Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про звільнення від сплати аліментів на дитину, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 16 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, позивачу присуджено до сплати аліменти на дитину в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу). Однак, з травня 2017 року неповнолітній син [PERSON] проживає разом із ним та перебуває на його утриманні. Просив звільнити його від сплати аліментів та визнати виконавчий лист виданий на підставі рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2013 року таким, що не підлягає подальшому виконанню. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач відзив або клопотання про розгляд справи із повідомленням сторін до суду не подав, а тому суд ухвалив про розгляд справи без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом вставновлено, що рішенням Новоселицького районного суду від 29 вересня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24 січня 2003 року у відділі реєстрації актів громадського стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області актовий запис № 3, було розірвано. Рішенням Новоселицького районного суду від 16 вересня 2013 року позивачу присуджено до сплати аліменти на користь відповідачки на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3\~зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Виходячи з наведеного, право на одержання аліментів на дитину має той з батьків, з яким саме проживає дитина та на утриманні якого вона перебуває, відповідно на іншого з батьків законом покладено обовязок сплачувати кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від його доходу, або у твердій грошовій сумі. З довідки КП «Новоселицька міська тепломережа» № 2647 від 30 жовтня 2018 року вбачається, що дійсно син позивача [PERSON] проживає разом із своїм батьком [PERSON] по вул. Прутська, № 1 в м. Новоселиця Чернівецької області. З отриманої судом поштової кореспонденції вбачається, що мати дитини [PERSON] перебуває за кордоном. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Обставини щодо проживання дитини з платником аліментів є тією обставиною, яка має істотне значення при вирішенні питання щодо звільнення позивача від сплати аліментів. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З вимог ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З огляду на те, що на даний час дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, оскільки відповідач виїхала за кордоном, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, у звязку із чим позов підлягає задоволенню, а позивача слід звільнити від сплати аліментів на дитину. Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Зважаючи на те, що позивача слід звільнити від сплати аліментів на дитину, виконавчий документ має бути визнаний таким, що не підлягає подальшому виконанню та дане питання підлягає вирішенню в даному провадженні, оскільки вимога щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає подальшому виконанню взаємоповязане та випливає із предявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 7, 180-184, 197 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved