Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування\~своїх позовних\~вимог посилається\~на те,\~що відповідно\~до укладеного\~договору б/н\~від 14\~лютого 2014\~року відповідач\~отримав кредит\~в розмірі\~2\~000\~гривень у\~виглядівстановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.5, п.\~2.1.1.2.6 Умов та Правил надання банківських послуг. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач згідно з п.\~2.1.1.3.1, п.\~2.1.1.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідач свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~належним чином\~не виконував,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~09\~січня 2020\~року виникла\~заборгованість за\~кредитним договором\~в загальній\~сумі 34\~890\~гривень 69\~копійок,\~з яких\~20\~492\~гривні 39\~копійок \~ заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~7\~362\~гривні 31\~копійка \~пеня;\~4\~898\~гривень 34\~копійки \~ заборгованість\~за відсотками,\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.\~625\~ЦК України,\~а також\~нарахований відповідно\~до пункту\~2.1.1.7.6\~Умов та\~Правил надання\~банківських послуг\~штраф в\~сумі 500\~гривень (фіксована\~частина)\~і в\~сумі 1\~637\~гривень 65\~копійок (процентна\~складова),\~від сплати яких відповідач ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 48), у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 37). Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с.\~42), в судове засідання не з`явився, відзив суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.50). До висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-повідомлення та повістки про виклик на ім`я відповідача направлялись судом за місцем реєстрації місця проживання (а.с.42), які повернулись до суду без вручення з відміткою «немає вдома» (а.с.50). Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до п. 99? Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Пунктом 117 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику. Відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки судові повістки, направлені судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання не одержані, повернуті суду з відміткою «немає вдома», тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14 січня 2014 року, а не 14 лютого 2014 року, як зазначено в позові, між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.33-34) та [PERSON] , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, був укладений Договір про надання банківських послуг (а.с.11). Згідно вказаної заяви відповідач не ознайомився з Тарифами банку, проте виявив бажання оформити на своє ім`я карту «Універсальна». При цьому розмір бажаного кредитного ліміту не визначений. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, наданими до позову доказами підтверджено укладання між сторонами Договору про надання банківських послуг від 14\~січня 2014\~року (а.с.11), в той час як позивач подав позов про стягнення заборгованості за іншим договором від 14 лютого 2014 року. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку про укладання договору саме 14\~січня 2014\~року з огляду на додану до позову копію анкети-заяви, у якій як на першій, так і на другій сторінці рукописним текстом від імені клієнта [PERSON] написані арабські цифри 14.01.2014. Також вказана анкета містить друковану дату 14.02.2014, яка міститься в графі «Правильність та достовірність відомостей перевірені, ідентифікація клієнта проведена в порядку ідентифікації клієнтів під час відкриття рахунків та випуску платіжних карт». Проте дата 14.02.2014 року не є датою укладання договору, а є дише датою ідентифікації клієнта. Також суд приходить до висновку про те, що спірний договір не був\~укладений 14\~лютого 2014\~року з огляду на те, що згідно доданого до позову розрахунку заборгованості (а.с.5), станом на 14 лютого 2014 року відповідач вже мав 15 днів, за які нараховано заборгованість за відсотками, пенею та комісією. Інші докази, які б доводили факт укладання договору з відповідачем саме 14 лютого 2014 року суду не надано, як не надано і доказів отримання кредитного ліміту в розмірі 2000 гривень згідно договору від 14 лютого 2014 року. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що позивачем в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів визначення сторонами розміру кредиту, отримання відповідачем суми кредиту, а також ознайомлення відповідача, як споживача послуг, з процентною ставкою по кредиту, про розміри та підстави відповідальності за невиконання умов кредитування, а також докази укладення договору саме 14 лютого 2014 року, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином,\~узв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed