Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь: 7353,51 грн., як відшкодування завданої майнової шкоди, 5000 грн. - як відшкодування моральної шкоди, а також стягнути витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 700 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без фіксації судового процесу. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідачів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 22.01.2014 р. о 15.00 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Opel Frontera», реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Сонячній, 10 у м. Одеса, порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16 жовтня 2013 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 11.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси розглянуто адміністративну справу № 522/1870/14-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. За результатами розгляду справи, постановою суду від 11.03.2014 р. [PERSON] був визнаний винним у порушенні Правил дорожнього руху України та притягнутий до адміністративній відповідальності. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доводять під час розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно Пленуму Верховний Суд України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 10.04.2014 року позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування та на підставі наданих до страхової компанії документів 10.09.2014 р. було отримане страхове відшкодування в розмірі 3841 грн. 73 коп. Відповідно до висновку спеціаліста-оцінщика Ястреба Олени Вікторівни за № 30503150 від 08.07.2015 р. в результаті ДТП позивачу спричинено матеріальну шкоду у розмірі 14 707 грн. 02 коп., з якої втрата товарної вартості транспортного засобу, що має сплатити заподіювач шкоди [PERSON] складає 7353 грн. 51 коп. Крім цього у зв'язку з ДТП позивачем понесені матеріальні затрати, які також підлягають відшкодуванню, а саме вартість послуг спеціаліста-оцінщика - 700,00 грн. Таким чином загальна сума матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню складає - 7353 грн. 51 коп. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів спричинення моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України, а тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Також згідно ч. 1 ст. 81, ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial