Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.11.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу №К4Н0АК00050290, який складається із заяви Відповідача про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів. Позивач виконав свої зобов'язання за договором лізингу в повному обсязі, надавши Відповідачу у платне користування автомобіль марки «HYUNDAI», модель: 10 1.6 DOHC, рік випуску 2012, тип ТХ: легковий хетчбек-В, кузов/шасі: [NUMBER], державний реєстраційний номер: [NUMBER]. В свою чергу [PERSON] в порушення умов Договору зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого 12.02.2014 року відповідно до акту прийому-передачі Відповідач повернув ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмет лізингу, а саме: автомобіль марки «HYUNDAI», державний реєстраційний номер: [NUMBER]. Проте, як зазначає Позивач, в порушення умов Договору Відповідачем не повернута заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу, яка за розрахунками Позивача станом на 28.08.2015 року становить 94 765,52 грн., та складається з наступного: 17 590,35 грн. - заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу; 10 018 грн. - заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 67 157,17 - заборгованості з пені. Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, у якій позов підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність. Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив в разі визнання судом обґрунтованості позовних вимог відмовити у задоволенні позову, оскільки строк позовної давності заявлення вимог за вказаним договором закінчився. Зазначив, що Позивач так і не спромігся надати суду повний перелік документів, які складають договір фінансового лізингу, укладений між Сторонами, а тому визначити його обгрунтованість неможливо. Суд, вислухавши думку представника [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.11.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений Договір фінансового лізингу №К4Н0АК00050290, відповідно до умов якого останній отримав у платне користування автомобіль марки «HYUNDAI», модель: 10, 1.6 DOHC, рік випуску 2012, тип ТХ: легковий хетчбек-В, кузов/шасі: [NUMBER], державний реєстраційний номер: [NUMBER]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач в обґрунтування заявлених ним вимог посилається на Умови та правила надання банківських послуг, а саме: -пункт 2.9.4.8.2.1. Умов, відповідно до якого, у разі настання події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу; у повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за цим Договором. Повернення предмета лізингу здійснюється за адресою вказаною у Повідомленні про Дефолт; -пункт 2.9.4.8.2.4. Договору, яким передбачено, що якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання Повідомлення про Дефолт, Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту, Лізингоодержувач зобов'язаний негайно повернути в повному обсязі Заборгованість за цим Договором, яка відповідно до розділу 2.9.4.1 «Визначення термінів тлумачення» означає залежно від контексту грошові зобов'язання Лізингоодержувача перед Лізингодавцем, строк сплати за яким настав або (і) суму коштів за такими грошовими зобов'язаннями. Позивач стверджує, що в порушення умов Договору Відповідачем не повернута заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу, яка за його розрахунками станом на 28.08.2015 року становить 94 765,52 грн., та складається з наступного: 17 590,35 грн. - заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу; 10 018 грн. - заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 67 157,17 - заборгованості з пені. Під час подання позову до суду Позивач не подав суду копії укладеного з [PERSON] договору фінансового лізингу, і враховуючи, що в судові засідання представник Позивача не з'являвся, судом шляхом направлення письмового запиту було запропоновано Позивачу надати повний перелік документів, які підтверджують укладення договору, погоджені права та обов'язки сторін та інші умови договору. 16 січня 2017 року у відповідь на запит суду через канцелярію суду від Позивача надійшли копії Заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу №К300А-0000402483 від 20.11.2012 року, Умов та правил надання банківських послуг (витяг). При цьому представником Позивача повторно заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних у справі документів. В той же час зі змісту Заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №К300А-0000402483 від 20.11.2012 року вбачається, що договір фінансового лізингу складається з цієї заяви, Умов та прави надання фінансового лізингу, Тарифів, а також двох додатків - Специфікацїі та Графіку сплати лізингових платежів. За таких обставин Позивачем не було надано суду повного складу Договору фінансового лізингу, укладеного з [PERSON], зокрема, не надано Тарифів, Графіку сплати лізингових платежів та Специфікації. Крім того, з наданого суду витягу Умов та правил надання фінансового лізингу, вбачається, що вони за своєю структурою відрізняться як від Умов та правил, на які посилається Позивач у позовній заяві, обгрунтовуючи вимоги, так і від Умов та правил, які були погоджені сторонами під час його укладення. Так, в Заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №К300А-0000402483 від 20.11.2012 року йдеться посилання на підпункти пункту 2.15 Умов та правил надання фінансового лізингу (в складі Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк»); в позовній заяві Позивач посилається на підпункти п. 2.9.4 Умов та правил (в складі Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк»), а в наданому суду витязі з Умов та правил надання банківських послуг структурний розділ, який регулює умови надання банком послуг фінансового лізингу має порядковий номер 2.8.4 з відповідними підпунктами. Положенням ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Враховуючи викладені вимоги Закону а також обсяг матеріалів, наданих суду Позивачем з пропозицією розглянути справу саме на підставі наявних документів, суд дійшов висновку, що Позивач не надав достатніх та належних доказів, які б свідчили про зміст правовідносин, які виникли між Позивачем та Відповідачем з укладенням договору фінансового лізингу від 20.11.2012, оскільки з наданих суду доказів неможливо встановити обсяг погоджених прав та обов'язків Сторін за договором, графік лізингових платежів, відповідальність сторін за невиконання зобов'язань, інші умови договору. Посилання Позивача в позовній заяві на пункти Умов та правил надання послуг фінансового лізингу не відповідають тій редакції Умов, яка була надана суду, а також, очевидно, не відповідають тій редакції, яка була погоджена Відповідачем під час укладення договору. При цьому суд позбавлений можливості пересвідчитись в тому, що [PERSON] взяв на себе зобов'язання без додаткового погодження виконувати Умови та правила у випадку затвердження Банком їх нової редакції. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, судом виконаний зазначений обов'язок, запропоновано Позивачу надати повний склад документів, які підтверджують укладення договору з Відповідачем, проте Позивач своїми правами належним чином не скористався. Враховуючи викладене, принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed