Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення індексації та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що вона 01.12.2012 року по 31.12.2013 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Львівські автобусні заводи». За час моєї праці на підприємстві виплата заробітної плати неодноразово затримувалась. З огляду на це, у день звільнення у товариства утворився борг з виплати заробітної плати у розмірі 14420,00 грн. Вказана сума боргу отримана позивачем лише 09.06.2017 року шляхом примусового виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2014 року у справі № 461/10511/14-ц. Просить суд стягнути з ТОВ «Львівські автобусні заводи» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 19856,34 грн., індексацію заробітної плати у сумі 334,68 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - 122859,60 грн., моральну шкоду у сумі 2000,00 грн. Позивач до суду не з'явилася. В письмовій заяві представник позивача просила суд справу розглянути у їх відсутність, позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання представника не направив, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Заяви про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутністю представника відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, справа розглянута у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2014 року (справа № 461/10511/14-ц) позов [PERSON] до ТОВ «Львівські автобусні заводи», про стягнення заборгованості, задоволений; стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи на користь [PERSON] 14420 грн. заборгованості по заробітній платі; визнано трудовими відносини [PERSON] з ТОВ «Львівські автобусні заводи». У тексті рішення зазначено, що позивач з 01.12.2012 року по 31.12.2013 року працювала у ТОВ «Львівській автобусні заводи» на посаді бухгалтера, про що свідчать відповідні записи №25-26 у трудовій книжці позивача. 01.04.2013 року позивач звільнена наказом №6-к за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу працівнику при звільненні сум, при цьому не має значення, нараховані чи не нараховані вони до виплати, наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованим громадянам за період з дня набрання чинності цим законом. Під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно п. 3 постанови КМУ від 21.02.2001р. «Про затвердження Порядку компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням терміну їх виплати», компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача суми компенсації у розмірі 19856,34 грн. Відповідно до ст.ст. 1,2,4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Враховуючі дані Державного комітету статистики України, опубліковані в газетах «Урядовий кур'єр» за 2014-2017 роки, суд стягує суму індексу інфляції станом на 30.06.2017 року в межах позовних вимог. Відповідно до роз'яснень п. 22 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» індексація провадиться і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 101 відсотків (величину порога індексації». У розрахунку, що наданий позивачем та перевіреним судом на предмет законної та арифметичної відповідності, сума індексації складає 334,68 грн. Згідно ст.ст. 47, 116 КЗпП України, наявну заборгованість із заробітної плати відповідач мав оплатити позивачеві у день звільнення. Відповідач свої зобов'язання в цій частині не виконав, чим порушив права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток [PERSON] розраховується судом за останні повні місця роботи позивача в ТОВ «Львівські автобусні заводи», тобто жовтень та листопад 2013 року, заробітна плата коли складала по 2500,00 грн. на місяць. При цьому середньоденною зарплатою 142,86 грн. Середньою заробітною платою є 2500,00 грн. Кількість днів з дати звільнення 01.01.2013 року по 09.06.2017 року (в межах позовних вимог) складає 860 днів. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 860 дн. х 142,86 грн. = 122859,60 грн. Дана вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі зі стягненням у тому числі з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у сумі 2000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову, з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь держави необхідно стягнути судовий збір окремо за задоволені матеріальні та нематеріальні вимоги, по 640,00 грн., всього 1280,00 грн.

Outcome: approved