Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 14 грудня 1985 року відділом запису актів громадянського стану Первомайського райвиконкому Ворошиловградської області, актовий запис №336. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, починаючи з 14.12.1985 року. На протязі останніх років подружні відносини між ними припинилися, діти виросли і проживають окремо, а вони в наслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові і дружби один до одного стали чужими людьми, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спір про майно подружжя відсутній. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, на примирення не згоден та просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий Курєр», причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюб серії ІІ-ЕД №401854, виданого 14 грудня 1985 року відділом запису актів громадянського стану Первомайського райвиконкому Ворошиловградської області, між позивачем та відповідачем 14 грудня 1985 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 336. Відповідно до позовної заяви від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у чинність ст.112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У чинність ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,21 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved