Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що з 06.06.1992 року по 28.08.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 28.08.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею. Зазначає, що у добровільному порядку вони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дочки разом з позивачем. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України в підготовчому засіданні суд ухвалює судове рішення у разі визнання позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 червня 1992 року сторони зареєстрували шлюб відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-КЕ № 319994. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2017 року шлюб було розірвано (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-КЕ № 102784, виданого Гребінківським відділом реєстрації актів громадянського стану 03 червня 2003 року, актовий запис № 37 (а.с. 7). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем, у добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дочки разом з позивачем. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 160 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СУ України. Як було встановлено матеріалами справи, та не заперечувалось сторонами у справі, позивач має стабільний дохід, створив всі необхідні умови для проживання, розвитку та виховання дочки, яка виявляє бажання проживати з матірю. На підставі вищевикладеного, враховуючи позицію сторін у справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до вимог ст. ст. 19, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved