Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Краснодонської міської ради Луганської області про визнання права власності, третя особа - [PERSON]. Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті лишилась спадщина, яка складалась із 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок належить [PERSON], третій особі [PERSON] та позивачу [PERSON] в рівних долях по 1/3 частини кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1994 року, виданого фондом комунального майна Краснодонського району. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] позивач є сином померлого та спадкоємцем першої черги. На момент смерті батька спадкові правовідносини регулювались нормами Цивільного Кодексу УРСР від 1963 року, тому позивач зазначив, що при вирішенні питання щодо виникнення у нього права власності слід керуватись нормами цивільного законодавства, яке діяло на той час. На підставі ст.549 ЦК УРСР від 1963 року позивач вважає, що він прийняв спадщину, оскільки разом із своїми батьками приблизно з 1991 року постійно мешкав у вказаному будинку та продовжує мешкати там і зараз та витратами, пов'язаними з утриманням будинку та сплатою коштів за комунальні послуги, облагороджуванням та поліпшенням його інтер'єру, придбанням побутових предметів, необхідних для повсякденного життя позивач займався одноосібно. В вересні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса щодо вступу у спадщину на 1/3 частку будинку, яка лишилась після смерті батька [PERSON], але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із пропуском строку, встановленого законодавством України для подання заяви про прийняття спадщини. Також при перевірці нотаріусом наданих позивачем документів, було виявлено відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1994 року, виданого фондом комунального майна Краснодонського району, за яким [PERSON] набував право власності на вказаний будинок, який було втрачено з іншими речами в червні 2014 року, коли позивач залишав смт. Новосвітлівка у зв'язку із початком проведення активної фази АТО на сході України. Тому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/3 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», заяв про розгляд справи без його участі до суду не надійшло. Третя особа в судове засідання не з'явилася, від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 02.01.2001 р. Новосвітлівською селищною радою Краснодонського району Луганської області, [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 8). Померлий [PERSON] був рідним батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.11.1975 р. (а.с. 7). Після його смерті залишилась спадщина, яка складається із 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13.12.1994 року, виданого Фондом комунального майна Краснодонського району (а.с. 9). Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз'ясень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Як вбачається із письмових свідчень свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, позивач [PERSON] разом із своїми батьками приблизно з 1991 року постійно мешкав у вказаному будинку та продовжує мешкати там і зараз. В 2000 році він займався похороном свого батька [PERSON], а після його смерті одразу почав користуватись та здійснювати догляд за будинком. Самотужки після смерті батька добудував на подвір'ї деякі господарчі споруди, займався веденням господарства та городом. Таким чином, судом встановлено, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, заяви про відмову від спадщини не подавав. Оскільки позивач не подавав заяви про відмову від спадщини, то в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, він вважається таким, що прийняв спадщину. Як вбачається з інформаційного листа приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], позивачем [PERSON] було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та відсутній оригінал свідоцтва про право власності на майно від 13.12.1994 року, за яким [PERSON] набув право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Вказані обставини позбавляють позивача вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачені законом, тому, на підставі вищевикладеного він вимушений звернутися до суду з відповідними вимогами. Іншим чином визнати право власності на спадкове майно за позивачем, окрім як в судовому порядку, неможливо. В зв'язку з тим, що було втрачено оригінал документу про право власності на 1/3 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право на належну йому 1/3 частки зазначеного будинку у встановленому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину на підставі ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, тому позивач має право на 1/3 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1994 року, виданого фондом комунального майна Краснодонського району. З огляду на викладене суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, і за [PERSON] необхідно визнати право власності на1/3 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Таким чином, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved