Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому пояснив, що 23 серпня 2013 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передала грошові кошти у сумі 8000,00 грн., а відповідачі прийняли у позику та зобовязалися повернути зазначену суму протягом 16 місяців, починаючи з 25.09.2013 року по 25.12.2014 року, сплачуючи по 500,00 грн. щомісячно, що підтверджується розпискою. До теперішнього часу відповідачі зобовязання за договором не виконали, уникають будь-якого контакту з позивачем. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідачів солідарно на її користь суму боргу. У судове засідання позивач не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи заочно. У судове засідання відповідачі не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті «Запорізька правда» від 24.10.2015 року, будь-яких клопотань чи заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Ст. 626 ЦК України визначає поняття договору, яким є угода двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів(суму займу) або рівну кількість речей того ж роду та якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому певної суми коштів або кількості речей. Судом встановлено, що 23.08.2013 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідачі взяли борг у позивача 8000,00 грн. без сплати процентів, зобовязавшись повертати їх, починаючи з 25.09.2013 року по 25.12.2014 року, по 500,00 грн. щомісячно. Ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана здійснити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати у боржника виконання його обовязків. Зобовязання виникають на засадах, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно висуваються. Ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідачі зобовязання не виконали. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи,

Outcome: approved