Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, який згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України вони оформили розпискою, за умовами якого відповідач отримала від неї в борг 4 600 гривень і зобов'язалася повернути їх 15 вересня 2013 року, але в зазначений в розписці термін не повернула вказані кошти, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача суми боргу в примусовому порядку, оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконала. Прохала стягнути з відповідача, яка прострочила виконання грошового зобов'язання, суму боргу розмірі 4 600 гривень та 243 гривні 60 копійок витрат по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання згідно розписки про виклик до суду (а.с.20), в судове засідання 01 вересня 2014 року не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи в разі неявки відповідача (а.с.23). Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.22), в судове засідання 01 вересня 2014 року повторно (12 серпня та 01 вересня 2014 року - а.с.17,22) не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, які їх обгрутовують. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобов'язанням строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За договором позики відповідно до вимог ст.ст.1046,1047 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що на підтвердження укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] 11 вересня 2013 року відповідачем власноручно була написана розписка, відповідно до якої вона отримала позику в розмірі 4 600 гривень на строк до 15 вересня 2013 року (а.с.4), але в зазначений у розписці строк відповідач взяті в борг грошові кошти позивачеві не повернула. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 4 60 гривень, зобов'язавшись до 15 вересня 2013 року повернути борг, що свідчить про наявність між сторонами договірного зобов'язання, яке за формою та змістом відповідає вимогам ст.1046-1047 ЦК України та за яким сторони досягли домовленості за усіма суттєвими умовами договору, але свого зобов'язання по сплаті коштів в установлений письмовим договором строк відповідач не виконала, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню, а сума боргу підлягає стягненню з відповідача, яка не надала суду будь-яких доказів виконання свого зобо'язання, в примусовому порядку за рішенням суду, оскільки відповідно до ст.ст. 526,527,629 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, в строки та порядку, визначеному законом чи договором. У зв'язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору при звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved