Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 14.04.1982 року працював в Товаристві, та обіймав посаду слюсаря механоскладальних робіт. Відповідно до Наказу підприємства №619/Вп від 23.01.2017 року, його було звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов коллективного договору ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати. Ця заборгованість складала 37884грн. При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, ним було отримано відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися з ним по вищезазначеній заборгованості, що й створює заборгованість по сьогоднішній день. На його усне прохання надати довідку про наявність заборгованості по заробітній платі підприємство відмовилось, нічим це не обґрунтувавши. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки з дня його звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому, працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким cтягнути з Товариства на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 37884грн. 63коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39767грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з наведених підстав, та просили суд їх задовольнити. У судове засіданні представник відповідача не з`явився, про час на місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення на позов, в яких зазначено, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Упродовж 2016 року Товариство розраховувало на укладення реальних контрактів з вітчизняними державними монополіями «Укртрансгаз», «Укргазвидобування», НАЕК «Енергоатом», які намітили серйозну модернізацію підвідомчих їм потужностей у 2016-2017 роках. Крім того, згідно наказу №75 від 21.03.2014 року на підприємстві встановлено режим неповного робочого дня, а саме триденний робочий тиждень з робочими дням: понеділок, вівторок, середа. Даний факт, є важливим при визначенні питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача складала 285 грн. 78 коп. (обчислена у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Кількість робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для Позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом Відповідача від 21.03.2014р. №75 (понеділок, вівторок, середа), яка на 18.08.2017р. (дату розгляду Судом справи) складає 82 робочих днів: січень 4 робочих дні (24,25,30,31), лютий 12 робочих днів (1,6,7,8,13,14,15,20,21,22,27,28), березень 12 робочих днів (1,6,7,13,14,15,20,21,22,27,28,29), квітень 11 робочих днів (3,4,5,10,11,12,18,19,24,25,26), травень - 12 робочих днів (3,8,10,15,16,17,22,23,24,29,30); червень -10 робочих днів (6,7,12,13,14,19,20,21,26,27)-, липень 13 робочих днів (3.4.5.10.11.12,17,18,19,24,25,26,31), серпень - 8 робочих днів (1,2,7,8,9,14,15,16). Сума середньоденного заробітку позивача 285грн. 78коп. Таким чином, у разі задоволення судом позовних вимог позивача про стягнення з Товариства на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 18 серпня 2017 року (день розгляду судом справи) підлягає стягненню з Товариства 23433грн. 96коп. (82 робочих дні (з 23.01.2017р. по 18.08.2017р. включно) х 285 грн. 78 коп. (середньоденна заробітна плата Позивача на день звільнення). Із суми 23433 грн. 96 коп. підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що з 14.04.1982 року [PERSON] працював в Товаристві , та обіймав посаду слюсаря механоскладальних робіт. Відповідно до Наказу підприємства №619/вп від 23.01.2017 року, позивача було звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов коллективного договору ч.3 ст.38 КЗпП України Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.2). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №16-07/926 від 17.08.2017 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 37884грн. 63коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 37884грн.63коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Пятиденний робочий тиждень встановлювався у Товаристві у звязку з виробничою необхідністю по конкретному цеху і за згодою з працівниками. Загальний графік роботи підприємства, встановлений наказом № 75 від 21.03.2014 року не змінювався, а тому підстави для обрахунку середньої заробітної плати за період, коли позивач вже не працював на підприємстві, виходячи з пятиденного робочого тижня, відсутні, так як на підприємстві в установленому трудовим законодавством порядку визначено інший графік роботи, а саме: триденний неповний робочий тиждень з режимом роботи: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 285грн.78коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, тобто з 24.01.2017 року по 18.08.2017 року становить 82 робочих днів (січень 4 робочих дня, лютий 12 робочих днів, березень 12 робочих днів, квітень 11 робочих днів, травень 12 робочих днів; червень -10 робочих днів, липень - 13 робочих днів, серпень 8 робочих днів), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 23433грн. 96коп. (285,78 х 82 = 23433грн. 96коп.). З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 37884грн. 63коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.01.2017 року по 18.08.2017 року включно у сумі 23433грн. 96коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640грн.

Outcome: partial