Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який згодом було уточнено (а.с. 108), посилаючись на ту обставину, що 10.10.2008 року між ним та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0393/08/09-CLNv. Даний кредитний договір складено у і підписано у м. Луганську з представниками Луганської філії банку за довіреності від юридичної особи Банку. Згідно умов договору (п. 6.2), умови цього договору є конфіденційними, і можуть бути розголошені третім особам з письмового дозволу протилежної Сторони та у випадках, передбачених чинним законодавством України. У випадках, пов'язаних з невиконанням Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Банк має право, а Позичальник надає свою згоду на розголошення будь якої інформації, пов 'язаної з цим Договором третім особам. Позивач вважає, що дана умова спірного договору порушує права позивача, є дискримінаційним, нав'язано посадовими особами при підписанні угоди, і під час її виконання порушує особисті немайнові права позивача та членів його сім'ї. В якості обґрунтування позивач вказав, що Ленінським районним судом міста Луганська розглядається цивільна справа за позовом Банку, який подано у 2009 році, до [PERSON] [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором і договором іпотеки від 10.10.2008 року, за зустрічним позовом про визнання названих договорів недійсними. У січні 2013 року [PERSON] стало відомо, що посадові особи ПАТ «Банк Форум» починаючи з грудня 2011 року, у 2012 році, у 2013 році вчиняли односторонні правочини і надавали повноваження за довіреностями широкому колу осіб, у тому числі гр. [PERSON], що порушує особисті немайнові права [PERSON], довіреностями передбачається представляти загалом інтереси Банку по всій Україні без зазначення конкретного міста, або ім'я особи, інтереси котрої би зачіпались. Це, є наступні довіреності № 10/00-110 від 21.03.2013 року, № 10/00-421 від 09.07.2012 року, № 10/00-208 від 04.04.2012 року, №10/00-415 від 09.07.2012 року, №10/00-158 від 01.03.2012 року. №10/00-419 від 09.07.2012 року. Згідно вимог Закону України «Про захист персональних даних», будь які дії володільців та/або розпорядників персональних даних (в цьому випадку Банк є володільцем і розпорядником такої бази), що здійснюються з 01.01.2011 року, зокрема дії стосовно поширення відомостей про фізичних осіб повинні регламентуватися та узгоджуватися з нормами Закону України «Про захист персональних даних», а саме необхідна згода суб'єкта персональних даних (тобто згода [PERSON]) на їх розповсюдження, або передачу стороннім особам у конкретних випадках ст.ст. 6, 10, 11,14 Закону. Така згода [PERSON] після 01 січня 2011 року Банку не надавалася і банк не звертався для її отримання до позивача та членів його родини. Позивач також вказує, що під час виконання кредитної угоди, а саме у період з січня 2011 року по теперішній час, Головою Правління ПАТ Банк «Форум» незаконно було розголошено банківську таємницю, персональні данні широкому колу як фізичних так і юридичних осіб, а саме [PERSON], довіреність № 10/00-158 від 01.03.2012 року, [PERSON], довіреність №10/00-415 від 09.07.2012, довіреність № 10/00-158 від 01.03.2012 року, [PERSON], довіреність №10/00-419 від 09.07.2012 року довіреність № 10/00-158 від 01.03.2012 року. З грудня 2011 року і до червня 2012 року на номер мобільного телефону позивача, на його домашній номер телефону, практично кожного дня від імені TOB «Боргова агенція «Пристав», здійснювалися дзвінки, якими чинився тиск на [PERSON], висловлювалися погрози та вимагання надати звіт про виконання кредитної угоди, без пред'явлення документів, на підставі яких особи здійснюють свої повноваження. Посилаючись на наведене, положення Цивільного кодексу України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист персональних даних», просив суд визнати недійсним (нікчемним) положення кредитного Договору, застосувати наслідки нікчемності до абзацу другого, пункту 6.2 частини 6 Кредитного договору № 0393/08/09-CLNv від 10.10.2008 року між Акціонерним банком «Форум» (зараз ПАТ «Банк Форум) та [PERSON], а саме положення цього абзацу: «У випадках, пов'язаних з невиконанням Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Банк має право, а Позичальник надає свою згоду на розголошення будь якої інформації, пов'язаної з цим Договором третім особам», визнати недійсним (нікчемним) односторонній правочин, застосувати наслідки нікчемності правочину між посадовими особами ПАТ «Банк Форум» та громадянином України, щодо надання повноважень Головою Правління ПАТ «Банк Форум» [PERSON] [PERSON] представляти інтереси Банку у всіх державних установах, судах ... тощо, на підставі чинної довіреності № 10/00-110 від 21.03.2013 року; визнати недійсним (нікчемним) односторонній правочин та застосувати наслідки нікчемності правочину щодо надання повноважень Головою Правління ПАТ «Банк Форум» [PERSON] [PERSON] представляти інтереси Банку у всіх державних установах, судах .... тощо, на підставі довіреностей, строк дії яких сплив №10/00-421 від 09.07.2012 року, № 10/00-208 від 04.04.2012 року; визнати незаконними дії посадових осіб Банку Голови Правління ПАТ «Банк Форум» [PERSON] та [PERSON] при односторонніх правочинах при видачі вказаних у позові довіреностей, дії що порушують особисті немайнові права [PERSON] та права членів його сім'ї, мають негативний вплив на ділову репутації, честь, гідність, стан здоров'я, які спричинили моральну шкоду, внаслідок розголошення банківської таємниці, передачі персональних даних позивача стороннім особам по кредитному договору № 0393 /08/09-CLNv від 10.10.2008 року, визнати недійсними (нікчемними) односторонні правочини які суперечать вимогам цивільного законодавства України, застосувати наслідки нікчемності правочину між ПАТ «Банк Форум» та громадянином України [PERSON] про надання йому повноважень представляти інтереси Банку у всіх державних установах, судах .. тощо, на підставі довіреностей № 10/00-110 від 21.03.2013 року, №10/00-421 від 09.07.2012 року, № 10/00-208 від 04.04.2012 року; визнати незаконними дії ПАТ «Банк Форум», які спричинили незаконне розголошення банківської таємниці третім особам ([PERSON]) під час виконання Банком кредитного договору №0393/08/09-CLNv від 10.10.2008 року, стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 114.70 грн. і суму за сплаченні консультаційні юридичні послуги, підготовку позову у сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, згодом подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач позов не визнав, надавши письмові заперечення проти позову (а.с. 51-56). Згодом представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені. При таких обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, надані докази в сукупності, суд дійшов наступного. Встановлено, що 10.10.2008 року між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір №0393/08/09-CLNv про надання кредиту в сумі 45000,00 доларів США строком по 09 жовтня 2018 року за сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5% річних на споживчі цілі. Відповідно до пунктів 2.3., 2.6 кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно погашати кредит згідно з встановленим графіком та сплачувати проценти. Кредитний договір є діючим, сторони його не розривали. [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 45000,00 доларів США готівкою, що сторонами не заперечувалося. Кредитним договором (п. 3.1.2, 6.2) передбачено, що [PERSON] надає свою згоду банку, а банк має право надавати будь-яку інформацію про нього третім особам виключно у випадках невиконання ним своїх зобов'язань за договором. 29.09.2009р. банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представниками банка в судовому процесі виступали працівники юридичного підрозділу банка за довіреністю. З 01.12.2011р. представниками в судовому процесі виступали особи, в довіреностях яких не було вказано найменування їх посад. З огляду на це позивач вважає, що вказаний пункт кредитного договору про надання інформації про нього третім особам є недійсним, внаслідок чого є незаконними дії керівництва банка, яке надавало довіреності особам без вказівки на їх посади (що підтверджує, що вони не є працівниками банка), та тому є недійсними і ці довіреності. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ппорядок розкриття інформації про клієнта регулюється ст. 1076 ЦК України, ст.ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до норм цих законів відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність, тобто лише з письмового дозволу власника такої інформації. При наданні позивачу кредиту банк передбачив таку письмову згоду у тексті кредитного договору. Так, в пунктах 3.1.2 та 6.2 кредитного договору чітко і конкретно встановлена згода позивача на надання інформації про нього третім особам та встановлено умову, що вона надається лише тоді, коли у банка виникла необхідність для захисту своїх прав, тобто тоді, коли він допустив порушення зобов'язань за договором. Після набуття чинності Законом України «Про захист персональних даних» з 01.01.2011р. Національний банк України доповнив розділ про захист персональних даних до Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління НБУ від 14.07.2006р. N 267. В п. 7.5 Правил вже було запропоновано банкам декілька варіантів оформлення згоди, серед яких є і такий як її включення до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. Тому у банка є така згода навіть після набуття чинності вказаним законом. Закон України «Про банки і банківську діяльність», на підставі якого позивачем була надана згода на розкриття інформації про нього в кредитному договорі, та Закон України «Про захист персональних даних» не суперечать один одному та мають загальні вимоги - згода особи на розкриття інформації про неї. Так, відповідно до ст.ст. 6, 10, 11, 14 Закону України «Про захист персональних даних» обробка, використання, поширення персональних даних здійснюється за згодою суб'єкта персональних даних для конкретних і законних цілей. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» розкриття банківської таємниці здійснюється з письмового дозволу власника такої інформації. В кредитному договорі обумовлено, що інформація про [PERSON] може бути надана банком третім особам у випадках порушення зобов'язань за договором, у зв'язку з чим у банка виникає необхідність захисту своїх прав та інтересів. Тому його згода відповідає вказаним нормам законів. Тож, доводи позивача щодо необхідності отримання банком після 01.01.2011 року окремої письмової згоди від [PERSON] та членів його родини не є обґрунтованими. Стаття 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитний договір укладено ним на вкрай невигідних, дискримінаційних для нього умовах. Як зазначалося, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаного договору №0393/08/09-CLNv від 10.10.2008 року свідчить про те, що сторони бажали укласти правочин, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що спірний договір укладено 10.10.2008 року, а до суду позивач звернувся у травні 2013 року. Доказів тому, що позивач намагався змінити умови договору, його розірвати відразу після його укладення, суду не надано, що свідчить про прийнятність для нього умов спірного договору на момент укладення. Враховуючи зазначені вище положення цивільного законодавства, суд дійшов до висновку про те, що позивач не був позбавлений можливості вступити у договірні відносини на будь-яких інших умовах. При цьому, отримавши кредит у відповідача, позивач користувався кредитним коштами і не ставив питання про недійсність умов кредитного договору. Згідно зі ст. 99 ЦК України та Статуту банку, голова Правління є виконавчим органом, який здійснює керівництво поточною діяльністю банка та представляє інтереси банку перед усіма підприємствами, організаціями, установами, фізичними особами, органами державної влади та місцевого самоврядування. Порядок видачі довіреності юридичною особою передбачений у ст. 246 ЦК України. Згідно з цією нормою довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. Тому голова Правління як виконавчий орган вправі видавати довіреності. Порядок видачі довіреностей врегульовано ст.ст. 244, 246, 247 ЦК України. Відсутність в тексті довіреностей посилань на договори доручення чи накази про прийом на роботу представників банка не тягне за собою недійсність цих довіреностей, оскільки Закон не містить в собі норму про обов'язкове посилання в тексті довіреності на підставу виникнення правового зв'язку довірителя з повіреним. Так, згідно зі ст. 244 ЦК України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на договорі чи на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто єдиним документом, який підтверджує повноваження представника, є довіреність, а не договір, на підставі якого вона видана, чи наказ про призначення, чи вказівка про це в тексті довіреності. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з позивача суми судового збору і витрат на юридичні послуги. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України,

Outcome: dismissed