Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 в розмірі 11 625 грн. за липень 2019 року, а також просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 2361,50 грн. компенсації за відрив від звичайних занять. Позов мотивує тим, що відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, з [PERSON] та [PERSON] , а також з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45 972,25 грн. На даний час рішення суду перебуває на примусовому виконанні та виконується щодо кожного із відповідачів у Личаківському, Сокальському та Самбірському відділах державної виконавчої служби. Однак, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, заборгованість по договору кредиту не погасили та допустили прострочення виконання грошового зобов`язання за договором кредиту, а тому враховуючи вище наведене просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Ухвалою судді від 19.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подав 06.11.2020 заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судові засідання неодноразово не з`являлись, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими шляхом надсилання судових повісток за адресою реєстрації місця проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі Судової влади України, причин неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідачів та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699% від суми залишку кредиту, за кожен день користування. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки №22/2008ЛФ/1 та №22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. КС «Либідь» в особі Львівської філії виконала своє зобов`язання надавши [PERSON] обумовлену суму кредиту. Згідно договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013 до позивача [PERSON] перейшли всі права первісного кредитора у вищезазначеному зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , а також солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45 972,25 грн. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленим, і таким, що не підлягає доказуванню у даному судовому процесі, факт наявності у відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а також у [PERSON] та [PERSON] солідарного грошового зобов`язання перед позивачем, що випливає з умов договору № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не виконують зобов`язання по кредитному договору. Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п. 2.1 договорів поруки, поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що виникають з договору № 22/2008ЛФ від 04.04.2008р. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто із змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного і того ж зобов`язання одночасно з боку декількох осіб. Така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями. Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Відповідно до норм законодавства у такому випадку кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки заборгованість за договором №22/2008ЛФ від 04.04.2008 станом на серпень 2019 року погашена не була, таким чином позивач [PERSON] має право на додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а тому вимоги позивача є частково підставними. Зазначена заборгованість за своєю правовою природою є неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно вимог ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Неустойка є способом забезпечення виконання зобов`язання та наслідком його порушення. До моменту порушення зобов`язання неустойка виконує функцію забезпечення, тобто стимулює боржника до належного виконання. Якщо зобов`язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення. Згідно вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Як встановлено судом, розрахований позивачем розмір пені складає 11 625 грн. в місяць, що практично дорівнює сумі кредиту. З огляду на зазначене, беручи до уваги ступінь виконання боржником грошового зобов`язання, те, що сума боргу частково є погашеною, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності невиконаного грошового зобов`язання до наслідків, які спричинені допущеним порушенням, враховуючи наявність близько 20 судових рішень, деякі з яких набрали законної сили, про стягнення з відповідачів пені за цим же договором, однак за інший період, розмір якої в сукупності істотно перевищує розмір основної заборгованості відповідачів за рішенням суду, суд приходить до висновку, що розмір неустойки підлягає зменшенню до суми 1000 грн. на місяць, що за річний період відповідатиме сумі заборгованості за тілом кредиту, й буде справедливим наслідком порушення відповідачем боргових зобов`язань, та ухвалює рішення про стягнення саме такого розміру штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення позову, з відповідачів в рівних частках на користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 840,8 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 4 173 грн. компенсації за відрив від звичайних занять, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2, 3 ст.138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, встановлені Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 р. N 155), згідно з яким компенсація у цивільних справах за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Разом з тим, позивачем всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не представлено суду розрахунку тривалості його відриву від звичайних занять та інших доказів на підтвердження такого, що позбавляє суд можливості перевірити чи пред`явлена ним вимога про стягнення з відповідачів 2 261,50 грн. компенсації не перевищує розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять, тобто чи не перевищує граничних розмірів. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України. Беручи до уваги те, що позивач за подання позовної заяви звільнений від сплати судового збору як інвалід другої групи, то судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь держави. При цьому, враховуючи, що позов задоволено на 7,15 %, то з відповідачів слід стягнути по 20,04 грн. з кожного, виходячи із сукупного розміру судового збору за пред`явлення позовів.

Outcome: approved