Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , а саме вселення до квартири, надання ключів та повідомлення коду від сигналізації, а також визначення позивача особою, яка має безперешкодний доступ до квартири. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, в якій він проживає, яка належить обом сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки придбана в період шлюбу з сторін. Вказує, що 16.03.2019 перебуваючи у відрядженні за кордоном він дізнався, що відповідач змінила замки у належній їм квартирі та уклала договір зі службою охорони щодо встановлення у квартирі сигналізації, внаслідок чого повернувшись з відрядження він не зміг потрапити до місця свого постійного проживання. На його прохання надати ключі та повідомити код сигналізації відповідач відмовила. Позивач звертався до правоохоронних органів з заявами про вчинення кримінального правопорушення щодо вказаних обставин, проте результатів це не дало. На підставі викладеного позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , а саме вселити його до квартири, надати ключі та повідомити код від сигналізації, а також визначити позивача особою, яка має безперешкодний доступ до квартири. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.06.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (головуючий суддя Васалатій К.А.). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 визначено головуючим в справі суддю Дибу О.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.08.2019 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2019 об`єднано в одне провадження цивільну справу №756/7768/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та цивільну справу №756/13503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди (головуючий суддя Андрейчук Т.В.), присвоївши цивільній справі унікальний номер №756/7768/19. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди позивач вказував, що внаслідок того, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні спільною квартирою [ADDRESS] , в якій проживає позивач, змінивши замки та уклавши договір з новою охороною із встановленням сигналізації, позивач зазнав матеріальних збитків та моральної шкоди. Так, позивач зазначає, що станом на 16.03.2019 у спільній квартирі зберігались грошові кошти, службові документи та паспорт громадянина України позивача, які відповідач утримувала у себе незаконно. Крім того, внаслідок порушення відповідачем прав позивача він був змушений з березня 2019 проживати в готелях та нести додаткові витрати, які склали 377 718 грн. Також зі слів позивача вказаними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що внаслідок проживання в готелях як тимчасовому помешканні постійно має відчуття психологічного дискомфорту, змушений харчуватися у закладах громадського харчування та звертатися до послуг побутового обслуговування, втрачає почуття власної гідності, імідж сильної особистості та успішного бізнесмена, обставини, що склалися, призводять до зниження його ділової репутації та негативних змін в оцінці оточуючими особистих якостей позивача, порушують звичний ритм та уклад звичайного життя, спричиняють значний психологічний дискомфорт, душевний біль, викликають негативні емоції, позбавляють спокою, принижують честь і гідність. Позивач оцінює завдану йому шкоду в розмірі 500 000 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 377 718 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що згідно правовстановлюючих документів квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за відповідачем та є зареєстрованим місцем її проживання. Натомість, позивач у вказаній квартирі не зареєстрований та має інше зареєстроване місце проживання. При цьому значну частину свого часу позивач проводить у м. Дніпро, де здійснює свою підприємницьку діяльність. У зв`язку з цим вважає неможливим стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на проживання у тому місті. Щодо відшкодування витрат на проживання в готелях м. Києва, а також стягнення моральної шкоди, то жодних обґрунтувань цих позовних вимог позивачем не надано. Відповідач разом з дітьми залишила власну квартиру та наразі проживає в орендованій квартирі внаслідок того, що наприкінці червня 2018 року позивач повідомив про небажання жити разом та про намір припинити шлюбні відносини, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2019 шлюб між сторонами розірвано. З березня 2019 року квартира є об`єктом поділу майна колишнього подружжя в межах розгляду цивільної справи про поділ спільного майна подружжя. Тоді ж відповідач увійшла до належної їй квартири з метою отримання особистих та дитячих речей, до яких вона втратила доступ після того як виїхала з квартири та у ній почав проживати лише позивач, та вимушено змінила замки задля недопущення залишення квартири відчиненою. Також повідомив, що у жовтні 2019 року позивач отримав доступ до квартири, змінивши при цьому замки на дверях та унеможлививши доступ відповідача та дітей до неї. Вказував