Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису за № 3511, вчиненого 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Виконавчий напис вчинено у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до вимог якої, виконавчий напис повинен бути вчинений після спливу 30 днів з моменту направлення боржнику повідомлення про усунення порушень. Розмір суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, є більшою, ніж та, що зазначена у досудовій вимозі банку. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису законні, проведені відповідно до Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Закону Україну «Про нотаріат» та Закону України «Про іпотеку». Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 24 лютого 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», який змінив назву на ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір за № ML-501/026/2006 на суму 75000 доларів США. 08 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір за № ML-501/109/2007 на суму 49485 доларів 10 центів США, видано позичальнику було грошову суму у розмірі 47000 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором за № ML-501/026/2006 від 24 лютого 2006 року, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки за № SR-501/109/2007, за умовами якого [PERSON] поручилася за виконання зобов'язань позичальника [PERSON] У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором за № ML-501/026/2006 від 24 лютого 2006 року, між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», який змінив назву на ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений договір іпотеки за № PML-501-026/2006 від 24 лютого 2006 року, відповідно до умов якого іпотекодавець, для своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, заставляє іпотекодержателю квартиру [ADDRESS], що належить йому на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року. 08 серпня 2007 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором за № ML-501/109/2007 від 08 серпня 2007 року, між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», який змінив назву на ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений договір іпотеки за № PСL-501/109/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець, для своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, заставив іпотекодержателю квартиру [ADDRESS], що належить йому на праві власності за договором купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 24 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, укладено договір відступлення прав, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв вимоги за кредитними договорами за № ML-501/026/2006 від 24 лютого 2006 року та за № ML-501/109/2007 від 08 серпня 2007 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання [PERSON] кредитних коштів, однак позичальник свої зобов'язання з повернення кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 26 березня 2012 року за вих. № 54037, № 54038, № 54074 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило боржникові [PERSON] досудову вимогу про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ухилення ним від погашення заборгованості за кредитними договорами за № ML-501/026/2006 від 24 лютого 2006 року та за № ML-501/109/2007 від 08 серпня 2007 року. 04 квітня 2013 року за вих. № 04042013/12 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» знов направило [PERSON] досудову вимогу про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ухилення ним від погашення заборгованості за кредитним договором за № ML-501/109/2007 від 08 серпня 2007 року. Станом на 04 квітня 2013 р. у [PERSON] виникла заборгованість у загальній сумі 34475 доларів 50 центів США. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 33 Закону Україну «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі ст. 33 Закону України, «Про іпотеку», у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням боржником умов кредитного договору та виникнення заборгованості за ним, а не через настання кінцевого строку виконання зобов'язань. У зв'язку з заборгованістю, банк, на підставі ст. 18 ЦК України, звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису. 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за № 3511, про звернення стягнення на нерухоме майно за договором іпотеки за № PСL-501/109/2007 від 08 серпня 2007 року - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, за договором купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», зазначено, що, відповідно до ст. 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Позивачем не надано доказів, що подані нотаріусу документи та наявні розрахунки заборгованості й попередження про звернення стягнення на іпотечне майно не підтверджують безспірність заборгованості. Встановлено, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням вимог «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який діяв на час вчинення напису, та ст. 35 Закону України «Про іпотеку», тобто, після спливу тридцяти днів з моменту направлення [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень, що підтверджується поштовим описом вкладений в цінний лист про направлення позивачу відповідної вимоги. Посилання позивача, що нотаріусом вчинено виконавчий напис після спливу більш, ніж одного року з моменту направлення досудової вимоги про погашення боргу, тому вчинено з порушенням, також не знайшло правового підтвердження, оскільки правовідносини між банком та боржником не були припинені, заборгованість залишилась, банк продовжував нараховувати необхідні до сплати суми. Письмова вимога про усунення порушень носить характер повідомлення про факт наявності заборгованості, її розмір на дату складання вимоги. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», роз'яснено, що у справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Позивач посилається на те, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не надав доказів відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказав сум, які ним були сплачені, не підтвердив погашення заборгованості жодним доказом. Незгода [PERSON] з розміром заборгованості, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: dismissed