Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач володіє автомобілем «Mazda 3 MSD MT», державний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 22 квітня 2015 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин позивач керував автомобілем «Mazda 3 MSD MT», державний номер [NUMBER] , рухаючись дорогою по вулиці Маршала Малиновського м. Дніпрі в напрямку Самарського мосту м. Дніпро. В районі будинку 98а по вул. Маршала Малиновського м. Дніпрі автомобіль позивача несподівано потрапив в глибоку вибоїну, що знаходилась на проїзній частині смуги руху по ходу автомобіля та була не виділена і не огороджена. Внаслідок цього автомобіль, яким керував позивач, отримав значні технічні пошкодження у вигляді пошкодження двох правих литих колісних дисків автомобіля та двох правих колісних покришок автомобіля, що підтверджується висновком Сектору оформлення матеріалів ДТП ВДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 28 квітня 2015 року, схемою місця ДТП від 22 квітня 2015 року, фото таблицею від 22 квітня 2015 року, довідкою № Г ДН 011275, висновків щодо результатів медичного огляду [PERSON] матеріальні збитки від ДТП завдані з вини відповідача, склали 14609,48 гривень. Зазначені збитки по ремонту автомобіля та проведення оцінки матеріальних збитків були покриті за рахунок позивача на суму 780,00 гривень. Представники відповідачів запрошувались для проведення оцінки, але не з`явились. Причиною пошкоджень автомобіля, яким керував позивач, стала бездіяльність відповідачів, які відповідають за вищевказану ділянку дороги та не зберегли належного технічного стану покриття дороги, не провели необхідних ремонтних робіт, не встановили попереджувальних дорожніх знаків. Крім цього, з відповідача позивачу завдано і моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 3000,00 грн., оскільки позивач був змушений змінити свій звичайний спосіб життя, визначати особистий час та власні кошти для ремонту автомобіля та не міг реалізувати свої життєві плати і відчував душевний дискомфорт. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальні збитки в сумі 15389,48 грн. та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів - Дніпровської міської ради, виконкому Дніпровської міської ради заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала, що відповідачі є неналежними, оскільки у відповідачів відсутні протиправні дії щодо позивача, а виконання робіт з експлуатації та ремонту автошляхів є предметом господарської діяльності іншого співвідповідача. Представник відповідача КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР проти позову заперечувала, оскільки позивач не довів суду наявність порушеного його права, оскільки на момент дтп не був власником автомобіля. Третя особа до суду не з`явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідив докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Висновку від 28 квітня 2015 року за результатами розгляду матеріалів пригоди, зареєстрованих до ЄО ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за № 2802 від 22.04.2015 року, 24.04.2015 близько 20 години 55 хвилин в м. Дніпропетровську на вул. Малиновського в районі будинку № 68а водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем Мазда-3, н/з [NUMBER] , скоїв наїзд на перешкоду (вибоїну в проїзній частині). Внаслідок даної ДТП автомобіль Мазда-3, н/з [NUMBER] , був пошкоджений. 22.04.2015 року матеріали даної ДТП були зареєстровані до ЄО ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за № 2802. Проведеним оглядом місця ДТП встановлено, що дана перешкода для руху проїзній частині не була огороджена та виділена для інформування і своєчасного її виявлення учасниками дорожнього руху та відповідно в даній дорожній обстановці в діях водія [PERSON] порушень вимог п. 12.3 ПЩДР України не убачається, оскільки під час руху він був позбавлений можливості своєчасно виявити перешкоду для руху. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи. Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільна дорога це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного, безперервного та зручного руху транспортних засобів. Відповідно до ст. 16 цього ж Закону, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Нормами статей 14, 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху. Згідно зі статтею 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. За змістом статті 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне керування автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої направляється й координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади в області транспорту і який має свої органи керування на місцях. Основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є, зокрема, забезпечення сталого функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами (пункти 2, 4 статті 11 Закону України «Про автомобільні дороги»). Відповідно п.2 ст. 19 зазначеного закону, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами. Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Ст.. 21 ЗУ «Про автомобільні дороги» визначено, що органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом; санітарний та екологічний стан автомобільних доріг загального користування та їх смуг відведення. Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до ДСТУ 3587-97, щодо безпеки дорожнього руху та вимог до експлуатаційного стану доріг та вулиць - автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів. У всіх випадках у разі виявлення будь-яких відхилень від вимог цього стандарту, а також на період проведення дорожніх робіт повинні негайно встановлюватися технічні засоби організації дорожнього руху та вводитися обмеження швидкості. Згідно з п. 3.1.2. ДСТУ 3587-97 гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І III категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см для решти категорій і груп. При цьому, у разі виявлення вибоїн, до моменту їх ліквідації, такі повинні бути позначеними відповідними попереджувальними дорожніми знаками. Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право, в тому числі, на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. За приписами пунктів 2, 5, 10 розділу першого Загальних положень Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Правила), ремонт і утримання дорожніх об`єктів, що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. За змістом пунктів 5, 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг передбачено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг. Отже, у розумінні наведених положень у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами. Відповідно до відповіді Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Державного агентства автомобільних доріг у Дніпропетровській області за № 1-2/672 від 29.04.2015 року, дорога на вул. Маршала Малиновського є дорогою комунальної власності, в той час, як служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області є власником доріг загального користування. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 жовтня 2013 року № 48/42 затверджено Статут Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради. Пунктом 2.2.1 Статуту встановлено, що предметом діяльності відповідача, зокрема є експлуатація, ремонт та реконструкція автошляхів м. Дніпропетровська. Враховуючи системний аналіз наведених норм та правил, суд приходить до висновку, що Дніпропетровська міська рада, як власник дороги, є належним відповідачем у справі. Суд застосовує при вирішенні даного спору останню позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року (справа № 137/1428/16-ц провадження № 61-29121св18), а також позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі 0508/1310/2012. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України). Відповідно до звіту з незалежної оцінки розміру матеріального збитку колісного транспортного засобу «Mazda 3 MSD MT», державний номер [NUMBER] , від 07 вересня 2015 року, вартість матеріального збитку автомобіля становить 14609,48 грн. Тому суд вважає за доцільне стягнути із відповідачів на користь позивача розмір завданих позивачу матеріальних збитків в розмірі 14609,48 грн. Також відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодуванняморальної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з принципів розумності та справедливості, врахувавши, роз`яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), а також виходячи з того, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливістю нормального користування ним та необхідністю докладати додаткових зусиль для його нормалізації, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача спричинену моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Суд зауважує, що відповідачем -ДМР під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що вони не є неналежним відповідачами у справі, а також, що не з їх вини автомобіль позивача зазнав пошкоджень. Обставини, викладені позивачем у позові, відповідачем не спростовані. Крім того, враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Таким чином, оскільки позивач, який володів автомобілем на законних підставах, має право вимагати відшкодування шкоди, що спростовує заперечення проти позову іншого співвідповідача. Відповідно до ст.. 139, ст. 141 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1114,10 грн. та витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 750,00 грн. При цьому суд зауважує, що в позовних вимогах позивачем зазначено суму вартості оцінки майна в розмірі 780,00 грн., але надано суду рахунок на оплату № 361 від 11 серпня 2016 року в розмірі 750,00 грн.

Outcome: partial