Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДЕЛФІ», ТОВ «НАФТА-СЕРВІС», ТОВ «НАФТА-К», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 16.06.2011 року між позивачем та ТОВ «ДЕЛФІ» було укладено кредитний договір № 00205/S, відповідно до якого відповідач-1 отримав грошові кошти в сумі 200000 Євро, терміном до 15.06.2012 року. 16.06.2011 року для забезпечення виконання зобов'язання, відповідно до договору № 00205/S, будо укладено договори поруки між ПАТ «МАРФІН БАНК» та ТОВ «НАФТА-СЕРВІС», ТОВ «НАФТА-К», [PERSON] за № 00720-CS, 00721-CS, 00722-CS. Свої зобов'язання перед позивачем відповідачі не виконують, станом на 22.05.2015 року у відповідачів виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 204529,74 Євро та 1579954 грн. 89 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідачів на його користь суму заборгованості в розмірі 204529,74 Євро та 1579954 грн. 89 коп., а також сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до суду не з'явились, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції Закону України від 22 травня 1997 р.) дає загальне визначення поняття кредиту. За згаданим Законом це кошти та матеріальні цінності, які надаються резидентами або нерезидентами у користування юридичним або фізичним особам на визначений строк та під процент. Кредит розподіляється на фінансовий кредит, товарний кредит та кредит під цінні папери, що засвідчують відносини позики. Більш повне визначення міститься в Положенні про кредитування, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредитна операція - це договір щодо надання кредиту, який супроводжується записами за банківськими рахунками, з відповідним відображенням у балансах кредитора та позичальника. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Сторонами кредитного договору є кредитодавець - банк або інша кредитна організація, яка надає кошти, а також позичальник - особа, якій надаються кошти. Предметом договору кредитування є сума грошових коштів (речей, визначених родовими ознаками), яка передається позичальникові на умовах повернення та сплати процентів. Кредитний договір укладається в письмовій формі, недодержання якої призводить до недійсності договору. Він є оплатним, консенсуальним, двостороннім. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.06.2011 року між ПАТ «Марфін Банк» та ТзОВ «Делфі» укладено кредитний договір № 00205/S, з додатковою угодою №1 від 15.06.2012 року та додатковою угодою №2 від 14.06.2013 року. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у вигляді поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом заборгованості 200000,00 Євро, а позичальник зобов'язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов цього договору, з урахуванням що фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом у будь-який час дії цього договору розраховується відповідно до п.1.5. цього договору та не може перевищувати максимального залишку заборгованості для кожного відповідного періоду, встановленого відповідно до п.2.5. цього договору. Позивачем виконано умови кредитного договору № 00205/S від 16.06.2011 року та надано відповідачу кредитні кошти. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором № 00205/S від 16.06.2011 року, між ПАТ «Марфін Банк»та ТзОВ «Нафта-Сервіс» було укладено договір поруки № 00722-СS від 16.06.2011 року, з додатковою угодою №1 від 15.06.2012 року до договору поруки № 00722-СS від 16.06.2011 року та додатковою угодою №2 від 14.06.2013 року до договору поруки № 00722-СS від 16.06.2011 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором № 00205/S від 16.06.2011 року, між ПАТ «Марфін Банк»та ТзОВ «Нафта-К» було укладено договір поруки № 00721-СS від 16.06.2011 року, з додатковою угодою №1 від 15.06.2012 року до договору поруки № 00721-СS від 16.06.2011 року та додатковою угодою №2 від 14.06.2013 року до договору поруки № 00721-СS від 16.06.2011 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором № 00205/S від 16.06.2011 року, між ПАТ «Марфін Банк»та [PERSON] було укладено договір поруки № 00720-СS від 16.06.2011 року, з додатковою угодою №1 від 15.06.2012 року до договору поруки № 00720-СS від 16.06.2011 року та додатковою угодою №2 від 14.06.2013 року до договору поруки № 00720-СS від 16.06.2011 року. За содоварами поруки № 00722-СS від 16.06.2011 року, № 00721-СS від 16.06.2011 року, № 00720-СS від 16.06.2011 року, поручителі зобов'язалися перед позивачем відповідати за виконання ТзОВ «Делфі» зобов'язань за кредитним договором № 00205/S від 16.06.2011 року із всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі, а саме на умовах та встроки встановлені в кредитному договорі, повернути кредитору кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи передбачені кредитним договором. Відповідно до умов п.3.3 договорів поруки сторони досягли домовленості про те, що позовна давність за вимогами кредитора встановлюється тривалістю 3 роки. Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни в укладеному кредитному договорі. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах передбачених законодавством. Розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. Розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися, виходячи із різних факторів. Однак в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком та позичальником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору. Збільшення розміру процентів банком в односторонньому порядку не допускається. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином, проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання, в тому числі відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними кредитним договором, додатковими угодами про зміни до кредитного договору, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, у позивача виникло право вимоги стягнути заборгованість по кредитному договору, яка станом на 22.05.2015 року складає 204529,74 Євро та 1579954,89 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту в розмірі 182687,37 Євро; заборгованість за вітсотками 21842,37 Євро; заборгованість за нарахованою пенею за несплату основного боргу в розмірі 1475309,30 грн.; заборгованість за нарахованою пенею за несплату відсотків в розмірі 104645,59 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язків частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛФІ», Товариство з обмеженої відповідальності «НАФТА-СЕРВІС», Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТА-К», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує солідарному стягненню з на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн., тобто по 913,50 грн. з кожного, які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved