Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що між ним та відповідачем в 2005 році було укладено договір оренди землі(земельної ділянки площею 5,94 га, яка належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15.05.2002 року) строком на 5 років - до 2010 року, дія даного договору була автоматично продовжена ще на 5 років до 2015 року. Після його закінчення зазначений договір позивачем не продовжувався та не поновлювався, а в 2015 році позивач звернувся до відповідача з питанням повернення земельної ділянки і дізнався що існує договір оренди землі від 02.06.2009 року, відповідно до умов якого він нібито передав в оренду ПСП «Богнер» належну йому земельну ділянку строком на 10 років, договір зареєстрований в Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 30.07.2010 року за №041038200124. Однак, позивач вказує на те, що не укладав ніякого договору з відповідачем в 2009 році та не підписував договір, тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного договору оренди земельної ділянки недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача - приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» Петрівського району Кіровоградської області в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи це тим, що позивачем пропущений строк позовної давності та подав заяву про застосування позовної давності. Суд заслухавши сторони, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,94 га, яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15.05.2002 року, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] 15.05.2002 року розпорядження голови Петрівської районної державної адміністрації від 25.04.2002 року (а. с.6). В 2005 році між позивачем - [PERSON] і приватним сільськогосподарським підприємством «Богнер» було укладено договір оренди землі строком на п'ять років, строк дії якого закінчився в 2010 році, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Петрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.04.2016 року №29-28-99.1-517/15-16 про надання інформації, де зазначено, що згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договір оренди землі , зареєстровано договір оренди землі від 21.02.2005 року за №59 укладеного між [PERSON] та ПСП «Богнер» на земельну ділянку площею 5,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 5 років на території Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області (а.с. 54). Після цього дія вказаного договору оренди землі була автоматично продовжена ще на п'ять років, до 2015 року. В 2015 році позивач звернувся до відповідача з питанням повернення земельної ділянки і дізнався що існує договір оренди землі від 02.06.2009 року, укладений між ним та ПСП «Богнер» на оренду земельної ділянки площею 5,94 га, строком на 10 років - до 2019 року. Вказаний договір оренди землі зареєстрований 30.07.2010 року в Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.07.2010 року за №041038200124 (а. с. 4-5). Однак, позивач вказує на те, що не укладав ніякого договору з відповідачем і не підписував його. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. На підставі ст. 203 ЦК України визначено,що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України,нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В ході судового розгляду справи за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 11.02.2016 року, було призначено та проведено судово - почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком вказаної судово - почеркознавчої експертизи №302 від 04.05.2016 року, підпис, від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 02.06.2009 року, укладеного між [PERSON] та ПСП «Богнер», який зареєстрований 30.07.2010 року в Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за №041038200124, виконаний не самим[PERSON], а іншою особою (а. с. 49-51). Тобто, підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним, що передбачено ст.ст. 203, 215 ЦПК України. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що судово - почеркознавча експертиза №302 від 04.05.2016 року по справі, була призначена та проведена в порушення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. В зв'язку з тим, що при призначенні вказаної експертизи, яка була призначення в присутності представника відповідача , представником відповідача, як при призначенні вказаної експертизи так і після ознайомлення з її висновком не було заявлено клопотань з приводу того, що вказана експертиза є не належним та не допустимим доказом по справі. Крім цього, представником відповідача не було заявлено клопотання щодо призначення іншої додаткової чи повторної експертизи, або надання експертом, який проводив вказану експертизу, пояснень з приводу отримання її висновків. Крім цього представником відповідача в ході розгляду справи було подано заяву про застосування строку позовної давності, яку останній мотивував тим, що позивачем пропущений строк позовної давності та не надано доказів початку перебігу позовної давності, а враховуючи те, що позивач отримуючи оренду плату за землю, ще в 2010 році мав можливість бути обізнаним про порушення його права і відлік строку позовної давності має бути розпочатий з 2010 року. Але суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в позивача права на позов і можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди землі, лише у 2015 році, що в розумінні частини ч.1 ст. 261 ЦК України, є моментом початку перебігу строку позовної давності. А, посилання представника відповідача про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 2010 року, тобто з моменту укладання спірного договору і отримання позивачем орендної плати за користування землею, суперечить нормам ст. 261 ЦК України. Крім цього, спірний договір оренди землі, укладений між сторонами 02.06.2009 року, діє до 2019 року і на даний час він не розірваний, тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можутьгрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що позивач довів те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки з відповідачем і останній безпідставно та самовільно використовував земельну ділянку позивача. Згідно ч.1 та ч.2 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору позивачеві стягуються пропорційно задоволеного позову, тому з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок та витрати пов'язані з проведенням судової експертизи в сумі 2 211 гривень 84 копійки. Також у відповідності з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. В зв'язку з цим з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 3 000 гривень, які підтверджуються наданими представником позивача документами, а саме квитанцією від 18.08.2015 року та розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу від 18.08.2015 року. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 203, 207, 208, 215,216, 236, 261, 638 ЦК України, ст.ст. 58, 60, 61, 79, 88 ЦПК України та Законом України «Про оренду землі».

Outcome: approved