Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, які при поданні до суду одночасно направлялись на адресу відповідача, в кінцевому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ЛКП «Господар» 4028 грн. заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.11.2015р. по 01.08.2018р. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є власником квартири № 8 в будинку № 58 на вул. Личаківській у м. Львові, у якій не зареєстрований, проте в якій фактично проживає. Будинок № 58 на вул. Личаківській у м. Львові перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Господар», який надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач, користуючись такими послугами, всупереч вимогам чинного законодавства, не здійснює оплати за фактично отримані послуги. За період з 01.11.2015р. по 01.08.2018р. загальний розмір заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибуткової території становить 4028 грн. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку. Відповідач подав відзив на даний позов, згідно якого позовні вимоги не визнає. Зазначає, що довідка з місця проживання про склад сімї та прописку є підробленою, а акт про фактичне проживання не передбачений чинним законодавством та є фальшивим документом. Докази про надання послуг позивач не надав, а відповідний договір між сторонами не укладався, що свідчить про відсутність будь-яких зобовязань перед позивачем. Сам договір укладати з позивачем відмовляється. Крім того, позивачем не надаються послуги з обслуговування димовентиляційних каналів, за які нараховано плату. Обсяг наданих послуг повинен бути підтвердженим відповідною первинною документацією, що зберігається у виконавця, зокрема наказами підприємства, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листами нарахування заробітної плати робітникам, нарядами, завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо. Відповідні документи, які підтверджують статус позивача як балансоутримувача у останнього відсутні, з приводу чого складено акт-претензію. Як наслідок, позивач послуг не надає і не має права нараховувати плату за такі послуги. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Позивач надав відповідь на відзив, долучивши докази її направлення відповідачу. Вказує, що відсутність договірних відносин між сторонами не звільняє відповідача від обовязку оплачувати житлово-комунальні послуги, який ґрунтується на законі. Крім того, відповідач сам відмовляється укласти відповідний договір, про що зазначає у відзиві. Щодо самих послуг, відповідач ними користується, а позивачем такі послуги фактично надані, що стверджується відповідними договорами позивача з підрядними організаціями. Акт-претензію відповідачем складено після подання позову та заяви про збільшення позовних вимог, хоча до цього часу будь-яких претензій не висловлював. Відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що обставини викладені відповідачем у позові та відзиві не підтверджені жодними доказами, в тому числі доказами, які підтверджують факт надання житлово-комунальних послуг. В процесі розгляду даної справи відповідач предявив зустрічний позов до Львівського комунального підприємства «Господар» про зобовязання до вчинення дій, визнання дій незаконними і неправомірними до спільного розгляду з первісним позовом Львівського комунального підприємства «Господар» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.02.2018р. у прийнятті такого позову відмовлено. Крім того, відповідач подав заяву про відвід головуючого. У звязку з необґрунтованістю заявленого відводу, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.04.2018р. вирішення питання про відвід передано судді визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Провадження у справі зупинено. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.04.2018р. у складі судді Нора Н.В. в задоволенні заяви про відвід головуючого відмовлено. У звязку з цим, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.04.2018р. провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду. 12.06.2018р. відповідач повторно подав заяву про відвід головуючого з тих же підстав, що розглянуті судом ухвалою від 24.04.2018р. У звязку з цим, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.06.2018р. таку заяву залишено без розгляду відповідно до ч. 5 ст. 39 ЦПК України. Крім того, з аналогічних підстав 12.11.2018р. відповідач втретє подав заяву про відвід головуючого, яка згідно ч. 5 ст. 39 ЦПК України ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.11.2018р. також залишена без розгляду. В судове засідання позивач не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач в судове засідання 22.01.2019 року не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Враховуючи вимоги п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки (а.с.7), відповідач є власником квартири № 8 в будинку № 58 на вул. Личаківській у м. Львові (а.с.7). Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобовязує. За змістом ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (надалі Закон України «Про житлово-комунальні послуги») передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обовязок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Отже, кінцеве рішення щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги і їх конкретні розміри приймаються органом місцевого самоврядування. Тариф, на підставі якого нараховувалась плата зазначено в розрахунку заборгованості (а.с.6, 30, 123, колонка 2). Згідно розрахунків заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території (а.с.6, 30, 123), її розмір за період з 01.11.2015р. по 01.08.2018р. становить 4028 грн. Суд приймає такий розрахунок як належний доказ розміру заборгованості, а що стосується мотивів заперечення відповідача, суд надає їм правову оцінку та звертає увагу на наступне. Одним з основних принципів цивільного судочинства, згідно п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність сторін. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно поданих позивачем документів (а.с.57-97), в процесі надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території останнім з різними підрядними організаціями укладено договір про постачання електричної енергії (а.с.57-62), договір з розміщення і захоронення на міському полігоні твердих побутових відходів (а.с.63), договір на виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньо будинкових мережах (а.с.66, 67, 68, 69-70), договір про надання послуг з профілактичної боротьби з паразитами та шкідниками (дератизація, дезінсекція, дезінфекція) (а.с.71-72, 73-74), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів (а.с.75-77, 78-81). При цьому, за змістом цих договорів, строк їх дій або продовжувався автоматично у випадку відсутності заперечень сторін, або ж ЛКП «Господар» після закінчення строку дії одного договору укладало новий. Згідно робочого листка штатного робітника ЛКП «Господар» за період з 01.02.2016р. по 02.02.2016р. (а.с.82-85), в будинку № 58 на вул. Личаківській у м. Львові проведено заміну крана, фарбування поручнів, виготовлення та встановлення деталей на електричному ліфті, заміна електролічильника, автовимикача, електричної лампи. Відповідно до копії дозволу ТУ Держгірпромнагляду у Львівській області № 007.12.46-70.32.0 (а.с.92), позивачу надано дозвіл виконувати роботи з ремонту чи чищення димарів, повітропроводів. Даний дозвіл чинний з 04.01.2012р. до 04.01.2017р. На думку суду, вказані докази є належним підтвердженням факту надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, тоді як відповідач всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України жодного доказу про протилежне суду не надав. Крім того, право позивача на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а також право на несплату вартості житлово-комунальних послуг \~за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг визначено у п. п. 5, 6 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Інших підстав для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг вказаний Закон не передбачає. В свою чергу, порядок фіксації факту ненадання або надання неякісних послуг визначено у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зокрема, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен зявитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Утримання будинків і прибудинкових територій, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до п. 1.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 1705.2005р., утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», зареєстрованим у Мінюсті України 21.08.2004 за № 1046/9645 (із змінами). Всупереч зазначеним нормам, а також положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач не надав суду жодного доказу про те, що послуги, плата за які становить ціну позову, позивачем не надавались, а долучений ним акт-претензія взагалі не може вважатись доказом цієї обставини, оскільки складений він у звязку з ненаданням документів, тоді як за змістом ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такий акт складається виключно у випадку ненадання послуг, або надання послуг неналежної якості. Тому, мотиви заперечення суд відкидає та ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому, враховується правова позиція ВСУ, висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., згідно якої споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України під час розгляду цивільної справи № 6-2951цс15. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 2). На підставі наведеного та

Outcome: approved