на те, що між заявленими збитками та діями відповідача, відсутній причинно - наслідковий зв`язок, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. З того часу за період проживання позивача накопичилась заборгованість по квартирі за житлово-комунальні послуги в розмірі 60 000 грн. Крім того у зв`язку із тим, що позивач отримав доступ до квартири у позасудовому порядку, в процесі розгляду справи, підстав для задоволення вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою також немає. Заслухавши пояснення учасників, покази свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 02.02.2002 по 26.02.2019 перебували у шлюбі, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2019 шлюб між ними розірвано. З пояснень позивача убачається, що він проживає за адресою [ADDRESS] . В той же час право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачеем, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.05.2019, а також договорами купівлі-продажу частини квартири від 15.09.2010, 29.07.2010 та від 25.11.2010 (а.с.17-23,24-29, т.І). З матеріалів справи убачається, що позивач звертався до органів поліції з приводу незаконного проникнення відповідача до квартири та викрадення при цьому невстановленими особами належних йому грошових коштів. Так, згідно його заяви до органів поліції (а.с.30, т.І) позивач вказував, що 10.03.2019 він виїхав у відрядження до іншої країни, а 16.03.2019 він дізнався, що відповідач разом з невстановленими особами проникли до квартири його мешкання та змінили замки, при цьому з його сейфа, який знаходився у квартирі, зникло 660 000 доларів США та 200 000 евро. Згідно відповіді Управління поліції охорони у м. Києві Національної поліції України від 17.07.2019, з відповідачем укладено договір №348/17/1/КВ/ОС-2019 від 18.03.2019 про централізовану охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагуванням наряду поліції охорони щодо квартири [ADDRESS] (а.с.74, т.І). В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває справа №756/4019/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, у справі призначено судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу. На даний час рішення у справі не прийнято. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки квартира [ADDRESS] , з приводу якої виник спір, придбана за час перебування сторін у шлюбі, а позов з приводу розподілу майна подружжя ще не вирішено, сторони мають рівні права щодо користування нею. Крім того, з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків убачається, що з жовтня 2019 року відповідач надала позивачу доступ до спірної квартири і він продовжує нею користуватися, що не заперечувалося стороною позивача в судовому засіданні. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог щодо усунення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою відсутні, оскільки вони були вирішені учасниками у позасудовому порядку до ухвалення рішення по суті. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди позивач вказував, що внаслідок порушення відповідачем прав позивача щодо користування квартирою він був змушений з березня 2019 року проживати в готелях та нести додаткові витрати. Так, позивач зазначає, що він поніс витрати на проживання у готелях м. Києва на загальну суму 221 418,40 грн., що підтверджується наданими суду документами (а.с.198-250,т.І; а.с.1-11,т.ІІ): 23.04.2019 - готель Редіссон, 5533 грн., 13.05.2019-17.05.2019 - готель Алофт, 16951,22 грн., 17.05.2019-20.05.2019 - готель Алофт, 7681,59 грн., 18.05.2019-19.05.2019 - готель Редіссон, 6719,36 грн., 26.05.2019-29.05.2019 - готель Алофт, 27985,92 грн., 03.06.2019-04.06.2019 - готель Алофт, 19045,44 грн., 04.06.2019-06.06.2019 - готель Алофт, 10378,09 грн., 06.06.2019-07.06.2019 - готель Алофт, 9640,24 грн., 14.06.2019-15.06.2019 - готель Алофт, 3829,18 грн., 18.06.2019-19.06.2019 - готель Алофт, 4000 грн., 01.07.2019-02.07.2019 - готель Алофт, 18930,10 грн., 06.07.2019-10.07.2019 - готель Алофт, 36024,80 грн., 19.07.2019 - готель Алофт, 3293,23 грн., 01.08.2019-03.08.2019 - готель Алофт, 9006,33 грн., 13.08.2019-14.08.2019 - готель Алофт, 5986,79 грн., 18.08.2019-19.08.2019 - готель Алофт, 6437,27 грн., 20.08.2019 - готель Алофт, 3253,68 грн., 26.08.2019-27.08.2019 - готель Алофт, 5258 грн., 31.08.2019-01.09.2019 - готель Алофт, 4961,65 грн., 11.09.2019-12.09.2019 - готель Алофт, 2768,98 грн., 15.09.2019-18.09.2019 - готель Алофт, 8820 грн., 20.09.2019-22.09.2019 - готель Алофт, 5590,52 грн., 22.09.2019-23.09.2019 - готель Алофт, 2723,34 грн. В той же час у м. Дніпрі позивач витратив 156 300 грн. на проживання за період з 25.03.2019 до 01.09.2019, що підтверджується агентським договором на пошук приміщення від 02.04.2019 та рахунком на оплату №917 від 22.08.2019 (а.с.12,13, т.ІІ). Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Як на підставу необхідності витрачання коштів на проживання в готелях, стороною позивача було надано агентський договір на пошук приміщення від 02.04.2019 укладеного між ним та ФО-П [PERSON] , відповідну заяву ФО-П [PERSON] від 15.04.2019 та лист ТОВ «Базис РК» від 02.04.2019 (а.с. 13-15, т.ІІ). Зі змісту наведених вище листів убачається, що зазначені суб`єкти господарювання не мають змоги надати послуги з оренди квартири, оскільки позивачем не надано документи які підтверджують його особу (паспорт громадянина України). Відповідно до п.п. б п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документом, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Сторона позивача під час розгляду справи вказувала на те, що не мав доступу до свого паспорта громадянина України, однак його паспорт для виїзду за кордон був у нього в наявності. Отже, позивач мав у своєму розпорядженні документи, що посвідчують його особу. Таким чином, будь-яких інших доказів в обґрунтування необхідності проживання саме у зазначених готелях, як і на підтвердження неможливості винаймання квартири в оренду у м. Києві чи у м. Дніпро для свого проживання позивачем не надано. Крім того, надані позивачем докази на підтвердження його проживання у період часу з кінця березня по серпень 2019 року у м. Дніпро, не мають відношення щодо дій відповідача стосовно обмеження доступу до квартири у м. Києві. Окрім того, суд звертає увагу на те, що фактично, в один і той самий період позивач винаймав два приміщення в різних містах України. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, суду казав, що є водієм позивача, а в минулому родини [PERSON] . Вказав, що десь у липні 2018 року відповідач разом з дітьми виїхала зі спірної квартири. Свідок розповів, що 19.03.2019 позивач попросив його перевірити схоронність квартири. Коли свідок прибув до квартири, то побачив, що замки на дверях замінені, встановлено сигналізацію. Знає, що з того часу позивач проживав у різних готелях, зокрема, в готелі Редіссон на Подолі та в готелі на [ADDRESS] , і не мав доступу до квартири майже протягом року, відповідач через раз передавала речі позивачу на його прохання, позивач зберігав власні речі в автомобілі або в гаражі. За словами свідка, позивач відчував себе пригніченим внаслідок обмеження у користуванні квартирою. Зазначив, що коли позивач їздить по роботі у м. Дніпро, то проживає в готелях. Як пояснив свідок, восени 2019 року відповідач надала позивачу доступ до квартири, тому починаючи з того часу він проживає у спірній квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що є хатньою робітницею позивача. Повідомила, що десь у березні 2019 року позивач їй зателефонував та попросив перевірити хто зламує замки на дверях його квартири. Коли свідок приїхала, то побачила, що відповідач разом з кількома невідомими особами змінювали замки на дверях, після чого позивач втратив доступ до квартири. Зі слів свідка, до настання цих обставин відповідач також самостійно не могла потрапити до спірної квартири, не мала ключів, оскільки позивач самостійно змінив замки. Вказала, що два рази на прохання позивача свідок зв`язувалася з відповідачем для отримання речей позивача. На прохання позивача свідок прала та прасувала його речі. Свідок зазначила, що коли спілкувалася з позивачем по телефону, то він перебував у пригніченому стані. Як пояснила свідок, позивач має свій бізнес у м. Дніпро та часто туди їздить. Таким чином, в ході розгляду справи судом було з`ясовано, що позивач часто їздить у м. Дніпро для ведення свого бізнесу, що підтверджують покази свідків та не заперечувалось стороною позивача в судовому засіданні, тому вказані витрати на проживання у м. Дніпро не пов`язані зі здійсненням відповідачем перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою та відшкодуванню не підлягають. В обґрунтування моральної шкоди позивач зазначав, що внаслідок проживання в готелях як тимчасовому помешканні він постійно має відчуття психологічного дискомфорту, змушений харчуватися у закладах громадського харчування та звертатися до послуг побутового обслуговування, втрачає почуття власної гідності, імідж сильної особистості та успішного бізнесмена, обставини, що склалися, призводять до зниження його ділової репутації та негативних змін в оцінці оточуючими особистих якостей позивача, порушують звичний ритм та уклад звичайного життя, спричиняють значний психологічний дискомфорт, душевний біль, викликають негативні емоції, позбавляють спокою, принижують честь і гідність, та оцінював завдану йому моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач не підтвердив доказами спричинення йому моральних страждань, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. Позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. Разом з тим, враховуючи, що відповідач дійсно чинила позивачу перешкоди у користуванні квартирою за його основним місцем мешкання, у зв`язку з чим він був змушений шукати засоби для підтримання свого іміджу та ділової репутації, а також зважаючи на те, що вказані обставини призвели до пригніченого стану позивача, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial