Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 21026,33 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.12.2006 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 7400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.06.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 25859,12 грн., яку позивач, а також судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 25.12.2006 відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача та, підписавши відповідну заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанк», отримав кредитну карту із первісно встановленим кредитним лімітом на суму 7400,00 грн., своїм підписом у названій заяві засвідчив також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між ним і банком, а також те, що він зобов`язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг». Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконав, в зв`язку з чим станом на 30.06.2019 р. має перед позивачем заборгованість на загальну суму 25859,12 грн., що складається з такого: 4911,33 грн. - заборгованість за кредитом; 18050,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2897,49 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Як було встановлено судом, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 15 грудня 2008 року винесено судовий наказ № 2н-1409/08, яким було стягнуто з відповідача на користь банку суму заборгованості за кредитним договором б/н від 25.12.2006 року в розмірі 6310 грн.: 4911,33 грн. заборгованість за кредитом, 1398,90 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Позивач вимагає від відповідача суму заборгованості, яка складається з відсотків в розмірі 16651,40 грн. , пені - 2897,49 грн., штрафу( фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) -977,44 грн. За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В ст. 61 Конституції України\~зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом є безпідставними, оскільки вказана заборгованість стягнута за рішенням суду. Що стосується вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 444/9510/12 від 28.03.2018 року. Таким чином,\~оскільки вимога\~до позичальника\~була пред`явлена згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, про що свідчить судовий наказ, позивач має право на стягнення лише інфляційних збитків та 3% річних. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що зобов`язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 ЦК України. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed