Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті [INFO] року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла йому. Він прийняв спадщину за [PERSON], оскільки протягом встановленого законом строку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про відмову від спадщини не заявляв. Більше спадщину за нею ніхто не прийняв, так як я є єдиним спадкоємцем за заповітом. Спадковий будинок належав [PERSON] на праві власності, вона була головою домогосподарства. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок він звернувся до державного нотаріуса, однак йому було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області [INFO] року (а. с. 5). Також встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла позивачу - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заповіту, посвідченого [INFO] року (а. с.6, 23-26). Крім цього встановлено, що згідно довідок виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області № 125 та № 126 від 01 лютого 2019 року за даними погосподарської книги № 1 Зарічівської сільської ради Перечинського району за 2011-2015 роки (особовий рахунок № [NUMBER]) головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] була [PERSON], яка померла [INFO], де на день її смерті ніхто зареєстрований не був (а. с. 7, 8). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої на вимогу суду, в тому числі з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53481319 від 28 вересня 2018 року приватним нотаріусом Конончук В.Ю. 28 вересня 2018 року була заведена спадкова справа (номер у спадковому реєстрі 63064974) відносно спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року (а. с. 36-46). Разом з цим, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 152936174 від 17 січня 2019 року підтверджує відсутність відомостей щодо права власності на будинок [ADDRESS] (а. с.27). Так само, згідно архівної довідки № С-9/02-10 від 17 січня 2019 року відповідно до архівних відомостей РКП «Бюро технічної інвентаризації» державна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 22). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу № 11/02-14 від 29 січня 2019 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок спадкодавець [PERSON] за життя не виготовляв, державну реєстрацію такого не проводила (а. с. 15). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом прийняв спадщину за [PERSON], оскільки у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої позивачем заяви, в якій останній просить питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення позивача не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved