Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, покликаючись на те, що 12 серпня 2008 року між відповідачем та ним укладено кредитний договір №9/38/120808, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому кредит в розмірі 55254,00 швейцарських франків із терміном погашення кредиту не пізніше 11 серпня 2015 року, а він зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 9,99% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ним та відповідачем ТзОВ «БМ Банк» було укладено договір застави №9/38/120808 від 12 серпня 2008 року, а також договір №9/38/120808-1 від 12 серпня 2008 року поруки між Відповідачем та [PERSON] вважає, що підписання вищезазначеного кредитного договору відбулось із порушенням норм законодавства України, оскільки кредит було видано в іноземній валюті, що суперечить ст. 99 Конституції України, а також йому відповідачем не була надана інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а згідно п. 7 ч. 2 ст 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. А відповідно до п. 1 ст 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Окрім того, даним кредитним договором порушено його права та свободи, оскільки п.5.1.7. договору без попереднього погодження з банком, йому заборонено укладати угоди з отримання нових кредитів, надавати власне майно в якості забезпечення за кредитами, виступати поручителем за зобов'язаннями третіх осіб. Просить визнати недійсним кредитний договір №9/38/120808 від 12 серпня 2008 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту, оскільки, вказаний договір містить предмет договору, суму кредиту, строк і порядок повернення кредиту, розмір процентів, строк дії договору та підписаний сторонами, тому не має жодної правової підстави для визнання його недійсним. Вважає, що позов є безпідставним та просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТзОВ «БМ Банк» кредитний договір №9/38/120808, згідно якого відповідач зобов'язався надати йому кредит в розмірі 55254,00 швейцарських франків із терміном погашення кредиту не пізніше 11 серпня 2015 року /а.с. 8-11/ На забезпечення виконання даного кредитного договору 12 серпня 2008 року банком було укладено договір застави №9/38/120808 з позивачем [PERSON] /а.с. 9/ та договір поруки №9/38/120808-1 з [PERSON] /а.с. 11-12/ На даний час умови зазначеного кредитного договору позивачем не виконано та кредитні кошти, у повному обсязі, не повернуто. Суд вважає, що покликання позивача та його представника на те, що при укладенні вказаного кредитного договору відповідач не надав йому повної інформації про умови кредитування, чим порушив ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідають дійсності, оскільки згідно частини №2 кредитного договору №9/38/120808 від 12 серпня 2008 року, позивач [PERSON], своїм підписом ствердив, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про особу, місцезнаходження банку, про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, а також відсутність будь-яких зауважень з приводу даної інформації. /а.с. 8-10/ Суд не бере до уваги твердження позивача та його представника про те, що всупереч вимогам законодавства України, кредит було видано в іноземній валюті, оскільки згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та його представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у підтвердження можливості та правомірності визнання недійсним спірного кредитного договору , як в цілому так і окремих їх частин, вимоги позивача не грунтуються на справедливості, добросовісності та розумності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed