Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ЗЛАТОБАНК» в особі відділення «Львівська РД» АТ «ЗЛАТОБАНК», в якому просить розірвати договір банківського вкладу №049445 «ЗЛАТО» від 11 жовтня 2013 року та стягнути з відповідача на 35,42 тройських унцій золота та 0,749 тройських унцій золота невиплачених процентів за договором банківського вкладу №049445 «ЗЛАТО» від 11 жовтня 2013 року. В обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на те, що 11.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №049445«ЗЛАТО» у банківському металі, а саме золото загальною вагою 35,42 тройських унцій під 3% річних, а відповідач зобовязався повернути вкладнику вклад та нарахувати впродовж дії договору відсотки. На виконання умов договору позивачем було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 35,42 тройських унцій золота, що на момент платежу було еквівалентно 367\~474,45 грн. Згідно з п. 2.4.3. Договору, вкладник має право згідно умов цього Договору достроково повернути (зняти) вклад або його частину, якщо вклад не обтяжний заставою в силу договору або закону, та/або іншими обтяженнями згідно з законодавством України. 25.02.2015 року позивач звернувся в Банк з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак грошові кошти йому не повернено та причини відмови не повідомлено, чим допущено істотне порушення умов договору та норм чинного законодавства. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення, згідно яких позов заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних матеріалів справи з винесенням рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ЗЛАТОБАНК» було укладено було укладено договір банківського вкладу №049445«ЗЛАТО» у банківському металі, а саме золото загальною вагою 35,42 тройських унцій під 3% річних, згідно якого відповідач зобовязався повернути вкладнику вклад та нарахувати впродовж дії договору відсотки /а.с.5-8/. На виконання умов договору позивачем було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 35,42 тройських унцій золота, що на момент платежу було еквівалентно 367\~474,45 грн., та підтверджується квитанцією № 168223 від 11.10.2013 року і меморіальним ордером № 168256 від 11.10.2013 року /а.с.9, 10/. Згідно з п. 2.3.5. Договору, вкладник зобовязується повідомити Банк про дострокове розірвання цього Договору за 10 (десять) банківських днів до бажаної дати отримання вкладу. Відповідно до п. 2.4.3. Договору, вкладник має право згідно умов цього Договору достроково повернути (зняти) Вклад або його частину, якщо вклад не обтяжний заставою в силу договору або закону, та/або іншими обтяженнями згідно з законодавством України Згідно з п. 3.3. Договору, у разі дострокового повернення (зняття) Вкладу або його частини за ініціативою Вкладника Вкладник письмово повідомляє Банк про свої наміри за 10 банківських днів до бажаної дати отримання коштів, зазначеної у відповідній письмовій заяві Вкладника. Вкладнику повертається Вклад або його частина, що зазначена у відповідній письмовій заяві Вкладника. При достроковому повернення (знятті) Вкладу Вкладнику сплачуються проценти в розмірі 0,5 від процентної ставки, що встановлена в п. 1.4. цього Договору, але не менше процентної ставки, яка встановлена в Банку за вкладом на вимогу, що діяла в момент отримання Банком письмового повідомлення Вкладника, а період знаходження Вкладу на Рахунку, до дати, зазначеної Вкладником в заяві про дострокове повернення (зняття) Вкладу. З матеріалів справи видно, що 25.02.2015 року [PERSON] звертався в Банк з заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів, згідно з Договором банківського вкладу № 049445 від 11.10.2013 року, однак вкладу та нарахованих процентів позивачу не повернено /а.с.11/. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та і інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч.2 ст.1060 ЦК України). Також, в судовому засіданні встановлено, що розмір вкладу, що підлягає поверненню за вищезгаданим договором банківського вкладу становить 35,42 тройських унцій золота та 0,749 тройських унцій золота невиплачених відсотків. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову у звязку з тим, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» введено тимчасову адміністрацію та відповідно до ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. На відміну від положень п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачено обмеження на задоволення вимог вкладників під час дії в банку тимчасової адміністрації, під час процедури ліквідації банку такого обмеження законом не передбачено. Згідно з ч. 1\~ст. 26 зазначеного Закону\~встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Застосування положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не позбавляє вкладника прав на звернення до суду за захистом порушеного права та вимогою про стягнення сум, які йому належать за договорами банківського вкладу та рахунку. Тобто, сам факт початку процедури ліквідації Банку не може бути підставою для відмови в задоволені позовних вимог про стягнення коштів за договорами банківського вкладу строк, яких закінчився. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Запровадження тимчасової адміністрації в Банку та посилання на положення п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути підставою для відмови в судовому захисті прав Позивача, у звязку з наступним. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року у справі за конституційним зверненням ТзОВ «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 КУ (справа про досудове врегулювання спорів) № 1-2/2002 встановлено наступне: Для забезпечення судового захисту Конституція України у статті 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України). Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Обставини, які виключають можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач довів обставини на які посилається, представник відповідача в судове засідання не зявився та не представив суду жодних належних доказів на спростування позовних вимог, а заперечення відповідача не спростовують доводи позивача.

Outcome: approved