Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Михайлівський» та просив визнати недійсним кредитний договір №200061987 від 10.07.2014 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2014 року було укладено кредитний договір №200061987. Договір укладений у вигляді заяви (оферти) яка разом з Умовами надання та обслуговування кредитів та Графіком платежів являє собою кредитний договір. При цьому, позивач вважає, що при укладенні вказаного договору порушено його права як споживача, оскільки перед укладенням договору про надання споживчого кредиту працівники банку з умовами кредитування належним чином його не ознайомлювали. Довідки чи повідомлення з інформацією встановленою ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не отримував і не ставив про це свій підпис. На думку позивача, недотримання та невиконання відповідачем вимог закону щодо істотних умов договору, які необхідні для його укладання є підставою для визнання договору недійсним. Також, відповідачем порушено норми ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач сплачує комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% щомісячно. При цьому, незаконність стягнення банком супутніх платежів (комісії) встановлена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року. Відповідачем порушено п. 14 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», ЗУ «Про захист персональних даних», ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ст. 11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У встановлений строк відзив від відповідача та пояснення від третіх осіб не надійшли. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що 10.07.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді заяви №200061987. Розділом 1 оферта (про укладення кредитного договору) визначено, що клієнт пропонує банку укласти договір на наступних умовах: відкрити рахунок, надати кредит, шляхом зарахування кредиту на рахунок, в день надання кредиту утримати з рахунку комісію за видачу кредиту в сумі 224,01 грн., за рахунок наданого кредиту списати з рахунку та зарахувати на користь ПрАТ «СК «Форте» суму страхової премії. Розділ 2 оферта (про укладення договору про надання та використання платіжної картки) клієнт просить укласти з ним договір, в рамках якого випустити на його ім`я платіжну картку, відкрити поточний рахунок, встановити ліміт кредитної лінії. Складовими і невід`ємними частинами договору про картку будуть: заява, умови по картках та тарифи по картках, з якими клієнт ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, положення яких зобов`язується неухильно дотримуватись, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено дану заяву, та/або в мережі інтернет на сайті банку та/або у відділеннях банку. Пунктом 8 договору позивач підтвердив, що дає згоду на обробку і передачу третім особам своїх персональних даних і інших відомостей відповідно до умов по картках; підтвердив, що йому відома інформація про наявні умови споживчого кредитування і сукупну вартість кредиту, що надається в рамках кредитного договору; підтвердив отримання до підписання заяви в письмовій формі повної і достовірної інформації про кредити, що надаються в рамках кредитного договору. Сторони погодились, що всі спори та розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань при виконанні кредитного договору/договору про картку чи у зв`язку з ним або випливають з нього, становлять предмет спору та підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (п. 10). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що при укладенні спірного договору від 10.07.2014 року позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис [PERSON] на оспорюваному договорі, тобто сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи викладене, а також враховуючи фактичні обставини справи, суд погоджується із тим, що позивач, підписавши заяву на укладення договору прийняв пропозицію банку на укладення договору в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом. За таких обставин відсутні правові підстави визнавати недійсним кредитний договір №20061987 від 10.07.2014 року в цілому. При цьому, суд звертає увагу на наступне. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 10.07.2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини 5 статті 11, частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно умов заяви № 200061987 від 10.07.2014 щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 %. Судом встановлено, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач надав розрахунок заборгованості, з якої нарахована заборгованість за послуги з комісії. Виходячи з цього, умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, зазначені в частині 2 заяви № 200061987 від 10.07.2014 підлягають визнанню недійсними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі за №6-1746цс16 від 16.11.2016 року. Як роз`яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину. Таким чином, проаналізувавши надані докази, та враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені частково. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми судового збору 908,00 грн.

Outcome: partial