Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на частку в праві спільної сумісної власності подружжя. В заяві зазначив, що з 9 червня 2006 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 24 жовтня 2019 року, що набрало законної сили, припинений. За час перебування у шлюбі, а саме: 20 березня 2007 року, подружжя набуло права власності на будинок [ADDRESS] . Стороною за договором купівлі-продажу вказаної нерухомості є відповідач, тому і право власності на вказане житло зареєстроване за нею. Разом з тим нерухомість набута під час перебування сторін у шлюбі на спільні кошти подружжя, а частки подружжя в праві спільної власності вважаються рівними, у зв`язку з чим позивач просить визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.03.2020 року на підставі заяви представника позивача позов забезпечений шляхом накладення арешту на будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.03.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Зобов`язано акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» надати копію кредитної справи за кредитним договором від 20.03.2007 року між фінансовою установою та [PERSON] . Зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. надати копію договору купівлі-продажу № 600 від 20.03.2007 року про купівлю-продаж будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.06.2020 року підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явився. Його представник надав суду заяву, яка містить прохання про задоволення позову, вирішення спору у його відсутність, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду без участі позивача та його представника. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідач до суду не з`явилася з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про відкладення справи або про вирішення спору у її відсутність суду не надала. За згаданих обставин за згодою представника позивача, висловленою в його письмовому зверненні, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебував у зареєстрованому 9 червня 2006 року шлюбі, який рішенням суду від 24 жовтня 2019 року, що набрало законної сили, розірваний (а. с. 16-17). 20 березня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відповідач набула право власності на будинок [ADDRESS] (а. с. 81). Главою 8 СК України внормовано право спільної сумісної власності подружжя. Як випливає із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначеною статтею сімейного законодавства встановлено презумпцію спільності майна подружжя, якщо не доведено, що майно належить дружині, чоловіку на праві особистої приватної власності, що врегульовано статтею 57 СК України, за змістом якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як випливає з роз`яснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, за наведеними роз`ясненнями Постанови Пленуму, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлено статтею 65 СК України, в силу якої при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє зі згоди іншого подружжя. З огляду на наведені положення закону та правовідносини сторін суд вважає, що, набувши на підставі нотаріально посвідченого правочину будинок, відповідач діяла зі згоди позивача та в інтересах подружжя, а на набуту нею нерухомість, право власності на яку зареєстровано за нею, розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, оскільки відповідачем не доведено, що спірне майно є її особистою приватною власністю в розумінні наведеної статті 57 СК України. Розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, як зазначено в статі 68 СК України. Зі змістом цієї норми узгоджуються роз`яснення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, згідно з яким само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Право подружжя на поділ майна що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, врегульоване статтею 69 СК України Відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Зміст цього положення закону узгоджується із змістом ст. 372 ЦК України, яка внормовує поділ майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як витікає з роз`яснення п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними та кожному з них належить право на Ѕ частину будинку. Фактичних даних, що за змістом ч. 2 ст. 70 СК України є підставою для відступу від рівності часток подружжя при поділі їхнього сумісного майна, суду не надано. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року). У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про можливість застосування обраного позивачем способу захисту цивільного права та поділу майна подружжя шляхом визначення їхніх ідеальних часток в праві спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на вказану частку як на частку в праві спільного майна подружжя. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved