Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов мотивує тим, що 24.11.2007 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що одруження виявилось невдалим, шлюбні відносини припинені з листопада 2012 року, за його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Він та відповідачка перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Спору щодо поділу майна не мають, а також сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини. Позивач та відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка повторно не явилася на розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6), який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. Згідно позовної заяви, шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2012 року, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не проявляють турботу один до одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Спору щодо поділу майна не мають, а також сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини. Позивач просить не надавати їм строк на примирення, вказавши, що вони проживають окремо. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved