Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], перейменованій з [ADDRESS] на виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» в зв`язку з перейменуванням згідно Розпорядження Київського міського голови №125/1 від 19.02.2016р.) у місті Києві, загальною площею 50 кв.м., на квартиру [ADDRESS], загальною площею 72,0 кв.м. та на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER] - припинити. Право власності [PERSON] на 2/3 квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м. - припинити. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: квартиру [ADDRESS], перейменованій з [ADDRESS] на виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» в зв`язку з перейменуванням згідно Розпорядження Київського міського голови №125/1 від 19.02.2016р.) у місті Києві, загальною площею 50 кв.м., квартиру [ADDRESS], загальною площею 72,0 кв.м., на 2/3 квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м., на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER]. В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], перейменованій з [ADDRESS], на виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» в зв`язку з перейменуванням згідно Розпорядження Київського міського голови №125/1 від 19.02.2016р.) у місті Києві, загальною площею 50 кв.м. та на 33/60 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м. В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 72,0 кв.м., на 7/60 квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м., на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму перевищення вартості частки Позивача в розмірі 102,00 грн. (сто дві грн. 00 коп.), що перераховані на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 28 вересня 1989 року. У спільному шлюбі [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 14 грудня 1991 року. Шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року. [PERSON] та [PERSON], під час перебування у шлюбі, за спільні кошти придбали наступне майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., придбана у 2003 року; двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.м., придбана у 2004 року; однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., придбана у 2004 році; легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], придбано у 1998 року. Вважає, що він має право на поділ спільного майна подружжя та на свою частку в цьому спільному майні подружжя. Ринкова вартість, згідно висновків про вартість майна наданих суб'єктом оціночної діяльності [PERSON]. станом на 01.06.2017 року, становить: двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., придбаної у 2003 році, - 1507000,00 (один мільйон п'ятсот сім тисяч) грн. 00 коп. Враховуючи, що за Позивачем зареєстровано лише 2/3 частини квартири, вважаємо, що поділу підлягає лише 2/3 частини квартири, вартістю 1004666,67 грн. (один мільйон чотири тисячі шістсот шістдесят шість гривень 67 коп.); двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.м., придбаної у 2004 році, - 1903000,00 (один мільйон дев'ятсот три тисячі) грн. 00 коп.; однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., придбаної у 2004 році, - 1287000,00 (один мільйон двісті вісімдесят сім тисяч) грн. 00 коп.; легкового автомобіля Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], придбано у 1998 року, - 36830,00 (тридцять шість тисяч вісімсот тридцять) грн. Так, враховуючи висновки оцінювача, загальна вартість спільного сумісного майна, становить 4 231 496,67 (чотири мільйони двісті тридцять одна тисяча чотириста дев'яносто шість) грн. 67 коп., тобто при розподілі кожному з подружжя припадає майно, вартістю 2115748,33 коп. Позивач пропонує наступний поділ, перерахованого вище, спільного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 1 287 000,00 грн. та на 33/60 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] вартістю 828850, 00 грн. Всього на суму 2115850,00 коп. Визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 1 903 000,00 грн., на 7/60 частин двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], вартістю 175816,67 грн. та на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 36 830,00 грн. Всього на суму 2115646,67 грн. Крім того, вважає, що з нього підлягає стягненню на користь відповідача сума перевищення вартості частки позивача в розмірі 102,00 грн., що перераховані на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва. Зазначив, що на даний час і квартирами, і автомобілем, користуються виключно відповідачка разом із донькою. Угоди про добровільний поділ майна в натурі, згідно ст. 71 Сімейного Кодексу України, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжям не досягнуто. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Справа перебуває в провадженні суду з 26.01.2016 року та тривалий час не знаходить свого вирішення. Відповідач будучи обізнаною про наявність справи в суді не надала жодних доказів або заперечень проти позову. З урахуванням викладеного, суд вважає неявку відповідача неповажною, та враховуючи строки розгляду справи приходить до висновку про розгляд справи у її відсутність, за наявними у ній доказами. Вислухавши думку позивача та його представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 28 вересня 1989 року. У спільному шлюбі [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 14 грудня 1991 року. Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 12.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 21.03.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON], за спільні кошти набули наступне майно: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., придбана у 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17 грудня 2003 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення; двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.м., що придбана у 2004 року та підтверджується свідоцтвом про право власності від 01 вересня 2004 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення; однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., шо придбана у 2004 році, право власності зареєстровано за [PERSON]; легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], придбано у 1998 року, зареєстрований за [PERSON] Позивач просив припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], перейменованій з [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., на квартиру [ADDRESS], загальною площею 72,0 кв.м. та на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], та припинити право власності [PERSON] на 2/3 квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м. Також просив визнати зазначене майно спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Ця ж норма закріплена і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Встановлено, що права та обов'язки сторін щодо спірного майна, двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., яка придбана у 2003 року та легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний у 1990 року, виникли в момент придбання цього майна, а тому правовий режим цього майна та правовідносини сторін із приводу нього регулюються нормами КпШС від 20.06.1969, оскільки норми СК України, який набрав чинності 01.01.2004 застосовуються до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. Як встановлено ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час виникнення правовідносин (Кодекс про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 №2006-VII), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 16 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення правовідносин (Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є майно нажите подружжям за час шлюбу. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як встановлено п. 1 ст. 60, п. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. П. 1.4. та п. 1.7. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Мін'юсту від 7 лютого 2002 р. № 7/5, яке діяло до 31.12.2012 року, чітко визначало, що обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам. Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт. Тобто, право власності на об'єкти нерухомого майна, набуте до 01.01.2013 року, реєструвалось в БТІ. Як вбачається з відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації № 062/14 (И-2017) від 12.05.2017 року на адвокатський запит № 46 від 03.05.2017, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстровано: - 2/3 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житло забезпечення 16.12.2003 року наказ № 2198-С/КІ; - 1/3 за [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого Степаненком В.Д. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.12.2003 року № 7099, за яким [PERSON] подарував 1/3 частину кв. [ADDRESS] [PERSON] Щодо права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] та однокімнатної квартири [ADDRESS] , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відповіді не надало, посилаючись на норми закону, які не дають правових підстав позивачу на отримання інформації на об'єкти нерухомого майна по [ADDRESS] та [ADDRESS]. На адвокатський запит № 45 від 03.05.2017 року від МВС України Регіональний сервісний центр в місті Києві надано лист № 31/26-342аз від 01.06.2017 року, яким повідомлено, що автомобіль FIAT UNO, 1990 року виготовлення, номерний знак [NUMBER], належить громадянці відповідачу [PERSON] на підставі довідки-рахунку NOПГ 104002 від 06.03.1998 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], перейменованій з [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., на квартиру [ADDRESS], загальною площею 72,0 кв.м. та на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], припинення права власності [PERSON] на 2/3 квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м. та визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Ринкова вартість, згідно висновків про вартість майна наданих суб'єктом оціночної діяльності [PERSON]. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER] від 25.05.2015 року, сертифікат [NUMBER] від 24.06.2000 року про оцінку майна, майнових прав і бізнесу на території України, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМУ, серія [NUMBER] від 12.02.2005 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача [NUMBER] від 19.10.2016 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів [NUMBER] від 14.07.2005 року) станом на 01.06.2017 року, становить: двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., придбаної у 2003 році, - 1507000,00 (один мільйон п'ятсот сім тисяч) грн. 00 коп. Враховуючи, що за позивачем було зареєстровано лише 2/3 частини квартири, суд вважає, що поділу підлягає лише 2/3 частини квартири, вартістю 1004666,67 грн. (один мільйон чотири тисячі шістсот шістдесят шість гривень 67 коп.); двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.м., придбаної у 2004 році, - 1903000,00 (один мільйон дев'ятсот три тисячі) грн. 00 коп.; однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., придбаної у 2004 році, - 1287000,00 (один мільйон двісті вісімдесят сім тисяч) грн. 00 коп.; легкового автомобіля Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], придбано у 1998 року, - 36830,00 (тридцять шість тисяч вісімсот тридцять) грн. Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності висновків спеціаліста, чи доказів пов'язаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, сторонами надано не було, а тому суд вважає їх вірними та обґрунтованими і такими, що не суперечать матеріалам справи, поясненням сторін і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. Так, враховуючи висновки оцінювача, загальна вартість спільного сумісного майна, становить 4 231 496,67 (чотири мільйони двісті тридцять одна тисяча чотириста дев'яносто шість) грн. 67 коп., тобто при розподілі кожному з подружжя припадає майно, вартістю 2115748,33 коп. Позивач просив поділити вищевказане майно в такому порядку: визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 1 287 000,00 грн. та на 33/60 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] вартістю 828850, 00 грн. Всього на суму 2115850,00 коп. Визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 1 903 000,00 грн., на 7/60 частин двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], вартістю 175816,67 грн. та на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 36 830,00 грн. Всього на суму 2115646,67 грн. Крім того, позивач просив стягнути з нього на користь відповідача суму перевищення вартості частки позивача в розмірі 102,00 грн. (сто дві грн. 00 коп.), що перераховані на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва. Відповідно до п. 1 ст. 1 СК України, цей кодекс визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Статтею 71 СК України регулюються питання способу та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.п. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справо про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного із них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічної позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в ухвалі від 27.07.2011 року по справі №6-9825св1. В судовому засіданні встановлено, що на даний час і квартирами, і автомобілем, користуються виключно відповідач разом із донькою. Угоди про добровільний поділ майна в натурі, згідно ст. 71 Сімейного Кодексу України, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжям не досягнуто. Згідно квитанції №54 від 09.06.2017 року позивачем внесено на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва суму перевищення вартості частки позивача в розмірі 102,00 грн. Відповідно до п. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за необхідне визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], перейменованій з [ADDRESS], у місті Києві, загальною площею 50 кв.м., на 33/60 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м. та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 72,0 кв.м., на 7/60 квартири [ADDRESS], загальною площею 55 кв.м., на легковий автомобіль Fiat UNO 1990 року випуску, державний номер [NUMBER], зі стягненням на її користь з позивача суми перевищення вартості частки позивача в розмірі 102,00 грн. (сто дві грн. 00 коп.), що перераховані на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 4134,00 грн. та за збільшення розміру позовних вимог 134,00 грн., що підтверджується квитанцією №130 від 26.01.2016 року та квитанцією 0827999755 від 23.03.2016 року. Вартість майна, що підлягає поділу становить 4231496,67 грн. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 вказаного закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 1% від ціни позову становить 42314,97 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 4268,00 грн. (4134,00 + 134,00) та на користь держави 3732,00 грн.

Outcome: approved