Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 філії Львівського міського відділення АТ «Ощадбанк» на його користь 60 000 грн. банківського вкладу та 10 400 грн. відсотків за користування вкладом. В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що 19.07.2013р. між сторонами укладено договір № [NUMBER] на вклад «Депозитний», згідно якого банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 60 000 грн. на строк до 19.08.2014р. з виплатою за користування коштами 16 % річних. Звернувшись 19.08.2014р. в банк для отримання коштів отримав відмову у виплаті таких, оскільки депозитний договір не зареєстрований у системі обліку банку та відповідно, кошти по такому до каси банку не надходили. З огляду на порушення банком грошового зобов'язання з посиланням на норми ст. ст. 526, 1060 ЦК України просив в примусовому порядку стягнути з відповідача суму вкладу та відсотки за користування грошовими коштами в загальному розмірі 70 400 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Грицка Р.Р. від 28.11.2014р., яка постановлена за правилами ЦПК України в редакції чинній до 15.12.2017р. ПАТ «Державний ощадний банк України» пред'явив зустрічний позов до відповідача [PERSON] про визнання нікчемним договору № [NUMBER] на вклад «Депозитний» від 19.07.2013р., укладеного між сторонами. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2014р., постановленою за правилами ЦПК України в редакції чинній до 15.12.2017р. прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом. 17.02.2015р. позивач за первісним позовом подав до суду заяву про зміну підстав позову, посилаючись на те, що коштами в сумі 60 000 грн., які внесенні ним на депозитний рахунок в банківській установі незаконно заволоділа [PERSON] З приводу цього звернувся у правоохоронні органи та 27.12.2014р. Личаківським РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 12014140040004088 з попередньою правовою кваліфікацією правопорушення за ч. 1 ст. 191 КК України. Оскільки [PERSON] є працівником ПАТ «Державний ощадний банк України», просив стягнути з останнього грошові кошти в сумі 70 400 грн. на підставі ст. ст. 1166, 1172 ЦК України. Ухвалою суду від 23.03.2015р., постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати (а.с.92 т.1) прийнято до розгляду вказану заяву. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2015р. провадження у даній справі зупинено до вирішення кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.08.2015р. ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2015р. скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.09.2015р. задоволено заяву головуючого судді Грицка Р.Р. про самовідвід. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа передана для розгляду головуючому судді Лакомській Ж.І. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2015р. задоволено заяву головуючого судді Лакомської Ж.І. про самовідвід. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа передана для розгляду головуючому судді Головатому Р.Я. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.10.2015р. задоволено заяву головуючого судді Головатого Р.Я. про самовідвід. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа передана для розгляду головуючому судді Гиричу С.В. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 22.10.2015р. задоволено заяву головуючого судді Гирича С.В. про самовідвід. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа передана для розгляду головуючому судді Леньо С.І. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.02.2016р. позовні вимоги первісного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів та позовні вимоги зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про визнання правочину нікчемним роз'єднано у самостійні провадження. Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.02.2016р., провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, [PERSON] за ч.1 ст.191, ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366 КК України. Після усунення обставин, що викликали зупинення, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.12.2017р. відновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду на 28.02.2018р. За клопотанням представника відповідача судове засідання 28.02.2018р. відкладено. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Після відновлення провадження у справі представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Будучи присутнім в судовому засіданні 12.11.2015р., після початку розгляду справи по суті проти обґрунтованості позову заперечував, оскільки вважав позовні вимоги в заявленому розмірі недоведеними. Крім того, скерував до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 23.04.2018р. оскільки зайнятий в іншому судовому засіданні. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи те, що представником відповідача висловлювалась позиція щодо спору, а після відновлення провадження у справі його неявка є повторною з причин, які на думку суду не можуть вважатись поважними, оскільки банк як юридична особа не позбавлена можливості забезпечити явку іншого представника, суд вважає за необхідне відхилити клопотання представника відповідача та продовжити розгляд справи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України така обставина не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2013р., між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір № [NUMBER] на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи (а.с.4-5 т.1) згідно якого вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № [NUMBER] на умовах договору кошти в сумі 60 000 грн. на строк тринадцять місяців до 19.08.2014р. з виплатою за користування такими коштами 16 % річних. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29.02.2016р. (справа № 463/638/16-ц), яке не оскаружвалось та набрало законної сили вказаний договір визнано нікчемним. Як вбачається з повідомлення про початок досудового розслідування (а.с.83 т.1), за фактом привласнення грошових коштів позивача посадовими особами ТВБВ № 10013/0332 АТ «Ощадбанк» внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за № 12014140040004088 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 191 КК України. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. (а.с.1-63 т.2) [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Обрано покарання [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 3 (три) роки та з конфіскацією належного їй всього майна. Обрано покарання [PERSON] за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 2 (два) роки. На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено [PERSON] від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 366 КК України. [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Обрано покарання [PERSON] за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 3 (три) роки. Згідно з положеннями ст. 75 КК України звільнено засуджену [PERSON] від обраного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки. У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов'язано засуджену [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Обрано покарання [PERSON] за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 2 (два) роки. На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено [PERSON] від покарання, призначеного за ч.1 ст. 366 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2017р. (а.с.64-105 т.2) вирок Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. щодо обвинуваченої [PERSON] змінено. Засуджено останню за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. та у відповідності до вимог ст. ст. 49, 74 КК України звільнено [PERSON] від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 366 КК України. За ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України [PERSON] засуджено у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 3 роки та з конфіскацією належного їй всього майна. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено обвинувачену [PERSON] від призначеного основного покарання за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов'язано обвинувачену [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. Згідно мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, вина обвинувачених [PERSON] та [PERSON] повністю доведена, в тому числі по епізоду незаконного заволодіння грошовими коштами [PERSON] (а.с.36зв.-37зв., 58зв.). Зокрема встановлено, що [PERSON] 30.01.2008 року, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами вкладників даного відділення, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами [PERSON] у розмірі 6500,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок строком на 12 місяців 10 днів під 13% річних, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу, шляхом переукладення відповідного договору, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за вказаним договором відсотків, достовірно знаючи, що жодного офіційного договору між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено не буде та жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем. Продовжуючи свої злочинні дії, 10.02.2009 року [PERSON], знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою прикриття факту заволодіння нею грошовими коштами [PERSON], створила видимість переукладення договору строкового депозитного вкладу, шляхом переукладення (підписання) відповідного договору строком на 12 місяців на суму 7345,0 гривень під 18% річних, надаючи при цьому видимість законності вказаній операції, виготовила двосторонній договір на вклад «Депозитний» на ім'я [PERSON], до якого внесла завідомо неправдиві дані про відкриття неіснуючого розрахункового рахунку, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за вказаним договором відсотків в сумі 845,0 гривень, достовірно знаючи, що жодного офіційного договору між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено не буде та жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем, після чого також скріпила їх власним підписом та печаткою відділення. Продовжуючи свої злочинні дії, 15.02.2010 року [PERSON], знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами [PERSON] в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами [PERSON] у розмірі 2014,53 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 10700,0 гривень під 18% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 1340,46 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались. Продовжуючи свої злочинні дії, 15.03.2011 року [PERSON], знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами [PERSON] в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами [PERSON] у розмірі 2214,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 15000,0 гривень під 14% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 2086,0 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались. Продовжуючи свої злочинні дії, 19.06.2012 року [PERSON], знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами [PERSON] в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами [PERSON] у розмірі 20350,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 37000,0 гривень під 16% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 2275,0 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались. Продовжуючи свої злочинні дії, 19.07.2013 року [PERSON], знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами [PERSON] в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами [PERSON] у розмірі 15855,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 60000,0 гривень під 16% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 6520,0 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору № [NUMBER] у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались. Таким чином, [PERSON] зловживаючи своїм службовим становищем, умисно заволоділа грошовими коштами [PERSON] на загальну суму 46934,0 гривень, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України. За змістом ч. 1 цієї статті, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. Під час розгляду цивільної справи № 6-229цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно якої роз'яснив, що під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Оскільки в справі яка розглядається позивачу завдана шкода протиправними діями працівників банку [PERSON] та [PERSON], така підлягає стягненню з ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі ст. ст. 1166, 1172 ЦК України, а позов відповідно, який пред'явлено на підстави цих норм - задоволенню. При цьому, слід погодитись з розміром шкоди, який обраховано позивачем. У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)». Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать позивачу на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, частиною третьою вказаної статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (стаття 190). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (стаття 179 ЦК України). У цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017р. № 6-1032цс17. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. встановлено, що [PERSON] зловживаючи своїм службовим становищем, умисно заволоділа грошовими коштами [PERSON] на загальну суму 46934,0 гривень, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд. Однак, тим же вироком суду встановлено, що [PERSON], продовжуючи свої злочинні дії, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, 10.02.2009р., 15.02.2010р., 15.03.2011р., 19.06.2012р., 19.07.2013р. повідомляла позивачу про нарахування за попереднім договором відсотків в сумі 845 грн., 1340,46 грн., 2086 грн., 2275 грн., 6520 грн. відповідно, які під час укладення кожного наступного договору додавались до суми вкладу. Загалом, разом з такими відсотками, які позивач добросовісно очікував отримати укладаючи, а пізніше, переукладаючи договір строкового банківського вкладу, розмір вкладу становив 60 000,46 грн. У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 662/928/15ц, в якій також грошовими коштами вкладника протиправно заволоділи працівники банку, Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на основі аналізу ст. ст. 22, 190 ЦК України дійшла висновку, що під шкодою в такому випадку також належить розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, тобто інфляційні втрати. У справі яка розглядається інфляційні втрати не є предметом стягнення, однак і шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України є також упущена вигода, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Згідно ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Системний аналіз положень ст. ст. 22, 623, 1166, 1172 ЦК України дає підстави для висновку, що під шкодою, яку відшкодовує юридична або фізична особа і яка попередньо завдана їхнім працівником розуміється не лише реальна шкода, але й упущена вигода. Змінюючи підставу позову позивач жодним чином не змінював обрахованої до стягнення суми, тобто не змінював його предмету, за яким шкода складається з неповернутого вкладу в розмірі 60000 грн. та відсотків за користування таким вкладом за період з 19.07.2013р. по 19.08.2014р. в розмірі 10 400 грн., про що зазначено в первинній редакції позовної заяви (а.с.2 т.1). Оскільки в справі яка розглядається позивач укладаючи, а в подальшому, переукладаючи договори строкового банківського вкладу добросовісно очікував одержати дохід у виді відсотків, розмір яких щоразу зазначався у кожному наступному договорі, попри грошові кошти в розмірі 46 934 грн., якими протиправно заволоділи працівники банку і які є реальною шкодою, відповідач також зобов'язаний відшкодувати відсотки, про які повідомляла позивачу [PERSON] під час переукладення договорів строкового банківського вкладу від 10.02.2009р., 15.02.2010р., 15.03.2011р., 19.06.2012р., 19.07.2013р. і які в такому випадку є упущеною вигодою. Не виходячи за межі позовних вимог, даним судовим рішенням належить стягнути з відповідача заподіяну позивачу шкоду в розмірі 60 000 грн. З цих же підстав з відповідача належить стягнути кошти в сумі 10 400 грн., оскільки, як вбачається з останнього договору від 19.07.2013р. (а.с.4-5 т.1), такий укладався на суму 60 000 грн. на строк 13 місяців з виплатою 16 відсотків річних, що в гривневому еквівалентні становить 10 400 грн. (60 000 * 16% : 12/кількість місяців в році/ * 13/строк в місяцях, на який укладено договір/ = 10400). Тому, позов підлягає до задоволення в повному обсязі, про що ухвалюється дане рішення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 704 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.18). На підставі наведеного та

Outcome: approved