Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 30 жовтня 2014 року відповідач за усною домовленістю позичив у нього гроші в сумі 6000 гривень, які пообіцяв вернути до 03 листопада 2014 року . До вказаної дати відповідач борг не повернув на неодноразові звернення позивача повернути кошти він посилався на фінансові труднощі. 14 січня 2015 року [PERSON], від [PERSON], було отримано письмове зобов'язання, у вигляді розписки, в якій відповідач пообіцяв повернути борг до 14 березня 2015 року з винагородою, однак станом на 17 березня 2015 року борг не повернув. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 6000гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а саме опублікуванням в газеті по останньому відомому місцю його проживання виклик до суду, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України.. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 30 жовтня 2014 року відповідач уклав з позивачем договір позики, за яким позивач передав йому грошові кошти у сумі 6000грн. Між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким відповідно до ст.1046 ЦК України одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а друга сторона зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів. Відповідно до зазначеної норми закону, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, між сторонами укладено договір позики 14 січня 2015року в усній формі, який зафіксований письмовою розпискою, про отримання грошових коштів /а.с.2/. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов'язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти в обумовлений термін, а саме до 14 березня 2015 року. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Внаслідок невиконання взятих на себе зобов'язань відповідач заборгував позивачу 6000 гривень. Дослідивши матеріали справи в судовому засідання суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved