Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.09.1997 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням суду від 06.12.2017 року. Від шлюбу народилось двоє дітей. Він є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зареєстрована у вище зазначеному будинку. З листопада 2016 року відповідач в будинку не проживає, особистих речей в будинку не має. Він сплачує комунальні послуги особисто, відповідач грошові кошти не надає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, в наслідок чого чинить йому перешкоди у користуванні власністю та позбавляє його прав отримати субсидію. Тому, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повному обсязі, проти заочного розгляду справи за не заперечує. Відповідач в жодне судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. Правом на відзив не скористалась. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування посвідченого 14.09.2004 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., зареєстровано в реєстрі №219; державний Акт на право власності на земельну ділянку виданий 21.06.2005 року Криворізьким міським УЗР (а.с. 9, 10). 20.09.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2017 року, яке не оскаржено та набрало законної сили 18.12.2017 року (а.с. 8). Відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.16). З акту від 13.02.2018 року, засвідченого вуличним комітетом слідує, що [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS], з листопада 2016 року не мешкає, власних речей не має (а.с.12). Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного й

Outcome: approved