Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Новоукраїнської РДА про визнання недійсним розпорядження органу влади, посилається на те, що являється головою фермерського господарства «[INFO]» в с. Шишкіне Новоукраїнського району, яке зареєстроване згідно розпорядження відповідача № 303-р від 13.03.1996 р., у зв'язку з чим йому для ведення фермерського господарства на території Шишкінської сільської ради була надана у постійне користування земельна ділянка площею 50 га, яку він використав для здійснення статуної діяльності фермерського господарства. Розпорядженням голови Новоукраїнської РДА від 29.09.2009 р. № 1056-р припинено його право на постійне користування вказаної земельної ділянки, нібито, у зв'язку із поданою ним заявою про добровільну відмову від такого права. Про це розпорядження він дізнався лише в 2013 р. після виникнення конфлікту між членами фермерського господарства з приводу користування земельними ділянками. З'ясовуючи ці правовідносини, [PERSON] отримав у відділі Держземагенства в Новоукраїнському районі копію заяви від 07.09.2009 р., із підпису на якій прийшов до висновку, що така заява писалась не ним, а його сином [PERSON], який не мав відповідних повноважень від нього на вчинення таких дій. Так як він добровільно не відмовлявся від свого права на користування земельною ділянкою, то відповідач не мав права видавати оскаржуване розпорядження про припинення права користування земельною ділянкою. Просить задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позвоны вимоги підтримала, послався на обставини, викладені у позовній заяві, пояснила, що її довіритель являється керівником фермерського господарства «[INFO]», для потреб якого надана у постійне користування земельна ділянка площею 50 га. [PERSON] не надавав нікому повноважень із правом відмови від земельної ділянки, й не мав наміру відмовлятися від неї, оскільки ця земельна ділянка використовувалась ним для статутної діяльності фермерського господарства. Про оскаржуване розпорядження дізнався лише в 2013 р., так як не отримував ні копії розпорядження, ні будь-яких повідомлень про припинення права постійного користування земельною ділянкою, а тому вважає, що строк позовної давності на захист свого порушеного права ним не пропущений. Представник відповідача Ляшенко О.В. в судовому засіданні позов не визнала, у поданому запереченні на позов повідомила, що строк позовної давності слід рахувати з 19.02.2007 р. з моменту подання позивачем заяви про розпаювання земельної ділянки, наданої йому на праві постійного користування. В 2011 р. позивачем і членами фермерського господарства отримано Державні акти на право власності на земельні ділянки за рахунок земельної ділянки площею 50 га, а тому права та інтереси позивача не порушені. Просить відмовити у задоволенні позову. З оглянутих письмових доказів у справі встановлено наступні обставини. Фермерське господарство «[INFO]» створене у встановленому порядку, згідно довідки з відділу статистики, свідоцтва про державну реєстрацію і затвердженого статуту (а.с. 9,10-12,13), керівником господарства являється позивач [PERSON], який має право діяти від імені фермерського господарства та розпоряджатися його майном. Земельна ділянка площею 50 га, розташована на території Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району, була надана у постійне користування позивачеві [PERSON] для ведення фермерського господарства розпорядженням Новоукраїнської РДА від 20.12.1995 р. № 496, згідно Державного акту на право постійного користування землею (а.с.15). Розпорядженням Новоукраїнської РДА від 29.09.2009 р. № 1056-р припинено право користування земельною ділянкою державної власності, наданої в постійне користування позивачеві для ведення фермерського господарства (а.с.14). У заяві від імені позивача [PERSON] від 07.09.2009 р., зареєстрованій 08.09.2009 р. під № Ч-120, міститься клопотання про вилучення земельної ділянки під проектною дорогою 0,2115 га (а.с.30). Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1029 від 10.06.2014 р., підпис і рукописний текст від імені [PERSON] у заяві від 07.09.2009 р. до Новоукраїнської РДА з приводу вилучення земельної ділянки під проектною дорогою 0,2115 га, виконаний не самим позивачем [PERSON], а іншою особою (а.с.104-107). Даючи оцінку поясненням сторін і дослідженим в судовому засіданні доказам у справі, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог і необхідність їх задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і визнано сторонами, позивачеві в 1995 р. надавалась земельна ділянка площею 50 га в постійне користування для ведення фермерського господарства, а тому для припинення права власності на цю земельну ділянку необхідні були підстави, передбачені ст.141 ЗК України, в т.ч. і добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, подана за заявою особи, уповноваженою діяти від імені фермерського господарства «[INFO]», яким земельна ділянка використовувалась (ст.142 ЗК України). Згідно ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством. З огляду на гарантований ст.13 Конституції України захист прав суб'єктів права власності і господарювання, посадові особи відповідача зобов'язані з'ясовувати особу заявника при поданні ним заяви та наявність у представників повноважень на подання заяв від інших осіб, у відповідності до положень ЗУ «Про звернення громадян», Типової інструкції з діловодства в центральних органах державної влади, Ради Міністрів АР Крим, місцевих органах виконавчої влади. Висновком судово-почеркознавчої експертизи, з яким погодились сторони, встановлено, що рукописний текст і підпис від імені позивача у заяві про відмову від права користування земельною ділянкою вчинено іншою особою, позивач заперечив у судовому засіданні щодо наміру у нього відмовлятися від права користування земельною ділянкою, не надавав будь-яким особам повноважень на таку відмову, а тому у відповідача не було жодних підстав для припинення права позивача на постійне користування земельною ділянкою. У відповідності із ст.155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки для видання оскаржуваного розпорядження у відповідача не було законних підстав, то це розпорядження слід визнати недійсним. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для оскарження розпорядження судом не приймаються до уваги, так як твердження представника відповідача про те, що позивачеві ще 09.02.2007 р. було відомо про порушення його права, а саме з моменту подання позивачем заяви про розпаювання земельної ділянки, наданої йому на праві постійного користування, є необгрунтованим, оскільки оскаржуване рішення винесено 29.09.2009 р., й початок строку позовної давності не може передувати виданню самого розпорядження. Також представником відповідача не додано доказів, що оскаржуване розпорядження належним чином було вручено позивачеві [PERSON] для ознайомлення, а тому суд погоджується із твердженнями позивача про те, що про оскаржуване розпорядження він дізнався у 2013 р., й такі твердження позивача відповідачем не спростовані.

Outcome: approved