Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, розташований в с. Милятин Іваничівського району, земельну ділянку площею 0,98 га для ведення особистого селянського господарства, земельну частку (пай) розміром 1,59 га в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] посилаючись на те, що його мати померла [INFO] року і все своє майно заповіла брату позивача [PERSON] Останній відмовився від прийняття спадщини після смерті матері, як по заповіту так і по закону звернувшись з відповідною заявою до Милятинської сільської ради. [INFO] року його брат [PERSON] помер і позивач залишився єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері. Спадщину після смерті матері він прийняв так як на момент смерті проживав без реєстрації разом зі спадкодавцем в період з травня по жовтень 2010 року, що підтверджується довідкою виданою Милятинською сільською радою. Однак державний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю з вищенаведених підстав. Представник позивача - Милятинської сільської ради в судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] яка проживала в [ADDRESS], померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а. с. 6). 05.08.2009 року [PERSON] оформила заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповіла своєму сину [PERSON] ( а. с. 10) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина відповідно до ст. 1220 ЦК України. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування здійснюється за законом. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї ( ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України) На підставі ч.1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК) Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким , що не прийняв її. (ч. 1 ст. 1272 ЦК) На підставі ч. 1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК. Спадкодавець [PERSON] до смерті проживала і була зареєстрована в будинку [ADDRESS] В цьому ж будинку був зареєстрований та проживав її син [PERSON] на користь якого і був складений заповіт. Аналізуючи вищевикладені норми закону суд приходить до висновку, що [PERSON], як такий, що постійно проживав із спадкодавцем і протягом шести місяців не відмовився від прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв її. 20.12.2011 року [PERSON] звернувся до Милятинської сільської ради із заявою про відмову від належної йому частки після смерті матері як за заповітом так і за законом ( а. с. 14 ) Однак даний факт не спростовує висновків суду про прийняття [PERSON] спадщини, так як спадкодавець померла [INFO] року, а із заявою про відмову він звернувся 20.12.2011 року, тобто з пропуском встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку ( а. с. 12 ) Позивач по справі проживає та зареєстрований у м. Луцьку і як такий, що не проживав із спадкодавцем повинен був звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, однак у встановлений законом строк цього не зробив, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру та постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 14, 34) Посилання позивача на те, що згідно довідки Милятинської сільської ради він прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] так як проживав періодично разом з нею в період з травня по жовтень 2010 року і доглядав її до смерті суд до уваги не приймає , так як це не відповідає вимогам ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції чинній на час відкриття спадщини, місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Із наданої довідки вбачається, що позивач здійснював догляд за матір'ю і періодично проживав з нею з травня 2010 року, а спадщина відкрилась у зв'язку зі смертю матері [INFO] року, тобто позивач проживав зі спадкодавцем менше шести місяців до дня відкриття спадщини. Крім того, місце проживання особи підтверджується його реєстрацією - внесенням відомостей до паспортного документа. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] як і на час відкриття спадщини, так і на даний час зареєстрований по місцю проживання у м. Луцьку. На підставі вищевикладеного встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину по заповіту прийняв її син [PERSON], який помер [INFO] року. В склад спадкового майна спадкодавцем було включено все майно, на яке просить визнати право власності в порядку спадкування позивач. Позивач по справі спадщину після смерті матері не прийняв. Крім того, із довідки Милятинської сільської ради вбачається, що за [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі значиться житловий будинок по [ADDRESS], однак згідно погосподарської книги с. Милятин за 1991-1995 роки вказаний житловий будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] та її син [PERSON] Відповідно до діючого на той час цивільного законодавства (ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР 1963 року) частки членів колгоспного двору в майні були рівними, тому [PERSON] належало тільки ? частина домоволодіння [ADDRESS], і така ж частка належала [PERSON] На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування після смерті матері необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed