Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови у знятті арешту на нерухоме майно; зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: з квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49980185 від 01.02.2016 року; зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виключити з реєстру обтяжень відомості про наявність арешту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження ВП № 49980185 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 619,20 грн. 01.02.2016 року в межах виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13.04.2021 року у позивача відсутня заборгованість перед Банком. На звернення позивача [PERSON] до відповідача із заявою про скасування зазначеного арешту, Листом від 16.04.2021 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви з підстав повернення 29.06.2017 року виконавчого документа стягувачу та відсутності виконавчого провадження, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про бездіяльність органів виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач Відділ Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, вказуючи на відсутність порушень відділу під час повернення виконавчого документа стягувачеві. Третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» не скористався правом подачі пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 28 квітня 2021 року строк. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 24.01.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/4963/13 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № k3XRFB04030326 від 14.01.2007 року в сумі 14 448,52 грн. та судові витрати 229,40 грн. (а.с. 12) 01.02.2016 року в межах ВП № 49980185 державним виконавцем Дніпровського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві Коломієць І.М. прийнято постанову про арешт нерухомого майна боржника [PERSON] та заборону його відчуження. (а.с. 10) 29.06.2017 року постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (М. Київ) повернуто виконавчий документ стягувачу. (а.с. 12) За даними Довідки від 13.04.2021 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , станом на 13.04.2021 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 8) Листом від 16.04.2021 року, вих№ 35254 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) зауважено про відсутність підстав для зняття арешту з майна [PERSON] з огляду на відсутність виконавчого провадження. (а.с. 12) Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник, майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Порядок скасування арешту, накладеного в межах виконання рішення, встановлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини другої якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2020 р. у справі №817/928/17 дійшов висновку, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є звільнення з-під арешту нерухомого майна, накладеного за постановою Дніпровського РВДВС м. Київ в межах процедури виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва за виконавчим листом № 755/4963/13-ц, з огляду на повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оспорюваного позивачем арешту, що накладений в межах виконавчого провадження ВП № 49980185, з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/4963/13-ц, - оскільки вказаний виконавчий лист станом на день ухвалення даного рішення суду є повернутим стягувачу (а.с. 12), у позивача відсутня заборгованість перед стягувачем, однак державним виконавцем у порушення вимог статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» під час прийняття рішення про повернення виконавчого документа, арешт, накладений на майно (кошти) боржника [PERSON] , не знято, що порушує право позивача як власника арештованого майна, тому подальше обтяження шляхом накладення арешту на майно боржника є порушенням прав позивача як власника такого майна. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про бездіяльність органів виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії, підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved