Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики мотивуючи свої вимоги тим, що 15 квітня 2011 року між ним та подружжям [PERSON] та [PERSON], усно, без оформлення відповідного письмового примірника договору, укладено договір позики на загальну суму 512 000,00 грн. Відповідно до Договору позики, він мав передати гроші в борг двома частинами: перша частина - 150 000,00 грн. зі строком повернення не пізніше 20.07.2012 року; друга частина - 362 000 грн. зі строком повернення не пізніше 15.09.2012 року. Зазначає, що на виконання вказаного вище Договору позики від 15.04.2011 року, він передав подружжю [PERSON] та [PERSON] 150 000,00грн., які безпосередньо отримала 15.04.2011 року [PERSON], про що нею на підтвердження укладення зазначеного Договору позики та його умов та факту отримання грошей було складено та підписано розписку. У встановлений строк, 20.07.2012 року, подружжя [PERSON] та [PERSON], на порушення своїх договірних зобов'язань, першу частину отриманої позики 150 000, 00грн. не повернули. На його прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагували ні [PERSON] ні [PERSON] Посилається на те, що він має право вимагати повернення боргу в судовому порядку, та просив суд стягнути солідарно, на його користь, з [PERSON] та [PERSON] борг за договором позики від 15 квітня 2011 року у сумі 150 000,00грн., судові витрати по справі у сумі 1500,00 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 151 500, 00грн. В наступному позивач збільшив позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що на виконання укладеного з подружжям [PERSON] Договору позики від 15.04.2011 року, він передав подружжю [PERSON] та [PERSON] 362 000, 00 грн., які безпосередньо отримала [PERSON] 30.05.2011 року, про що останньою на підтвердження укладення зазначеного Договору позики та його умов та факту отримання грошей було складено та підписано розписку. У встановлений строк, 15.09.2012 року, відповідачі - подружжя [PERSON] та [PERSON], на порушення своїх договірних зобов'язань, другу частину отриманої суми позики 362 000, 00грн. не повернули. На його прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував ні [PERSON] ні [PERSON]. На підставі вищевикладеного, просив суд, стягнути солідарно, на його користь, з [PERSON] та [PERSON] борг за договором позики від 15 квітня 2011 року у сумі - 512 000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 5120,00 грн., а всього 517 120,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав підстави звернення з даним позовом до суду з вищевикладених підстав, однак з врахуванням того, що на виконання договору позики від 15.04.2011 року [PERSON] було сплачено йому грошову суму в розмірі 2 500, 00 грн., просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь борг за отриманими у позику коштами у сумі 509 500, грн. та судовий збір у сумі 5120, 00 грн., а всього 514 620, 00 грн. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні не заперечують проти вимог позивача, обгрунтуваши поясненнями просять позов задовольнити та стягнути кошти солідарно з неї та [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечують мотивуючи тим, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Заперечуючи проти задоволення позову, щодо солідарного стягнення суми, вказують на те, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва, за позовом [PERSON], по справі № 2607/7679/12 від 10.09.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13 липня 1985 року у відділі актів цивільного стану виконкому Переяслав-Хмельницької Міськради народних депутатів Київської області (актовий запис №115), розірвано. Свою вимогу розірвання шлюбу [PERSON] мотивувала тим, що з [PERSON] спільне життя не склалося та з травня 2008 року шлюбно -сімейні стосунки вони не підтримували, спільного господарства не вели та мали окремі бюджети. Зазначають, що згоди на одержання позики [PERSON] він не надавав, з 2004 року не працює, тому сума позики 512 000, 00 грн. є дуже значною для нього і будучи безробітним він не дав би згоди на таку позику. Вважають, що у відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, кошти передані особисто [PERSON], розписка написана тільки від її імені, а тому позивач помилково дійшов висновку, що борги які виникли під час шлюбу, розглядаються як частина спільного сумісного майна, а це можливо лише у тих випадках, коли стороною зобов'язання в договорі виступили обидва з подружжя, тобто коли вони обидва уклали договір. На підставі вищевикладеного просять суд, прийняти рішення яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідачку [PERSON] та її представника, відповідача [PERSON] і його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до тексту Розписки від 15.04.2011 року відповідачка [PERSON], зі згоди чоловіка [PERSON], отримала від [PERSON] в присутності та за згодою його дружини [PERSON], грошові кошти в розмірі 150 000, 00грн. строком повернення до 20.07.2012 року. Дана розписка підписана [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 41). Відповідно до тексту Розписки від 30.05.2011 року відповідачка [PERSON], зі згоди чоловіка [PERSON], отримала від [PERSON] в присутності та за згодою його дружини [PERSON], грошові кошти в розмірі 362 000, 00грн. строком повернення до 15.09.2012 року. Дана розписка підписана [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 42). Відповідно до Розписки від 07 жовтня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] в порядку погашення заборгованості за Договором позики від 15.04.2011 року - 2 500, 00 грн. готівкою. Дана розписка підписана [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27). Судом встановлено, що 15.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розписками від 15.04.2011 року та 30.05.2011 року, складеними власноручно [PERSON], згідно з якими [PERSON] передав, а [PERSON] отримала у власність грошові кошти в сумі 150 000, 00грн та 362 000, 00 грн. відповідно, та які зобов'язалась повернути - 150 000, 00грн. до 20.07.2012 року, 362 000,00грн до 15.09.2012 року. Однак у визначений у розписках строк [PERSON] повернула [PERSON] лише 2 500,00грн., решту коштів не повернуто по теперішній час. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що суму грошових коштів згідно з розписками від 15 квітня 2011 року та 30 травня 2011 року отримала особисто відповідачка [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є стороною спірного договору, також в даних розписках не зазначено про солідарний обов'язок. Частина третя статті 61 СК України визначає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Із вищезазначених норм матеріального права вбачається, що при покладення обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім'ї. Факт перебування відповідачів на час укладення договору позики у шлюбі не є безумовною підставою для відповідальності. Судом встановлено, що 13 липня 1985 року відділом запису актів цивільного стану виконкому Переяслав-Хмельницької Міськради народних депутатів Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів зроблено запис за № 115, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 13 червня 1985 року (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2012 року заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13 липня 1985 року у відділі запису актів цивільного стану Виконкому Переяслав-Хмельницької Міськради народних депутатів Київської області (актовий запис №115), було розірвано (а.с. 25). Зазначеним рішенням суду встановлено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] починаючи з травня 2008 року шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети (а.с. 25). Зі змісту статті 61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи. Частиною третьою статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що належних доказів про укладення договору позики в інтересах сім'ї під час розгляду справи сторонами не надано. Твердження позивача, відповідачки [PERSON] та її представника, про те, що договір позики укладався [PERSON] в інтересах сім'ї, а не в своїх особистих інтересах, спростовуються матеріалами справи, зокрема, заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року, та встановленими обставинами. Інших доказів в підтвердження спростування пояснень відповідача [PERSON] Товарні чеки, квитанції на будівельні матеріали, меблі та ін., надані відповідачкою [PERSON] як докази укладення договору позики в інтересах сім'ї, та залучені до матеріалів справи, не приймається судом до уваги, так як свідчать тільки про те, хто саме придбавав вказані будівельні матеріали, але не є доказом що дані будівельні матеріали були потрібні для ремонту спільної квартири та те що були використані саме в інтересах сім'ї. Крім того аналіз показань свідка [PERSON], який перебуває з відповідачами у родинних відносинах не дає підстав для їх достовірності і правдивості, оскільки вони об'єктивно не підтверджуються належними доказами, зібраними у справі та є суперечливими. Що ж стосується показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] то суд відноситься до них критично, оскільки свідки бачили відповідачів [PERSON] та [PERSON] періодично та згідно їх пояснень їх сімейні відносини не були предметом їх спілкування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір позики від 15 квітня 2011 року було укладено відповідачкою [PERSON] в своїх особистих інтересах, а не в інтересах сім'ї, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики від 15.04.2011 року з [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] у виконання договору позики від 15.04.2011 року було сплачено [PERSON] грошову суму 2 500, 00 грн., а тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума в розмірі 509 500, 00 грн. (512 000, 00грн. - 2 500 грн. = 509 500, 00грн.). Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні, в частині зазначеній вище, а тому підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення суми боргу за договором позики лише з відповідачки [PERSON]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з вимог зазначеної норми процесуального закону, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 219, 00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 61, 65 СК України,

Outcome: partial