Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути моральну шкоду в сумі 843554,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою Московського районного суду м. Харків від 14.02.2017 року, додатковою постановою від 20.02.2017 року, залишеними без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 року скасовано постанову серії АР №692175 від 28.09.2016 року про накладення на позивача штрафу за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ч. 122 КУпАП та визнано дії інспектора роти №7 батальйону №2 УПП у м. Харкові Трубчанінової Т.О. при винесені постанови серії АР №105632 від 28.09.2016 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП неправомірними. Зазначив, що з вини відповідача позивач змушений був неодноразово виїжджати в суд для того, щоб викрити відповідача в навмисній фальсифікації постанови від 28.09.2016 року і доводити свою невинність, що завдало позивачу моральні страждання. Також, з вини відповідача позивач змушений був витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом свої прав, гарантованих Конституцією України, навмисно грубе порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань. Протиправними діяннями відповідача було принижено честь і гідність позивача, з вини відповідача позивач переніс глибокі моральні страждання від криміналізації «правоохоронних» органів України. Відповідно до дослідницької частини висновку спеціаліста психологічна травмуючи ситуація мала місце 28.09.2016 року, коли посадова особа УПП у Харківській області винесла на місці постанову АР №105632 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у розмірі 425,00 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Після цієї обставини позивач почав претерпівати негативні нематеріальні наслідки. Моральні страждання [PERSON] переживав з 28.09.2016 року по 20.06.2017 року, коли Апеляційний суд Харківської області залишив в силі постанову Московського районного суду від 14.02.2017 року та додаткову постанову Московського районного суду від 20.02.2017 року. Розмір моральної шкоди становить 843554,00 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Від відповідача у встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року скасовано постанову серії АР №105632 інспектора роти №7 батальйону №2 УПП у м. Харкові Трубчанінової Т.О. від 28.09.2016 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАп. Додатковою постановою Московського районного суду м. Харкова від 20.02.2017 року визнано дії інспектора роти №7 батальйону №2 УПП у м. Харкові Трубчанінової Т.О. при винесені постанови серії АР №105632 від 28.09.2016 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП неправомірними. Ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 року у задоволенні клопотання інспектора роти №7 батальйону №2 УПП у м. Харкові Трубчанінової Т.О. на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року та постанови Московського районного суду м. Харкова від 20.02.2017 року відмовлено. Позивач звертаючись з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди посилався на те, що з вини відповідача він змушений був неодноразово виїжджати в суд для доведення своєї невинуватості, змушений був витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом свої прав, гарантованих Конституцією України, навмисно грубо порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань. Протиправними діяннями відповідача було принижено честь і гідність позивача, з вини відповідача позивач переніс глибокі моральні страждання від криміналізації «правоохоронних» органів України. Позивач просив стягнути з Департаменту патрульної поліції на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 843554,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до норм ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у страві співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом, у якому відповідачем вказав Департамент патрульної поліції. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідач не є зобов`язаним за вимогою позивача, такий відповідач визнається неналежним. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Проте, виключно позивач, наділений правом визначати коло відповідачів, визначати предмет та підстави позову. Позивач не звертався до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідача чи заміну неналежного відповідача належних відповідачів, хоча таке право передбачено чинним законодавством. Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 73, Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції. Структурні підрозділи патрульної поліції очолюють керівники, які підпорядковуються керівнику Департаменту патрульної поліції та його заступникам. Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним підрозділом органів Національної поліції. Департамент патрульної поліції очолює керівник Департаменту патрульної поліції, який підпорядковується керівникові Національної поліції та його заступнику, який відповідно до розподілу функціональних обов`язків здійснює координацію роботи патрульної поліції і контроль за її діяльністю. Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки із своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності. Збитки, спричинені працівниками Департаменту патрульної поліції, які виконують свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках Закону України «Про національну поліцію», дійсно компенсуються державою за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення) і саме й цей орган має бути зазначений позивачем, як належний відповідач. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, так як позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за порушене право позивача. Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача (відповідачів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно до характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у законах державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed