Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики від 11.04.2018 у розмірі 1500,17 доларів США основного зобов'язання, що станом на 28.11.2018 становить 42 162,78 грн., три проценти річних за прострочення зобов'язання у розмірі 17,26 дол. США, що станом на 28.11.2018 становить 485,1 грн., та інфляційні втрати у розмірі 43,50 дол. США, що становить 1243,90 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. 11 квітня 2018 року між сторонами укладено договір позики про надання у борг грошових коштів у розмірі 1340 (одна тисяча триста сорок) доларів США. На підтвердження факту отримання позики Відповідачем надана відповідна розписка. Умовами договору визначено термін повернення - до 11 липня 2018 року. За кожен місяць користування коштами (позикою) Відповідач має сплачувати 4 (чотири) відсотки від суми позики. Однак, станом на дату звернення до суду, позичені грошові кошти Позивачу не повернуто, проценти за користування коштами (позикою) не сплачено. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'зковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У випадку порушення грошового зобовязання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (постанова ВСУ у справі № 6-284цс17 від 01.03.2017 року). Враховуючи викладене вище, позов підлягає частковому задоволенню. Також з відповідача належить стягнути судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial