Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7097,51 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 29 березня 2018 року сума заборгованості відповідача складає 24740 (двадцять чотири тисячі сімсот сорок) грн. 48 коп., з якої: 6467,01 грн. заборгованість за кредитом, 5809,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 10605,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1857,97 грн. штраф у відповідності до п.2.2 Генеральної угоди. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на такі обставини. Судом встановлено, що 08 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7097,51 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 лютого 2016 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у угоді. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Так, відповідно наданого суду та перевіреного судом розрахунку, станом на 29 березня 2018 року сума заборгованості відповідача складає 24740 (двадцять чотири тисячі сімсот сорок) грн. 48 коп., з якої: 6467,01 грн. заборгованість за кредитом, 5809,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 10605,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1857,97 грн. штраф у відповідності до п.2.2 Генеральної угоди. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Вирішуючи спір, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням викладеного, вбачається що невиконанням зобов'язання з повернення отриманого кредиту та відсотків у встановлений договором строк відповідачем порушено майнові права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Внаслідок викладеного, суд приходить до висновку, що аргументи позивача, наведені в позові, обґрунтовані та підтверджені належними, допустимими й достовірними доказами. Невиконанням зобов'язання з повернення отриманого кредиту та відсотків у встановлений договором строк відповідачем порушено майнові права позивача, а тому - є всі підстави для задоволення позову та присудження до стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі, підтвердженому розрахунками, доданими до позову та заявленому позивачем до стягнення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 1762,00 грн., тому у відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved