Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ „ПриватБанк та відповідачем 18 серпня 2006 року було укладено договір №4627085028013031. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит, а відповідач [PERSON] взяла зобовязання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобовязання не виконала. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17160,96 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 7663,87 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9497,09 грн., та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Тому в задоволенні позову просила відмовити. Але, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість вимог позивача, просила суд зменшити розмір стягнення, оскільки вона має скрутне матеріальне становище, а на її утриманні є малолітня дитина. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову також заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року між сторонами по справі укладено кредитний договір №4627085028013031. За умовами зазначеного договору банк відкриває позивачу картковий рахунок та видає платіжну карту. Також банк зобовязується надати клієнту кредитний ліміт на строк з 09 серпня 2006 року по 09 липня 2019 року у виді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 15879 грн. для оплати вартості навчання в навчальному закладі. Базова відсоткова ставка за кредитом на момент підписання договору становить 2% на місяць з розрахунку 360 днів у році. При несплаті частини заборгованості за кредитом, нарахованих за звітний місяць відсотків в період оплати (з 01 по 20 число кожного місяця), вони рахуються простроченими. На прострочену частину заборгованості за кредитом банк нараховує проценти, виходячи з подвійної базової процентної ставки. Відповідач зобовязувалась забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору виконано, надано кредитні кошти в розмірі 1984,88 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту, встановленого по картрахунку відповідача, банком декілька разів збільшувався, востаннє 26.02.2008 року до 7845,00 грн. Вказане збільшення кредитного ліміту відбулося в межах, встановлених п.1.1. кредитного договору. Але відповідач взяті на себе зобовязання не виконала. Станом на 14 липня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 17160,96 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 7663,87 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9497,09 грн. Посилання представника відповідача на те, що надання позивачем відповідачу кредитних коштів відбулося 17 серпня 2006 року, тобто за день до підписання кредитного договору, обставинам справи не відповідає. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON], станом на 17 серпня 2006 року їй було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1984,88 грн. При цьому відбулося зниження кредитного ліміту. А кредитні кошти в розмірі 1984,88 грн. списані з рахунку 18 серпня 2006 року. Вимоги про стягнення боргу з відповідача заявлені позивачем в межах строків позовної давності, оскільки періодичним погашенням заборгованості перебіг строків позовної давності переривався та розпочинався заново. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] за період з 01 січня 1999 по 23 жовтня 2016 року, відбувалось поповнення карти: 31 серпня 2012 року на 2000 грн., 03 вересня 2012 року на 3600 грн., 17 липня 2016 року на 823,82 грн., 19 липня 2016 року на 11,97 грн. (а.с.101-104). При цьому 17 липня 2016 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 41**55 в сумі 823,82 грн., 19 липня 2016 року також автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**83 в сумі 11,97 грн. Вказані карти належать [PERSON] Тому факт сплати відповідачем 24,01 грн. за кредитом, що відбулося 19 листопада 2013 року, та який вона заперечує, при вирішенні питання про застосування давності судом до уваги не береться. Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що таке автоматичне погашення заборгованості з інших рахунків здійснено без згоди [PERSON], оскільки вони спростовуються даними кредитного договору. Так, відповідно до пункту 4.4. кредитного договору №4627085028013031 клієнт ([PERSON]) доручає банку здійснювати списання грошових коштів з поточних рахунків клієнта, відкритих у валюті кредиту в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, передбачених п.1.1. договору, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання) в межах кредитного ліміту картрахунку. Пунктом 5.5. договору також передбачено право банку при непогашенні заборгованості клієнта по кредитному ліміту у передбачені даним договором строки проводити списання (стягнення) коштів в грошовій одиниці України / іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, та купівлю/продаж іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України. Таким чином договірне списання заборгованості відповідача з інших рахунків передбачено умовами кредитного договору, а відповідно, здійснено банком за згодою відповідача. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності, і підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, як про те просять відповідач та її представник, відсутні. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем відповідачу неустойка нарахована не була, банком вимоги про стягнення з відповідача неустойки не заявлені. Позивач просить суд стягнути з відповідача лише суму боргу за кредитом та за відсотками. Суд позбавлений можливості зменшити розмір заборгованості за кредитом та відсотками, а тому не підлягає до задоволення клопотання відповідача про зменшення суми, що підлягає стягненню з неї на користь позивача. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача 17160,96 грн. заборгованості по кредитному договору. Також з відповідача підлягає до стягнення 1378 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved