Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним укладеного між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договору від 28.01.2014 року про відступлення прав за укладеним між позивачем та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» договором іпотеки від 11.10.2006. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.10.2006 між позивачем та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» на забезпечення виконання умов кредитного договору №11/02-10-2006 від 11.10.2006 укладено договір іпотеки, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] передано в іпотеку. 28.01.2014 ВАТ «Банк «БІГ Енергія» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у відповідності до Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 11.10.2006. Після цього право вимоги за вказаним договором іпотеки відступалось кілька разів за договорами про відступлення прав від 20.07.2016 року від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та від 21.07.2016 року від ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» до громадянки Російської Федерації [PERSON] , яка в свою чергу згідно договору купівлі-продажу від 07.09.2016 року, зареєстрованому в реєстрі за №757, як іпотекодержатель продала спірну квартиру [PERSON] , який перепродав її [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2016, зареєстрованому в реєстрі за №815. Позивач вважає, що спірний договір було укладено з порушенням норм законодавства України, що тягне за собою визнання даного правочину недійсним, виходячи з того, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було зареєстровано іпотекодержателем за договором іпотеки, що, на думку позивача, свідчить про те, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним укладений між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договір від 28.01.2014 про відступлення прав за укладеним між позивачем та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» договором іпотеки від 11.10.2006 року, витребувати у [PERSON] як у добросовісного набувача квартиру [ADDRESS] , застосувати наслідки витребування майна шляхом відновлення становища, що існувало раніше, а саме відновити реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представники відповідачів ВАТ «Банк «БІГ Енергія», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», [PERSON] , та третіх осіб ТОВ «Фінансова компанія «ГровінгСтейт», [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горобинської Ганни Анатоліївни в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзивів чи пояснень не надали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, що 11.10.2006 між [PERSON] та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» було укладено Кредитний договір №11/02-10-2006, за умовами якого позичальник отримав від банку кредитні кошти в сумі 56000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 14.10.2008 та сплатою 16% річних плати за користування кредитними коштами (а.с. 11-12). У забезпечення виконання умов кредитного договору 11.10.2006 між [PERSON] та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , що належала позивачу на праві власності (а.с. 9-10). За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 28.01.2014 ВАТ «Банк «БІГ Енергія» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у відповідності до Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 11.10.2006, укладеним між[PERSON] та ВАТ «Банк «БІГ Енергія». За умовами Договору про відступлення прав від 28.01.2014 первісний іпотекодержатель ВАТ «Банк «БІГ Енергія» відступив, а новий іпотекодержатель ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув права первісного іпотекодержателя згідно договору іпотеки від 11.10.2006 на підставі укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги №3-233 від 27.12.2013. Договором передбачено, що новий іпотекодержатель набув право одержати переважно перед іншими кредиторами задоволення всіх своїх вимог, які випливають з кредитного договору №11/02-10-2006 від 11.10.2006. Після відступлення право вимоги право вимоги за вказаним договором іпотеки відступалось кілька разів за договорами про відступлення прав від 20.07.2016 року від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та від 21.07.2016 року від ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» до громадянки Російської Федерації [PERSON] , яка в свою чергу згідно договору купівлі-продажу від 07.09.2016 року, зареєстрованому в реєстрі за №757, як іпотекодержатель продала спірну квартиру [PERSON] , який перепродав її [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2016 року, зареєстрованому в реєстрі за №815. Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач вказує на те, що після відступлення прав за договором іпотеки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не набуло статусу іпотекодержателя оскільки не було внесено відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З точки зору позивача вказана обставина підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.08.2017 (а.с. 23). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] подав до суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 17.06.2016 (а.с. 68). Із вказаної інформаційної довідки убачається, що на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 28.01.2014 набуло, статусу іпотекодержателя. Інших доказів, які б підтвердили спростували доводи учасників, матеріали справи не містять. Представник позивача не зміг пояснити відмінностей у відомостях, які були ним надані на підтвердження своїх вимог. Окрім того матеріали справи містять відомості про те, що позивач неодноразово звертався до суду із позовом за наслідками розгляду яких, фактично просив повернути йому право власності на спірну квартиру. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтями 514, 516 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми чинного законодавства не містять обмежень щодо можливості передачі на підставі договору відступлення права вимоги виконання зобов`язань за кредитним договором та сплати такої заборгованості. Укладення спірного договору відповідно до положень ст. 516 ЦК України не потребує згоди позивача, як боржника, який зобов`язаний сплатити заборгованість за кредитним договором. Як убачається з пояснень представників сторін, позичальник за кредитним договором заборгованість за кредитним договором не сплатив, тому зобов`язання за договором не припинилися. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні сторона позивача не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог та не спростувала докази, які були надані на заперечення заявлених обставин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваного договору вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаного договору недійсним. Окрім того, з урахуванням недоведеності правомірності заявлених позовних вимог, підстав для застосування наслідків недійсності правочину у суду немає. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доказів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed