Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Артемсіль», в якому просить стягнути з відповідача на його користь гроші в сумі 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми. Позовна зава мотивована тим, що\~ позивач тривалий час працював у відповідача на різних посадах. 21.02.2014 року під час роботи у відповідача з позивачем трапився нещасний випадок при виконанні трудових обовязків, внаслідок якого у позивача був встановлений наступний діагноз: травматичне відчинення нігтьової фаланги 2го пальця правої кісті, неповне травматичне відчинення нігтьової фаланги 3го пальця правої кісті з обширною циркулярною раною 3го пальця правої кісті, травматичне відчинення на рівні середньої фаланги 4го пальця правої кісті. Дефекти мяких тканин 2,3-го пальців правої кисті. Відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку був складений акт форми Н-1 та форми Н-5 від 27.02.2014 року де згідно пункту 4 (причини нещасного випадку) вказано: технічні недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки; організаційні невиконання інженерно-технічними працівниками рудника Володарського вимог посадових обовязків; вимог інструкції з охорони праці, які допустив він та посадовці відповідача. Висновком МСЕК 14.07.214 року вперше позивачу встановлено 15% стійкої втрати працездатності. У звязку із трудовим каліцтвом, яке позивач зазнав під час роботи на підприємстві у відповідача, а це підтверджується пунктом 4 та 6 акту розслідування нещасного випадку, він втратив своє здоровя, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, була порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він втратив 15% своєї працездатності (він не може повноцінно виконувати буденні вправи пошкодженою кінцівкою, він не може примати предмети, писати, йому важко виконувати буденну роботу і таке інше), а від того він постійно відчуває фізичний біль, німоту, млявість у пошкодженій кінцівці, в звязку з чим йому приходиться продовжувати лікування, на що він змушений витрачати немалі кошти. В звязку з вищенаведеним позивач постійно відчуває моральні страждання, через певні фізичні вади у звязку із травмою, він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім. В звязку з травмою, позивач тривалий час був змушений відновлювати свій стан здоровя, але повноцінно це йому не вдалося зробити. Враховуючи той факт, що втрата здоровя для позивача є незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання, оскільки він зазнав трудового каліцтва в молодому віці, можна прийти до висновку, що факт спричинення позивачу моральної шкоди наявний. Вважає, що при визначенні суми на відшкодування моральної шкоди має бути враховано той факт, що здоровя людини є найвищою соціальною цінністю, та прийняти до уваги те, що позивач втратив його на виробництві, поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, прос час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є заява від позивача, в якій останній просить розглядати справу у його відсутність, за участю представника.\~ Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з наведених в ньому підстав, просив його задовольнити, при цьому зауважив, що в позові помилково зазначена дата встановлення первинної втрати працездатності. Представник відповідача [PERSON] з позовними вимогами позивача не згодна в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що позивач у своїх позовних вимогах посилається на те, що 21 лютого 2014 року він отримав травму на їх підприємстві, підтвердженням цього є Акт форми Н-1, який підтверджує вину підприємства, але надав до суду Акт форми Н-5, а згідно вказаного Акту однією з причин нещасного випадку є порушення позивачем вимог інструкції з охорони праці, що підтверджує сам позивач в своєму позові, тому ствердження позивача щодо вини підприємства є необгрунтованими. Згідно до п. 7 Акту Н-1, вказано, що однією з причин нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків в цьому ж пункті вказано, що психофізіологічні причини настання нещасного випадку відсутні. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В своїй позовній заяві позивач вказує на те, що в нього «не тільки проблеми зі здоров'ям, але й з особистим життям», однак не надає доказів (медичних документів, довідок, чеків на лікування) підтверджуючих його лікування. Наданий епікриз визначає тільки лікування фізичного стану позивача але не його душевні (моральні) страждання. Також згідно дійсного епікризу на момент надходження позивача до лікарні загальний стан його був відносно задовільний. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно до абз. 1 п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п.9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (обов'язковою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є встановлення причинного зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи, яка її завдала). Враховуючи те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди з вини ДП «Артемсіль» та відповідно її розмір компенсації, а згідно до п. 2 ст.27 ЦПК України «Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті», на підставі викладеного вище, просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах, що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с.51-54). Як вбачається з висновку акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 21 лютого 2014 року о 09 годині 40 хвилин на руднику ім. Володарського ДП «Артемсіль» за формою Н-5, згідно до вимог п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 30.11.2011 року, нещасний випадок електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту обладнання [PERSON] визнано таким, що повязаний з виробництвом, складається акт за формою Н-1 (а.с.8-12). Як вбачається з Акту №1 за формою Н-1про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом [PERSON], до настання нещасного випадку призвела експлуатація устаткування підіймально- транспортне, виготовлено в січні 2004 року, ВАТ «Ясногорський машзавод». Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу травматичне відчленіння нігтьової фаланги ІІ пальця правої кісті, неповне травматичне відчленіння нігтьової фаланги ІІІ пальця правої кісті, травматичне відчленіння на рівні середньої фаланги ІV пальця правої кісті. Дефект мяких тканин ІІ, ІІІ, ІV пальців правої кісті. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування: [PERSON], заступник головного механіка із стаціонарних установок, який порушив вимоги п. 3.4, п. 3.8, п. 3.18 «Посадової інструкції № ПІ 46.53-2012 заступника головного механіка із стаціонарних установок виробничої одиниці рудника ім.. Володарського», а саме не забезпечив безпечну роботу служби, не дотримався вимог діючої «Технологічної карти із заміни гальмівних канатів парашутів на клітьовому підйомі на руднику ім. Володарського», не якісно розробив технологічну документацію на даний вид робіт (а.с.45-49). Як вбачається з епікризу карти стаціонарного хворого №731/197, [PERSON], [INFO], в результаті проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: травматичне відчленіння нігтьової фаланги 2 пальця правої кісті, неповне травматичне відчленіння нігтьової фаланги 3го пальця правої кісті з обширною циркулярною раною 3 пальця. Травматичне відчленіння на рівні середньої фаланги 4 пальця правої кісті. Дефекти мяких тканин 2,3,4 пальців правої кисті (а.с.15). Як вбачається з копії довідки МСЕК №236599 від 14.07.2014 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги [PERSON] 14.07.2014 року при первинному огляді було встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково. При цьому він потребував медичного лікування за наслідками травми (а.с.14). Як вбачається з медичної картки [PERSON], яка оглянута в судовому засіданні позивач після отримання виробничої травми періодично звертався за лікуванням (а.с.55-65). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2017 року, відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про призначення у справі експертизи відносно встановлення факту спричинення [PERSON] моральної шкоди (а.с.69). Як вбачається з повідомлення Відділення виконавчої дирекції фонду у місті Бахмут Донецької області №06-312 від 10.02.2017 року, в особовій справі [PERSON] відсутні документи, що свідчать про встановлення розміру вини потерпілого або роботодавця у нещасному випадку на виробництві, що стався з [PERSON] 21.02.2014 року (а.с.78). Відповідно до ч. 2\~ст. 153 Кодексу законів про працю України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~передбачено відшкодування \~власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте зі\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень\~Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Так, відповідно до ч.8 ст.36 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України\~та\~Кодексу законів про працю України. Суд враховує те, що відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23\~вересня 1999\~року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №\~2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №\~229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з положення статті 23 Цивільного кодексу України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Суд враховує тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, отримання третьої групи інвалідності безстроково, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також суд зважає на незабезпечення відповідачем-роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці позивачеві. Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в еквіваленті 3000 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за порушення ушкодження здоровя внаслідок професійного захворювання, та судового збору на користь держави, на підставі ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial