Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наступними підставами. Відповідно до укладеного договору № б/н від 17.11.2006 року [PERSON] звернувся до банку із заявою з ме6тою отримання банківських послуг, за якою отримав послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29.03.2021 року має заборгованість, яка складається з наступного: 4995,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9504,42 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1398,71 гривень заборгованість за пенею На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» частину заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.11.2006 року у розмірі 14799 гривень 42 копійки, яка складається з наступного: 4995,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9504,42 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 300,00 гривень заборгованість за пенею, та судові витрати у розмірі 2270 гривень 00 копійок судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 28.04.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача - не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, також не надав відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як зазначає позивач, відповідно до укладеного договору № б/н від 17 листопада 2006 року, відповідач отримав банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Даний Кредитний\~договір складається\~з Анкети-Заяви\~Позичальника,\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг(а.с. 20-37). Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 8-12), наданого позивачем, відповідач станом на 29.03.2021 року має заборгованість, яка складається з наступного: 4995,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9504,42 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1398,71 гривень заборгованість за пенею. Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 299, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з Анкети-заяви та посилань позивача, кредитний договір з відповідачем було укладено 17.11.2006 року, тобто майже п`ятнадцять років тому. При цьому, позивачем не надається відомостей про строк дії договору, кінцевий термін погашення кредитної заборгованості, а також щодо умов пролонгації умов кредитного договору. З наданої позивачем довідки (а.с. 17) вбачається, що строк дії картки з встановленим кредитним лімітом сплив 31.08.2012 року, пролонгації договору не було, нові картки відповідачеві не надавалися. При цьому, з наданої виписки з карткового рахунку відповідача судом встановлено, що дійсно відповідачеві позивачем було надано кошти у заявленому позивачем розмірі 4995,00 гривень (а.с. 14-16). Тобто, на думку суду обгрунтованими та підтвердженими належним чином є посилання позивача на наявність заборгованості у відповідача за тілом кредиту у сумі 4995,00 гривень. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення процентів та пені, суд виходить з наступного. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. \~ \~ \~ \~Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Таким чином, після спливу строку виконання зобов`зання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом. \~ \~ \~ \~Як було встановлено, строк дії кредитної картки, наданої позивачем відповідачеві, сплив 31.08.2012 року, тобто саме з цим моментом суд пов`язує час настання останнього терміну для виконання зобов`язань за кредитним договором, і саме з цього часу для позивача настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України. В Умовах та Правилах надання банківських послуг, на які посилається позивач, не зазначено, які саме проценти повинні нараховуватися після спливу терміну виконання зобов`язання (а не його частини чергового платежу). З огляду на наведене, на думку суду, позивачем не обґрунтовано підстав нарахування процентів за користування кредитом, також немає посилань на зміну розміру нарахованих процентів, хоча з наданого позивачем розрахунку вбачається, що процентна ставка збільшувалася. Також, у відповідності до вимог статті 625 ЦК України, положення якої у даному випадку підлягають застосуванню, не є законним нарахування позивачем пені за вказаним кредитним договором. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог у частині стягнення з відповідача процентів та пені. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4995,00 гривень, у частині стягнення процентів та пені суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до задоволених судом позовних вимог. Шляхом простого математичного вирахування, сума судових витрат, що підлягає стягненню, складає 771,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial