Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-КОМ», про визнання договору недійсним. В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що 07.03.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європа-ком» було укладено Договір №ГІ200 про надання консультаційних послуг. З даного Договору вбачається, що відповідач зобов'язується надати позивачеві наступні послуги: надання консультаційних питань, щодо можливості працевлаштування осіб за кордоном; надання консультацій у сфері оформлення документів для отримання робочої візи; проведення роз'яснювальної роботи, щодо роботодавців та умов перебування за кордоном. На виконання умов Договору позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 5 320,00 грн. Позивач вважає, що вказаний договір є недійсним з моменту його укладення оскільки відповідач здійснював свою господарську діяльність без належної на те правової підстави. Відповідачем вчинено обман, який полягає у замовчуванні факту відсутності ліцензії на право провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном та відповідно, отримання коштів за послуги, які відповідач не мав законного права надавати. У зв'язку з недійсністю договору застосуванню підлягають наслідки недійсності правочину. Вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати, які були понесені ним при укладенні та виконанні спірного договору, а саме грошові кошти в розмірі 5 320,00 грн. Вважає, що діями відповідача також було завдано і моральну шкоду, оскільки при укладенні договору відповідач ввів його в оману щодо наявності в нього відповідної ліцензії на працевлаштування за кордоном. Розраховуючи працевлаштуватись за кордон, позивач мав намір заробити грошові кошти та будував плани на майбутнє, які з вини відповідача були зруйновані. У зв'язку з цим позивач відчував стурбованість та матеріальну скрути, зокрема , у зв'язку з тим, що був змушений повертати кошти, які ним було позичено для оплати послуг за оспорюваним договором. Вважає, що моральна шкода повинна бути відшкодована у сумі 3 000,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача 500,00 грн. витрат на правову допомогу. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно була повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.03.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-КОМ» було укладено Договір №ГІ200 про надання консультаційних послуг. З даного Договору вбачається, що відповідач зобов'язується надати позивачеві наступні послуги: надання консультаційних питань, щодо можливості працевлаштування осіб за кордоном; надання консультацій у сфері оформлення документів для отримання робочої візи; проведення роз'яснювальної роботи, щодо роботодавців та умов перебування за кордоном. На виконання умов Договору позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 5 320,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №47 від 07.03.2014 року. Відповідно до п.п. 3, 17, 22 ст. 1 та ст. 3 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб». Як вбачається з оспорюваного договору, основними послугами, які відповідач, як виконавець зобов'язувався надати позивачу та отримати винагороду за їх виконання, є надання інформаційно консультаційних послуг щодо працевлаштування за кордоном та послуг з посередництва при працевлаштуванні за кордоном. Згідно п. 32 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» до переліку видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню включено посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном. Відповідно до п. 1.3 Ліцензійних умов провадження господарської і діяльності з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном, і затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Міністерства праці та соціальної політики України № 272 від 6 вересня 2010 року, діяльність з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном надання суб'єктами господарювання послуг з пошуку роботи відповідно до заявок роботодавців щодо незайнятих робочих місць (вакантних посад) та надання інформаційно-консультативних послуг щодо можливостей працевлаштування, умов та розмірів оплати праці, найменування та місцезнаходження роботодавців. Частиною 1 ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Так, у переліку суб'єктів господарської діяльності, які отримали ліцензії на посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном станом на день укладення договору, який розміщений на офіційному сайті Міністерства праці та соціальної політики України відомості про відповідача, як суб'єкта господарювання, який отримав відповідну ліцензію відсутні. Отже, враховуючи те, що відповідач здійснював діяльність з посередництва при працевлаштуванні за кордоном без належної ліцензії, суд вважає, що договір №ГІ200 про надання консультаційних послуг від 07.03.2014 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-КОМ» слід визнати недійсним. Відповідно до ст.203 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визначається судом недійсним. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У випадку недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо, у зв'язку із вчиненням недійсного правочину, другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. На основі наведеного суд вважає, що з відповідача слід стягнути витрати, понесені позивачем при укладенні спірного договору за отримання ним послуги з посередництва і працевлаштування на роботу за кордоном в розмірі 5 320,00 грн. У позові про відшкодування моральної шкоди треба відмовити, оскільки позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження її заподіяння. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Також стягненню з відповідача підлягає 500,00 грн. витрат понесених позивачем на правову допомогу, що стверджується відповідним договором від 19 червня 2014 року та квитанцією від 19.06.2014 року.

Outcome: partial