Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими ,що втратили право на користування житловим приміщенням квартири 1а,2 будинку №57б, що по вул.Героїв УПА у м.Львові , посилаючись на те,що 1/2вказаних квартир належить йому на підставі заповіту його дружини [PERSON],яка померла 10.05.2008р,1/2 частина квартири- як частка у спільній сумісній власності.У квартирі №1а зареєстровані відповідачі по справі,які фактично проживають у двох квартирах,хоча не мають жодного права власності на ці [PERSON]зареєстрована ним після смерті дружини,з метою його догляду,[PERSON]Й,зареєстрована без його згоди.Відповідачі проживають у належних йому квартирах без будь-яких правових підстав,перешкоджають йому у здійсненні права власності,просить визнати їх такими,що втратили право на користування вказаними квартирами та виселити. Представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог,згідно якої просить визнати [PERSON]втратившою право на користування житловими приміщеннями спірних квартир на підставі ст..405 ЦК України. 10.03.16р.представник позивача відкликав заяву про зменшення позовних вимог та просить розглядати справу в межах позовних вимог,визначених позивачем в позовній заяві. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та пояснили,що відповідачі з 2 половини 2014р. не проживають у спірному житлі лише іноді з»являються.Позивач є власником ? частини спірних квартир,так як такі придбані у шлюбі.Відповідачка [PERSON]В.є тимчасовим мешканцем,а [PERSON].-теща позивача.Просять позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, не повідомили про причини неявки, хоча належно повідомлені про час та місце слухання справи,що свідчить про зловживання ними процесуальними правами. Оскільки, по справі зібрано достатньо доказів, суд вважає за можливе, у відповідності до ст.169,224 ЦПК України, розглядати справу у їх відсутності,з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представників позивача,свідка,дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.1996р.,що стверджено свідоцтвом про одруження. [PERSON]померла 10.05.2008р.,що вбачається із свідоцтва про смерть. Квартири№1а,2 по вул..Героїв УПА ,57б у м.Львові придбані [PERSON]згідно договорів купівлі-продажу від 3.04.2006р.Як вбачається з п.12 вказаних договорів,квартири куплені за письмовою згодою чоловіка покупця-Желізко І.М.,викладеної у вигляді заяви,справжність підпису,на яких засвідчено приватним нотаріусом Кушнерик Н.П.3.04.2006р. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.07р.№15297228 квартира №1а по вул. Героїв УПА ,57б у м.Львові зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.07р.№15298453 квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] Таким чином, судом встановлено,що квартири№1а,2 по вул..Героїв УПА ,57б у м.Львові придбані [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] Відповідно до ст.60 СК України,кожна річ,набута під час шлюбу ,крім речей індивідуального користування,є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже,виходячи з положень ст.60,70 СК України позивачу належить по ? квартир №1а,2 по вул..Героїв УПА ,57б у м.Львові. Квартира №1а складається з 1 кімнати,кухні,загальною площею 38,8квм., квартира №2 складається з 2х кімнат та кухні,загальною площею 54,3 кв.м. Як вбачається з довідки форми 2 ЛКП»Навколо базару» №1443 у квартирі №1а по вул. Героїв УПА ,57б у м.Львові зареєстровані [PERSON]-наймач та [PERSON]-мати. Судом встановлено,що відповідачі у спірних квартирах не проживають,що стверджено актом ЛКП»Навколо базару» від 5.10.15р. та поясненнями свідка [PERSON],даними в судовому засіданні про те,що вона згідно укладеної угоди з [PERSON] з січня 2013р.прибирала вказані квартири 1 раз в тиждень,там ніхто не проживає, відповідачок жодного разу не бачила, у квартирах відсутні будь-які їх речі. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, вони передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатись ним на власний розсуд.Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України врегульовано питання збереження права на користування житловою площею членів сім»ї власника житла у квартирах, що перебувають у приватній власності- так,член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено,що відповідачка [PERSON]більше року не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. Відповідно до ст..60 ЦПК Ураїни,кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачі у судове засідання не з»явились, не подали заперечення проти позову та доказів у підтвердження заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,що беруть участь у справі. Оскільки,згідно наданих позивачем доказів, відповідачки зареєстровані лише у квартирі №1а по вул.Героїв УПА,57б у м.Львові, відповідачку [PERSON]як таку,що більше року не проживає у спірній квартирі без поважних причин,слід визнати такою,що втратила право на користування житловим приміщенням даної квартири. За відсутності належних та допустимих доказів реєстрації відповідачів у квартирі№2 по вул.Героїв УПА,57б у м.Львові позовні вимоги про визнання [PERSON] втратившою право на користування жилим приміщення квартири №2 до задоволення не підлягають,у зв»язку з недоведеністю. Згідно ст.98 ЖК України,наймач жилого приміщення та члени його сім»ї,можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні ,що є у їх користуванні,інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням(тимчасових жильців).Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів його сім»ї,зобов»язані негайно звільнити приміщення,а в разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Аналогічні вимоги містяться і в ст.818 ЦК України. Таким чином, правовий статус тимчасових мешканців відрізняється тим,що тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом і зобов»язані звільнити житло на першу вимогу наймодавця,а в разі відмови-підлягають виселенню у судовому порядку. За наведених обставин,оскільки, [PERSON]не набула самостійного права користування житлом позовні вимоги про визнання її такою,що втратила право на користування житловим приміщенням спірних квартир до задоволення не підлягають. Що стосується позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності позивачем шляхом виселення відповідачів з квартир№ 1а та №2 по вул.Героїв УПА,57б у м.Львові,такі до задоволення не підлягають, оскільки, в судовому засіданні встановлено,що відповідачки з 2013р.у квартирі не проживають,що не заперечено і представниками позивача.

Outcome: dismissed