Агенту) вчинити від імені та за рахунок Принципала дії з інформування кінцевого споживача послуг, які надаватимуться Принципалом та пов'язані із працевлаштування за кордоном; про діяльність Принципала; а також надання Агентом від імені та за рахунок Принципала супутніх послуг кінцевому споживачу, що сприятимуть укладенню договору про працевлаштування за кордоном між Принципалом та кінцевим споживачем. Згодом, між ТОВ «ЖДМ Україна» та кандидатом, якого віднайшов Агент, в даному випадку [PERSON], укладався договір, предметом якого було, Кандидат доручав, а Агентство (ТОВ «ЖДМ Україна»), приймало на себе зобов'язання надати послуги з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном. За надання послуг посередництва у працевлаштуванні за кордоном Агентом ([PERSON].) чи кандидатом на розрахунковий рахунок ТОВ «ЖДМ Україна» здійснювався перший платіж (аванс) в розмірі 1500грн., а згодом 2000грн, з яких згодом 60% з даних грошових коштів перераховувались Агенту ([PERSON].). В судовому засіданні оглянуті копії договорів, а саме договір №28.12.2016 від 28.12.2016р. між ТОВ «ЖДМ Україна» та [PERSON]; договір 28.12.2016/2 від 28.12.2016р. між ТОВ «ЖДМ Україна» і [PERSON]; договір №23.01.2017 від 23.01.2017р. між ТОВ «ЖДМ Україна» і [PERSON]; договір №23.01.2017/1 від 23.01.2017р. між ТОВ «ЖДМ Україна» та [PERSON]; договір №66ЛВВ-16 від 06.04.2016р. між ТОВ «ЖДМ Україна» і [PERSON] Як вбачається з платіжних доручень доданих позивачем, а саме призначення платежу, розрахунок на підставі яких, здійснено на виконання цивільно-правових відносин, між ТОВ «ЖДМ Україна» та [PERSON], за надання інформаційних послуг кандидатам для працевлаштування за кордоном, а саме: Р24А156744236А88805 від 04.01.2017р. - «оплата по договору надання інформаційних послуг 28.12.2016/1 [PERSON].»; Р24А156741599А91355 від 04.01.2017р. - «оплата по договору послуг 28.12.2016/2 [PERSON].»; №Р24А166220288А76064 від 24.01.2017 - «рахунок 17 від 23.01.2017 дог. 23012017 [PERSON]»; №Р24А166220367А43225 від 24.01.2017 - «рахунок 18 від 23.01.2017 дог.23012017/1 [PERSON]»; №Р24А62426523А200923 від 06.04.2016 - «аванс о.р. [PERSON]; о.р. [NUMBER] [PERSON]»; №Р24А42194261А420822 від 24.02.2016р. - «оплата по рахунку 59 від 23.02.2016р. [PERSON] пл-щик: [PERSON]»; Р24А49300480А353726 - «о/р [NUMBER] от 10.03.16 [PERSON], [PERSON]. Пл-щик [PERSON].»; Р24А49464263А020195 - «р\\о [NUMBER] [PERSON]»; Р24А65017084А295246 - «р\\о [NUMBER] от 12.04.16 [PERSON], р\\о [NUMBER] от 12.04.16 [PERSON];»; Р24А66184307А311769 - «аванс по рахунку за [PERSON]., [PERSON], [PERSON],»; Р24А66619975А609580 - «о\\р [PERSON] - 2000грн., о\\р [PERSON] - 1500грн.»; Р24А89526728А485231 - «о\\р [PERSON]»; Р24А103366946А08105 - «о\\р [PERSON] 2000грн.»; Р24А104281892А34492 - «о/р [PERSON] 2000грн.»; Р24А166220264А56884 - «оплата по рахунку 19 від 23.01.2017 дог23012017/2 [PERSON]». З огляду на зазначені докази, є очевидним що відповідач отримав оспорювані грошові кошти на підставі договірного характеру правовідносин, та є належним набувачем грошових коштів, що виключає можливість застосування судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Суд також звертає увагу, що позивачем, порушення правила користування його платіжною карткою, внаслідок чого його родичем - тестем [PERSON] було здійснено перерахування грошових коштів, з відповідними заявами до ПАТ КБ «Приват Банк», правоохоронних органів, чи в суд позивач не звертався щодо перерахунку коштів [PERSON], що виключає відповідальність відповідача в даних спірних правовідносинах. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», визначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано права захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтовані, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позову, а тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що слід відмови у задоволенні позову. Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем розмір судового збору в сумі 640 грн., відповідно до квитанції про сплату №88833 від 26.07.2018 року не підлягає стягненню у зв'язку з відмовою суду у задоволенні позову.

Outcome: dismissed