Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею та стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, покликаючись на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Льова є власником даної квартири, в якій зареєстрований відповідач. Проте [PERSON] не проживає у вказаній квартирі понад 6 місяців та не сплачує комунальні послуги. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , яка належить Міністерству оборони України та перебуває на утриманні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова зареєстрований 24 листопада 1995 року відповідач [PERSON] , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №653 від 23 серпня 2017 року, витягу з протоколу в/ч [NUMBER] Міністерства оборони України №12 від 24 листопада 1995 року Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.\~ Суд також враховує думку Верховного суду України, викладену у п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від\~12 квітня 1985\~№\~2, згідно якої у справах про\~ визнання\~ наймача\~ або\~ члена\~ його\~ сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших\~ членів\~ сім`ї\~ тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім`ї, який був\~ відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права\~ (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Як встановлено в судовому засіданні в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , який без поважних на те причин, не проживає у спірній квартирі понад пів року, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, що стверджується актами комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 25 січня 2017 року, 18 травня 2017 року, 21 серпня 2017 року. \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи наведене, а також те, що відповідач не надав своїх пояснень, заперечень щодо тверджень позивача, а також будь-яких інших доказів, окрім наданих позивачем, суд переконаний, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає понад 6 місяців, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, догляду за квартирою не здійснює, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Крім того, згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтями 20, 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок власника укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати наданні послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до повідомлення про нарахування за житлово-комунальні послуги квартири [ADDRESS] борг відповідача [PERSON] станом на липень 2017 року становить 27532,12 грн. Судом також встановлено, що позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу житлово-комунальні послуги, а відповідач користувався такими та не відмовлявся від таких, а тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 27532,12 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.\~ Судові витрати у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved