Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочинів недійсними до відповідачів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] і приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. в обґрунтування якого зазначив, що 11.11.2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики коштів у розмірі 13500,00 (тринадцять тисяч п`ятсот) доларів США. Оскільки на час смерті 27.02.2015 року боржника [PERSON] борг не був повернутий, задовольнити вимогу кредитора в межах вартості майна одержаного у спадщину, зобов`язані спадкоємці померлого, які боргові зобов`язання не виконують та вже розпорядилися спадковим майном шляхом його відчуження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019 року справу № 766/5739/16-ц передано судді Кузьміній О.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] повторно не з`явилися в судове засідання, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, надали до суду відзиви на позовну заяву в яких просили відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю у цих договорах характеру фіктивності. Заяв чи клопотань до суду не надали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. в судове сазі дання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку загального позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.11.2013 року позивач передав [PERSON] позику в сумі 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) доларів США, а останній в свою чергу зобов`язався вчасно повернути вказані грошові кошти в строк до 11.11.2014 року. Однак запозичені грошові кошти позивачу не повернуті. В порядку ст. 1281 ЦК України, 05.06.2015 року позивач звернувся до Першої Херсонської державної нотаріальної контори з відповідною вимогою до потенційних спадкоємців померлого з метою повернення належних позивачу грошових коштів. Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повністю задовольнити вимоги кредитора. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Разом із тим, згідно з наявними в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей вбачається, що [PERSON] була власником однокімнатної квартири [ADDRESS] та земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер 6510166400:02:036:0026, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,08 га. \~ \~ \~ \~Зазначене майно було придбано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 04.03.1994 року міським відділом РАЦС у м. Херсоні. Так, однокімнатна квартира [ADDRESS] була придбана 03.10.2001 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Херсонською товарною біржею «Ізумруд». Земельна ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер 6510166400:02:036:0026, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,08 га, була придбана 15.12.2008 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Стадник І.В. Відповідно до ст. 25 КпШС, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 22 КпШС (яка діяла на момент укладення шлюбу та придбання спільного майна), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже, вище перелічене майно, на підставі ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відносяться також відповідні частки однокімнатної квартири [ADDRESS] та земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер 6510166400:02:036:0026, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,08 га. Відповідно до ст. 28 КпШС (яка узгоджується зі ст. 70 СК України), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Згідно ст. 371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду Херсонської області із позовом до спадкоємців боржника з вимогою повернути борг. Провадження по справі № 666/4350/15-ц відкрито та на сьогоднішній день знаходиться на розгляді в Херсонському міському суді Херсонської області. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 15.09.2015 року по справі № 666/4350/15-ц про забезпечення позову накладено арешт на все майно, що належало померлому [PERSON] та заборонено Першій державній нотаріальній конторі видавати спадкоємцям [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. 16.09.2015 року між [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (мати померлого) укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1731, яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 6510166400:036:0026, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,08 га. 16.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1730, яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику квартиру [ADDRESS] . Судом з`ясовано, що вищезазначене майно, яке було у володінні [PERSON] , яке відноситься до спадщини померлого і на яке було накладено арешт 15.09.2015 року по справі № 666/4350/15-ц Дніпровського районного суду м. Херсона відчужено, всупереч арешту, накладеному Дніпровським судом, а нотаріус вчинив незаконне посвідчення правочинів із подальшою незаконною реєстрацією відчуження права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. За приписами ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст.. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. 30.09.2015 року [PERSON] видала генеральну довіреність на [PERSON] , зареєстровану приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. за №1829 з правом розпорядження усім її майном, а саме купувати, продавати, обмінювати, заставляти, тобто на свій власний розсуд розпоряджатися усім подарованим майном. 22.10.2015 року між [PERSON] , від імені якої на підставі вищевказаної довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2016, відповідно до якого, [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, 22.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позичальник [PERSON] отримала у борг від [PERSON] суму у розмірі 60 634,00 грн., що повністю відповідає сумі, яку вона сплатила за договором купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] від 22.10.2015р. Цього ж дня, 22.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2017, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.1.3. договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2017, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 22.10.2015 року (надалі договір позики), згідно якого Позичальник [PERSON] зобовя`зана повернути Позикодавцю [PERSON] 60\~634,00 грн. в строк до 22.10.2016 року. Крім того, оспорювані угоди не були спрямовані на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, оскільки вищевказані квартири та земельні ділянки не вибули з фактичного володіння та користування [PERSON] . Так, листом від 20.03.2019 року №02/08-15/959 Міське комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» повідомило, що за адресою [ADDRESS] особовий рахунок з 01.11.2001 року відкритий на [PERSON] , що також свідчить про те, що вказана квартира не вибула з користування останньої. Підтвердженням недійсності оспорюваних правочинів є, зокрема, і вказана в договорах відчуження ціна об`єктів нерухомості, що суттєво нижча за ринкову ціну на об`єкти нерухомості такого типу. Згідно з договором купівлі-продажу від 22.10.2015 року, [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяла [PERSON] продала [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 60 634,00 грн., а земельна ділянка у договорі дарування від 16.09.2015 року оцінена у 35 632,00 грн. Як зазначено у висновку «Про вартість майна» ФОП [PERSON] від 16.09.2015 р. кв. [ADDRESS] , - оцінювач не проводив перевірки та юридичної експертизи інформації, наданої замовником оцінки. Оцінювач не гарантує і не буру на себе відповідальність у будь-якій формі за достовірність інформації. Отже, дані правочини не потягли за собою жодних змін чи юридичних наслідків для сторін цих правочинів, що є близькими особами. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, до чого відноситься й відсутність нотаріально засвідченої згоди всіх співвласників відчужуваного майна. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, усі оскаржувані правочини суперечать ст.. 369 ЦК України і, як наслідок, недодержання вказаних вимог закону є підставою для визнання даних правочинів недійсними на підставі ст. 215 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Більш того, з оспорюваних правочинів вбачається, що в усіх їх сторін був і є умисел лише ухилення від виконання грошових зобов`язань перед позивачем, адже усі об`єкти майна, які [PERSON] відчужила, залишились у користуванні та розпорядженні останньої. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК, а саме на момент вчинення правочину. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) викладено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Суд дійшов висновку, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їм майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на це майно як боржника. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, повно та всебічно дослідивши як кожен доказ окремо, так і всі докази в сукупності, Суду стає зрозуміло, що дії сторін були направлені на фіктивний перехід права власності на майно лише з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення по іншій справі, що прямо свідчить про фіктивність правочину. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) викладено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на користь близької особи після пред`явлення до нього позову про звернення стягнення заборгованості на це майно, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора (позивача), оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси позивача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Такої самої позиції притримується й Верховний Суд України у постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-1837-цс/6 та у постанові від 17.10.2018 року по справі № 362/388/15ц, постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі №619/82/19. Отже договір дарування від 16.09.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1731, договір дарування від 16.09.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1730, договір купівлі-продажу від 22.10.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2016, договір іпотеки від 22.10.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2017 є недійсними. Враховуючи вищевикладене, суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved