Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 19.12.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі ОМУЮ, актовий запис №1413. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за час спільного життя з відповідачкою між ними виявилась невідповідність характерів, істотна відмінність у поглядах на сімейне життя, було відсутнє взаєморозуміння. Взаємовідносини, які склалися, привели до втрати один до одного почуття взаємної любові та поваги. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства в даний час припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконаний, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, однак відповідачка ухиляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС. У судове засідання позивач подав заяву про підтримання заявлених позовних вимог і просив суд задовольнити позов, розглянувши справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була своєчасно та належним чином сповіщена за її зареєстрованим місцем проживання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, своєї думки щодо позову не висловила. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні та наявних у справі матеріалів, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.12.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі ОМУЮ, актовий запис №1413. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, на протязі останнього часу їх не підтримують і позивач не має наміру їх поновлювати, їх сім`я носить виключно формальний характер. Спір про місце проживання дитини відсутній. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає волевиявленню позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і шлюб може бути розірвано. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved