Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити факт реєстрації шлюбу між спадкодавцями : [PERSON] та [PERSON], в 1942 році в м. Березники Пермського Краю в Росії; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно: за законом - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №36, загальною площею 66,7 кв.м та житловою площею 35,8 кв.м, що розташований на [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON], яка сталася [INFO] (1/4 частка), та після смерті матері - [PERSON], яка [INFO] (3/4 частка). В обґрунтування позову покликається на те, що його батьками були [PERSON] та [PERSON]. Ними у 1956 році був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який згідно погосподарських книг Довжанської Гірської сільської ради рахувався за батьком (титульний власник), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Довжанської Гірської сільської ради від 01.08.2016 р. №817, а відтак в силу приписів ст.22 КпШС був спільною сумісною власністю батьків позивача. [INFO] батько помер, а [INFO] померла мама. І після їх смерті відкрилася спадщина на вказане вище спадкове майно. Як спадкоємець першої черги від звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Білоган І.М. з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батьків, однак у такому було відмовлено з тих підстав, що я не представив правовстановлюючий документ на спадкове майно. Позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення, які по суті та змісту, відповідають викладеному у позовній заяві. Представник відповідача позов визнав, просив такий задовольнити. Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, [INFO] помер батько позивача, [PERSON], про що Довжанською Гірською сільською Радою Дрогобицького району Львівської ласті 07 березня 1997 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №3 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER], а [INFO] померла мама позивача [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане Довжанською Гірською сільською радою Дрогобицького району Львівської області 23.10.1999 року. На випадок своєї смерті заповіту не залишили. Після смерті батьків позивача відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходить за адресою: [ADDRESS]), який побудований у 1956 році та згідно погосподарських книг Довжанської Гірської сільської ради рахувався за батьком позивача (титульний власник), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Довжанської Гірської сільської ради від 01.08.2016 р. №817. Батько позивача до дня своєї смерті [INFO], був зареєстрований та проживав у цьому будинку, що також підтверджується довідкою відповідача від 03.08.2016 р. №815. Як вбачається з технічного паспорта на житловий (індивідуальний) будинок [ADDRESS] загальна площа будинку становить 66,7 кв.м, а житлова - 35,8 кв.м, складається з житлових кімнат площею 15,6 кв.м (літ.З); 20,2 кв. м (літ.4), кухні площею 12,4 кв.м (літ.1), кладової площею 9,9 кв.м (літ.2) та веранди площею 8,6 кв.м (літ.І). До житлового будинку також відноситься сараї (літ.Б), навіси (літ.В та Е), літня кухня (літ.Д), вбиральня (літ.Г), відкрита веранда (літ.д), погріб (літ.пг) колодязь (літ.К), огорожа (літ. 1-2). Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляд цивільних справ про спадкування» якщо спадщина відкрилась у період чинності Цивільного кодексу УРСР застосовуванню підлягають норми Цивільної кодексу УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За приписами ст.529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого, а відповідно до ст.530 цього ж кодексу при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід і бабка померлого як з боку батька, так і боку матері (друга черга). Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON], оскільки є їх рідним сином, що підтверджується його свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 03 листопада 1965 року Довжанською сільською Радою Дрогобицького рай бюро ЗАГС Львівської області. 04 серпня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Білоган І.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON], та батька, [PERSON]. У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті обох батьків відмовлено з тих підстав, що позивач, як спадкоємець, не подав правовстановлюючий документ на спадкове майно, що виключає можливість в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом ( відмова приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Білоган І.М. від 15 серпня 2016 року №02-31/203 те №02-31/204). При цьому, після смерті матері позивача [PERSON] - заведена спадкова справа №34/2016, як це вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04 серпня 2016 р. №44671710 та спадкова справа після смерті батька позивача, [PERSON] - спадкова справа №33/2016, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 4 серпня 2016 р. №44671654. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року визнається, ще спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном (п.2. ч.І) або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриттю спадщини заяву про прийняття спадщини (п.2.ч.2). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки батько позивача помер [INFO] то право власності на вказане спадкове майно перейшло до матері позивача, [PERSON], та до позивача, оскільки вона і позивач вступили в управління та володіння цим спадковим чином: мати позивача на момент смерті батька (час відкриття спадщини) та позивач були зареєстровані і проживали за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Довжанської Гірської сільської ради від 01.08.2016 р. №808. Мати позивача прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а батька позивача, однак не оформила правовстановлюючих документів на спадкове майно. Внаслідок прийняття мамою позивача спадщини після смерті [PERSON], її частка у праві власності на спадкове майно становила ? (1/2 +1/4), а позивача - 1/4 (1/2 від 1/2). Позивач також прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] в порядку п.2.ч.1. вказаної статті Цивільного кодексу У PCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини після смерті мами проживав і до сьогоднішнього дня проживає та зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] Довжанської Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, що підтверджується довідкою відповідача від 01.08.2016 р. №809 та паспортом позивача. В даному будинку до дня своєї смерті були зареєстровані та проживали і спадкодавці, як це підтверджується вказаної довідкою Довжанської гірської сільської ради від 03.08.2016 р. №815 та від 03.08.2016 р. №816. Вказані обставини свідчать про те, що позивач прийняв спадщину після смерті своїх батьків, однак в інший спосіб, ніж у судовому порядку, через відсутність правовстановлюючих документів, оформити право власності на спадкове майно, не може. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті батька позивача, [PERSON], та матері позивача, [PERSON], немає, що підтверджується спадковими справами. Згідно ч.7 п.3.1. листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5 Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Крім того, ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» ( в редакції, чинній станом на момент подання даного позову) передбачає, що підставою для реєстрації права власності є рішення суду. Разом з тим, частини 3 та 4 ст.3 цього закону визначають, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за певних умов, серед яких - якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майне не проводилася у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходилося в сільській місцевості, підтверджувалося довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Таким чином, на момент побудови спадкового майна - житлового будинку та господарських споруд №36 з господарськими будівлями та спорудами, що на вул..Зелена в с.Довге (Довжанської Гірської сільської ради) Дрогобицького району Львівської області, ( 1956, 1984 p.p.) чинне на той час законодавство не встановлювало обов'язку щодо реєстрації права власності на домоволодіння, розташовані у сільській місцевості. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (БТІ). За наявності такого може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до п.4 Постанови Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» у редакції, яка була чинною на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON], якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Крім того, позивачу відомо, що його батьки уклали шлюб між собою у в 1942- 1943 p.p. в місті Березники Солікамського району Пермської області (Російська Федерація), де батько служив у Збройних силах СРСР, а мати проживала, однак на підтвердження цього у нього відсутнє свідоцтво про їхній шлюб. Приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Білоган І.М. було зроблено запит до відділу записів актів цивільного стану міста Березняки, що підтверджується таким від 20 серпня 2016 року №02-14/217, однак відповідь до сьогоднішнього дня так і не надійшла. Згідно із п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суди можуть встановлювати факти, серед інших, і факт реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення про встановлення факту реєстрацій акту громадянського стану. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1999 року №5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Цивільне законодавство, яке діяло на момент відкриття спадщини після смерті його батьків, зокрема, ст.549 Цивільного кодексу УРСР, визначило спадщину, як спадкове майно. Кодексом про шлюб і сім'ю (ст. 22) в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавців - батьків позивача, було встановлено принцип спільності придбаного в період шлюбу майна: майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. З огляду на наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що спадкодавці - батьки позивача були подружжям і перебували у зареєстрованому шлюбі, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті своїх батьків, як спадкоємець за законом І черги, фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, з урахуванням черговості спадкування, суд приходить до висновку, що право власності на спірне спадкове майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є підстави для визнання за ним права власності на таке. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved