Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мешкають в [ADDRESS], є споживачами теплової енергії. У зв'язку з несплатою за спожиту теплову енергію за період часу з 01 листопада 2005 року по 01 березня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 11537 грн. 27 коп. у добровільному порядку заборгованість не погашає. З метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, в прийнятті якої ухвалою суду від 30.06.2015 р. було відмовлено. Крім основного боргу відповідач має сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочки зобов'язання, яка складає 37761,78 грн., та 3 % річних, які складають 1059,69 грн. Просить солідарно стягнути з відповідачів на його користь вказані суми, та судові витрати. Представник позивача яка діє на підставі довіреності, у не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку [NUMBER], відповідачі зареєстровані в кв. [ADDRESS]( а. с. 3). Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідачі мають заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2005 року по 01.03.2015 рік в сумі 16358 грн. 69 коп. (а.с.5-7). До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. За умовами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачка має перед позивачем зобов'язання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачкою отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обов'язок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обов'язку щодо оплати за надані їм послуги. Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі відповідачки відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з 01 листопада 2005 року по 01 березень 2015 року, у зв'язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість позову в сумі 16 358 грн. 74 коп., тому позовні вимоги в цій частині задовольняє. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обов'язок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобов'язанням, а відповідачі у встановлені строки та належним чином його не виконували, у зв'язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів суму інфляційних втрат за період в межах заявлених позовних вимог прострочки зобов'язання за період з 01 листопада 2005 р. по 01 березня 2015 р., яка складає 3761,78 грн., та 3 % річних, які складають 1059,69 грн. (а. с. 8-11). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідачів підлягає стягненню 243,60 гривень у відшкодування судового збору. На підставі ст. 64, 68, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 7,13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 320, 526, 625 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, п. 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: approved