Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним договору фінансового лізингу № 00665 від 23.12.2014 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», а саме: наступні пункти договору: визначення «Адміністративний платіж» у розділі договору «Визначення термінів»; п. 4.1. ст. 4 в частині словосполучення: «Адміністративного платежу»; п. 12.1. ст. 12 договору в частині слів «… який сплатив Адміністративний платіж…» та речень: «В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансового платежу, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає»; у додатку № 1 до договору в частині слів та цифр: «Адміністративний платіж (10%) 1844,01дол.США» та стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача сплачені в якості «адміністративного платежу» 30500,00 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровоград від 20.05.2015 року прийнято заяву позивача про зміну предмета позову до розгляду (а.с. 98), в звязку з чим остаточні позовні вимоги викладені наступним чином: визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00665 від 23.12.2014 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача сплачені в якості «адміністративного платежу» 30500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що брат та батько позивача працюють на землі та для її обробки їм потрібний трактор МТЗ-82. Брат знайшов на сайті OLX (SLANDO) оголошення про продаж трактора МТЗ-82 за ціною 183000,00 грн. в м. Кременчук Полтавської області. Під час зустрічі з продавцем їм пояснили, що даної технічки в наявності в м. Кременчук немає, але є в м. Києві на центральному складі. Запропонували сплатити аванс в сумі 30500,00 грн., а решту суми сплатити після доставки трактора логістами відповідача. Проте, спочатку вноситься оплата, а потім підписується договір. Після підписання договору фінансового лізингу 23.12.2014 року сторони обговорили доставку товару 26.12.2014 року. Однак техніки позивач не отримала. З відгуків в мережі Інтернет позивачу стало відомо, що це не лізингова компанія, а справжні шахраї, які діють по всій території України і обманюють багатьох людей. В звязку з чим, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судовому засіданні 20.05.2015 року, 19.06.2015 року, 12.08.2015 року та 12.10.2015 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. В судове засідання, призначене на 30.11.2015 року позивач не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 172). Подала до суду заяву (вх. № 39300 від 30.11.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 174). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 40, 103, 113, 159, 167, 173). Подав до суду письмові заперечення (вх. № 13929 від 23.04.2015 року), в обґрунтування яких зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі в звязку з їх необґрунтованістю. Чинне законодавство не вимагає, щоб найменування лізингових платежів чітко відповідало термінології, яка встановлена частиною 2 статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Зазначений перелік визначає не найменування лізингових платежів, а їх внутрішній зміст, призначення платежів. Штраф за дострокове розірвання договору має іншу правову природу і не є відповідальністю за порушення зобовязання. Такий штраф є різновидом неустойки, тобто одним з видів забезпечення виконання позивачем зобовязань за договором лізингу. Встановлення такого забезпечення виконання зобовязання за договором лізингу здійснене у чіткій відповідності до положень статті 546 та статті 549 Цивільного кодексу України. Крім самої констатації несправедливості умови договору щодо включення до договору лізингу несправедливих умов, позивач не доводить в чому саме полягає така несправедливість. Позивачем не надано доказів порушення принципу добросовісності умовами договору (а.с. 27-31). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі лізингодавець) та [PERSON] (далі лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 00665 від 23.12.2014 року (далі Договір, а.с. 5-11). Під час розгляду справи позивачем, [PERSON] змінено прізвище на Швидка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-ОЛ № 091167 від 14.11.2015 року, виданим Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 875 (а.с. 175). Укладений між сторонами Договір складається з основного тексту договору, додатку № 1 (графік сплати авансового внеску, а.с. 12), додатку № 2 (специфікація, а.с. 13) та додатку № 3 (графік покриття витрат та виплати лізингових платежів). Відповідно до пункту 1.1. Договору, предметом фінансового лізингу по даному Договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 Договору, а.с. 13), а саме: МТЗ-82.1. Предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача.. Пунктами 1.2, 1.3. Договору визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною. Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Додатки до Договору фінансового лізингу є невід'ємною частиною даного Договору (пункт 16.13. Договору). З Додатку № 1 до Договору (а.с. 12) вбачається, що вартість предмета лізингу на дату підписання становить 305000,00 грн. Адміністративний платіж становить 10% від вартості предмета лізингу, тобто 1844,01 дол. США. Курс долару США на дату підписання договору становить 16,54 грн.; авансовий платіж становить 50%, щомісячного платежу в сумі 9220,07 грн. Пункти 10.1, 10.2 Договору містять детальний опис розрахунку лізингового платежу. Відповідно до пункту 4.1. Договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - Адміністративного платежу; - Авансового платежу; - Комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, а бо різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), строк поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено. Позивачем сплачено суму адміністративного платежу в розмірі 30500,00 грн. на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», про що свідчить квитанція № N16KC43720 від 23.12.2014 року (а.с. 14). В розділі «Визначення термінів» вищевказаного договору зазначено, що адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодерджувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Положеннями частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 204 Цивільного кодексу України визначена презумпція правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За частинами 2, 3 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Разом з тим, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг», статтею 806 Цивільного кодексу України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Статтею 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (частина 3 статті 6 Цивільного кодексу України). Нормами статей 203, 627 Цивільного кодексу України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Згідно пункту 1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає Продавець. Відповідно до статті 808 Цивільного кодексу України, яка передбачає відповідальність продавця (постачальника) предмета договору лізингу, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником). Позивач зазначає, що правовідносини, які виникли при укладенні договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та умови спірного правочину є несправедливими для позивача. Врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюються відносини в сфері фінансового лізингу та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачем на користь відповідача, в порушення умов пункту 4.1. Договору сплачено лише адміністративний платіж, в звязку з чим у лізингодавця, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», відсутні правові підстави для передачі у користування предмету лізингу лізингоодержувачу. Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищевказаних норм позивачем не доведена належним чином, а судом при розгляді справи не встановлена наявність підстав з якими закон повязує визнання договору недійсним з причин вчинення його під впливом обману, порушення принципів добросовісності, істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдання шкоди споживачеві. Відтак, суд не встановив підстав для визнання договору недійсним з мотивів наведених в позовній заяві, позивач не надав належних і достовірних доказів на підтвердження заявлених цивільно-правових вимог, а тому в задоволені позову слід відмовити. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про визнання договору недійсним, тому суд відмовляє позивачеві і в стягненні на його користь сплачених коштів в сумі 30500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed