Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київводфонд про стягнення коштів за договором поворотної фінансової допомоги посилаючись на те, що 05.01.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги. Відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення позивачу поворотної фінансової допомоги (позики), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 28273 грн., яка з врахуванням штрафних санкцій становить 45931 грн. 52 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд стягнути зі Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київводфонд на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 45931 грн. 52 коп. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав оскільки при укладанні договору були допущені порушення ст. 238 ЦК України, оскільки директор комунального підприємства, будучи представником сторони боржника, вчини правочин у інтересах іншої особи - [PERSON] та всупереч інтересам юридичної особи, яку він представляв. Згідно з договором відповідачем взято не бюджетне зобов»язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги без відповідних бюджетних призначень, та з перевищенням повноважень без дозволу розпорядника бюджетних коштів, що призвело до порушення бюджетного законодавства та виникнення не бюджетної заборгованості, що свідчить про нікчемність такого правочину. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 05.01.2015 року між Спеціалізованим водогосподарським комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київводфонд та [PERSON] було укладено Договір про поворотну фінансову допомогу, за умовами якого [PERSON] надає Спеціалізованому водогосподарському комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київводфонд поворотну фінансову допомогу, а останнє зобов»язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договором. Розмір поворотної фінансової допомоги становить 28273 грн. (а.с. 6). Поворотна фінансова допомога надається на термін до 31.05.2015 року шляхом внесення грошових коштів до каси відповідача або на її поточний рахунок у банківській установі. Відповідачем кошти були прийняті відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 05.01.2015 року (а.с.7). За п. 3.2. договору повернення грошових коштів проводиться шляхом видачі грошових коштів [PERSON] з каси відповідача або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позивача в установі банку. Заперечуючи проти позову представник відповідача пояснила, що при укладанні договору були допущені порушення ст. 238 ЦК України, оскільки директор комунального підприємства, будучи представником сторони боржника, вчини правочин у інтересах іншої особи - [PERSON] та всупереч інтересам юридичної особи, яку він представляв. Згідно з договором відповідачем взято не бюджетне зобов»язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги без відповідних бюджетних призначень, та з перевищенням повноважень без дозволу розпорядника бюджетних коштів, що призвело до порушення бюджетного законодавства та виникнення не бюджетної заборгованості, що свідчить про нікчемність такого правочину. На виконання вимог ст. 60 ЦПК України, представником відповідача не надано жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень. Договір в судовому порядку не визнаний недійсним, до будь-якої відповідальності особу, яка підписала оспорюваний договір, не притягнуто. За таких обставин, суд вважає заперечення щодо позову є необґрунтованими. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, оскільки відповідач свої зобов'язання за Договором про повторну фінансову допомогу у повному обсязі не виконав, за ним утворилась заборгованість, яка станом на дату розгляду справи становила 28 273 грн. Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 05.01.2015 та факту наявності заборгованості у розмірі 28273 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 28273 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наваленого, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем умов зобов'язального характеру в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості в розмірі 28273 грн., розмір інфляційних нарахувань на суму основного боргу в розмірі 735 грн. 20 % пічних, що передбачено п.4.4. договору в розмірі 4880 грн., на 12043 грн. 52 коп. пені, що відповідає положенням ст. ст. 610, 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved