Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів .В заяві вказує, що у серпні 2014р. у Черкаському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Чорновола, 122/41 ним було відкрито картковий рахунок та отримана картка платіжної системи «VISA» за №4731217107034850. Для здійснення операцій з картками через мережу «Інтернет» ним на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» було здійснено замовлення мобільного платіжного терміналу Вказаний термінал йому було доставлено через відділення «Нової пошти». Вартість термінала склала 20 гривень та 40 гривень за доставку. Використовувати термінал він розпочав з 06.10.2015. Всього ним за допомогою терміналу здійснено 8 операцій за період часу з 06.10.2015р. по 14.10.2015р., що підтверджується довідкою банку від 02.12.2015р. У період часу з 09 по 15 жовтня 2015 року громадянин [PERSON] [PERSON] Єлорза [PERSON] здійснив з карткових рахунків декількох банків Бразилії, із застосуванням платіжної системи «VISA», перевів грошові кошти на загальну суму 133 978 гривень на його картковий рахунок у «Приватбанку» (м. Черкаси) № №4731217107034850. Про здійснення переведення грошових коштів отримано підтвердження зазначеного банку. Але кошти на його картку зараховані не були. У зв'язку з цим [PERSON] зателефонував до банківських установ Бразилії та [PERSON] і дізнався, що грошові кошти з його рахунків знято і перераховано до ПАТ КБ «Приватбанк» в Україні. Після чого він спільно з [PERSON] звернувся до Черкаського Головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» (м. Черкаси, вул. Б. Вишневенького, 40) за роз'ясненням причини не зарахування на його рахунок перерахованих коштів. Працівники банку підтвердили, що гроші до банку дійсно надійшли, але не пояснили причини не зарахування на його рахунок, і порадили звертатися на «Гарячу лінію» головного офісу банку у м. Дніпропетровськ за номером телефону 3700. На неодноразові звернення до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» йому постійно відповідали, що проводиться перевірка з приводу перерахування коштів. Вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» незаконно користується його грошовими коштами, отримуючи від цього певну вигоду і вказаними діями працівники ПАТ КБ «Приватбанк» грубо порушують його права у користуванні перерахованими йому коштами. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь належні йому грошові кошти в розмірі 133\~978грн. Крім того просить суд у звязку з незарахуванням коштів на картковий рахунок стягнути з банка пеню за кожний день прострочення виконання зобов»язання в сумі 16560,92 грн із застосуванням облікової ставки НБУ. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточняв позовні вимоги та просив суд стягнути з банку на його користь кірм основної суми грошових коштів в розмірі 133\~988грн., інфляційні в розмірі 21\~893,64грн., 3% річних в розмірі 5\~539,39грн., пеню в розмірі 13\~398,80грн., а всього 40\~831, 83 грн. Остаточними позовними вимогами позивача є стягнення грошових коштів, асаме суму не зарахованих грошових коштів в розмірі 133\~978грн., інфляційні в розмірі 24 718,94грн., 3% річних в розмірі 5\~538,98грн., пеню в розмірі 13\~397,80грн., а всього 43\~655, 72 грн В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, уточнили вимоги лише в розмірі основної суми грошових коштів, оскільки в ході розгляду спарви в суді позивачу сплатити 129\~709,01грн, залишок складає 4\~268, 99грн. , яку просять достягнути з відповідача і підтримують вимоги щодо стягнення інфляційних, 3%, пені оскільки на їх думку дані суми повинні бути стягнуті на користь позивача з банку як з винної особи оскільки відповідач тривалий час не виконував зобов»язання щодо зарахування та видачі грошових коштів які були перераховані на його картковий рахунок громадянином іншої держави. Представник відповідача за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнав посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність, а також пояснили , що вина банку у невчасному зарахуванні грошових коштів на рахунок відповідача відсутня оскільки банком проводилась перевірка з приводу перерахування коштів відповідно до вимог ЗУ « Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» .Крім того відповідно до діючих умов та правил надання банківських послуг а саме п.2.6.4.11 банк на свій розсуд може збільшити термін відшкодування коштів за окремими транзакціями до моменту отримання підтвердження коректності операції від банку-емітента картки платника. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка [PERSON] Єлорза [PERSON] з перекладачем [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: В судовому засіданні встановлено, що у серпні 2014 у Черкаському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Чорновола, 122/41, позивачем [PERSON] було відкрито картковий рахунок, про що позивач отримав картку платіжної системи «VISA» за №4731217107034850. Для здійснення операцій з картками через мережу «Інтернет» ним на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» було здійснено замовлення мобільного платіжного терміналу. Вказаний термінал йому 02.10.2015р. було доставлено через відділення «Нової пошти». Вартість термінала склала 20 гривень та 40 гривень за доставку. Використовувати термінал позивач [PERSON] розпочав з 06.10.2015р. Всього за допомогою терміналу здійснено 8 операцій за період часу з 06.10.2015р. по 14.10.2015р, що підтверджується довідкою АПТ КБ «Приватбанк» від 02.12.2015р. На початку жовтня 2015 року до позивача [PERSON] звернувся громадянин [PERSON] [PERSON] Єлорза [PERSON] з проханням забезпечити виконання будівельних робіт по спорудженню житлового будинку в с. Степанки Черкаського району, для чого необхідно було придбати будівельні матеріали. За підрахунками сума склала 133 978 гривень. [PERSON] повідомив, що у банківських установах [PERSON] та Бразилії він має рахунки і він перерахує означену суму зі своїх рахунків на картковий рахунок позивача [PERSON] №4731217107034850, за допомогою вищевказаного мобільного терміналу. У період часу з 09 по 15 жовтня 2015 року [PERSON] Єлорза [PERSON] здійснив з карткових рахунків декількох банків Бразилії, із застосуванням платіжної системи «VISA», переведення грошових коштів на загальну суму 133 978 гривень на картковий рахунок у «Приватбанку» (м. Черкаси) №731217107034850 . Перерахування проводилися: 09.10.2015р. - 10 000 гривень з картки №*2679 та 10 000 гривень з картки №*8552; 12.10.2015 - 9 999 гривень з картки №*8552, також 9 999 гривень з картки №*2679, також 10 000 гривень з картки №*8552, а також 10 000 гривень з картки №*2679; 13.10.2015 - 10 000 гривень та знову 10 000 гривень з картки №*8552; 15.10.2015 - 9 997 гривень та 9 996 гривень з картки №*5354, а також 9 995 гривень та 9 954 гривень з картки №*5205, а також 6 000 гривень та 8 000 гривень з картки №*8552. Про здійснення переведення отримано підтвердження банку. Але кошти на картку позивача [PERSON] зараховані не були. У зв'язку з цим [PERSON] зателефонував до банківських установ Бразилії та [PERSON] і дізнався, що грошові кошти з його рахунків знято і перераховано до ПАТ КБ «Приватбанк» в Україні. Позивач [PERSON] неодноразово звертався до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу роз»ясненя причин не зарахування грошових коштів. Головний офіс ПАТ КБ Приватбанк повідомив позивача що проводиться перевірка з приводу перерахування коштів відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». У зв'язку з порушенням вимог чинного законодавства по наданню банківських послуг, довіреною особою [PERSON] адвокатом [PERSON] до Національного банку України було направлено скаргу. На яку отримано відповідь щодо звернення до суду за захистом своїх інтересів. Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять. Частиною 3 вказаної статті, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, шо надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо :нше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», «суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), про що, відповідно до частини 5 ст. 17 зазначеного закону, повідомляє клієнту у разі його звернення про зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо строк її (їх) зупинення перевищив сім робочих днів. В судовому засіданні достеменно встановлено та не оспорювалось представником відповідача що дійсно у період часу з 9 по 15 жовтня 2015 року [PERSON] Єлорза [PERSON] здійснив з карткових рахунків декількох банків Бразилії, із застосуванням платіжної системи «VISA», переведення грошових коштів на загальну суму 133 978 гривень на картковий рахунок у «Приватбанку» (м. Черкаси) №731217107034850 який належить позивачу [PERSON]. [PERSON] на день звернення позивача з даним позовом до суду 22.01.2016 року грошові кошти не були зараховані на вищевказаний карковий рахунок позивача [PERSON]. Інформацію стосовно переведення грошових коштів в загальній сумі 133\~978грн. на імя позивача [PERSON] підтвердив і свідок власник даних грошових коштів громадянин [PERSON] [PERSON] Крім того він пояснив суду, що особисто телефонував до банківських установ Бразилії та [PERSON] і був повідомлений , що грошові кошти з його рахунків знято і перераховано до ПАТ КБ «Приватбанк» в Україні і не були повернуті відправнику. Ухвалою Соснівського районного суду м.Чекраси від 11.11.2016року було зобовязано ПАТ КБ Приватбанк надати суду відомості про надходження коштів від гр. [PERSON] [PERSON] Єлорса для зарахування на картковий рахунок позивача [PERSON], однак дана ухвала суду відповідачем виконана не була. Судом направлявся судовий запит до Національного банку України стосовно виконанння ухвали суду. В ході розгляду вищевказаної цивільної справи відповідачем ПАТ КБ Приватбанк 28.02.2017р. та 01.03.2017року на імя позивача [PERSON] були перераховані грошові кошти в розмірі 129\~709,01 грн., що на думку суду свідчить про порушення з боку відповідача вимог чинного законодавства по наданню банківських послуг стосовно позивача [PERSON] та підтверджує факт перерахування даних грошових коштів і незаконного їх утримання та не зарахування на рахунок позивача [PERSON] Крім того в судовому засіданні спростована позиція відповідача щодо наявності в умовах банківського договору між ними і позивачем умов, щодо п.2.6.4.11 де «банк на свій розсуд може збільшити термін відшкодування коштів за окремими транзакціями до моменту отримання підтвердження коректності операції від банку-емітента картки платника» оскільки відповідно до анкети заяви (умов та правил надання банківських послуг) позивача [PERSON] від 21.11.2014р., яка містить підпис позивача про ознайомлення з правилами та умовами банку на момент підписання даної анкети- (договору) та користування ним даний пункт був відсутній. В судовому засіданні встановлено, що даний пункт 2.6.4.11 передбачено в умовах та правилах банку станом на 2017 рік. З огляду на викладене суд вважає що позиція відповідачів щодо не порушення з боку відповідача вимог чинного законодавства по наданню банківських послуг стосовно позивача [PERSON] є безпідставною та такою що спростована в ході розгляду справи. У зв'язку з тривалим невиконанням зобов'язань відповідачем щодо зарахування коштів на картковий рахунок позивача, банком допущено прострочення виконання зобов'язання на 503 дні (тобто, з 16.10.2015 - з наступного дня після останнього переказу коштів по 01.03.2017 - останнього дня затримання перерахування коштів). Відповідно до статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, ... банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Також ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того відповідно до п. . 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу. За підрахунком суду та зважаючи на викладене, суд вважає, що до стягнення з банку на користь позивача [PERSON] підлягають наступні суми: Згідно з даними офіційного сайту Міністерства фінансів України темп інфляції за вищевказаний період заборгованості склав 116,3% відповідно до цього стягненню підлягає 133 978,00 грн. х 116,3%= 21\~838,42грн. 3% річних: 133 978,00 грн. х 3%/365 днів х 503 дні = 5 538,98грн. Пеня за п. 32.2 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 133 978,00грн. х(0,1%х503 дні)= 133 978грн. х 50,3% = 67 390,93грн. 10% складає: 133 978грн. х 10% = 13 397,80грн. Тобто, стягненню підлягає сума 13 397,80грн. Крім того оскільки відповідачем перерахована на імя позивача грошова сума в розмірі 129\~709,01грн, що підтверджено копією квитанції яка міститься в матеріалах справи, а загальна сума заборгованості складала 133\~978грн, залишок складає 4\~268, 99грн., який також необхідно стягнути з ПАТ КБ Приватбанк на користь позивача. Аналізуючи правовий зміст вказаних вище норм права і підзаконних актів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв»язку, суд приходить до висновку що позивачем доведено в судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог а тому позов підлягає до часткового задоволення. Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»\~ на користь [PERSON]\~ грошові кошти в сумі 4\~268, 99 грн.,\~ інфляційні втрати в сумі 21\~838,42 грн., три процента річних в сумі 5\~538,98 грн., пеня в сумі 13\~397,80 грн. Відповідно до вимог діючого законодавства також необхідно стягнути з Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»\~ на користь [PERSON]\~судовий збір в розмірі 1\~339,88 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом. Однак суд не погоджується з позицією позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат повязаних з наданням правової допомоги, виходячи з наступного. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження надання правових послуг надано договір про надання правової допомоги фахівцем в галузі права серії ЧК № 025490 від 25.01.2016 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], та акт виконаних робіт від 29.03.2017р. Однак позивачем не надано суду квитанції про сплату даних грошових коштів, а тому в звязку з тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 8600 грн., тому і позовні вимоги в частині стягнення правової допомоги не підлягають до задоволення. Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved