Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 26.11.2008 року відповідач узяв в позику у позивача 15000 доларів США. У відповідності до розписки відповідач зобовязався повернути борг до 26.05.2009 року. 26.08.2010 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя виніс заочне рішення, за яким стягнув з [PERSON] 147084, 79 гривень на користь [PERSON]. До теперішнього часу рішення не виконано, у звязку з чим позивач звертається до суду про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Позивач наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 26.11.2008 року відповідач узяв в позику у позивача 15000 доларів США. У відповідності до розписки відповідач зобовязався повернути борг до 26.05.2009 року. 26.08.2010 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя виніс заочне рішення, за яким стягнув з [PERSON] 147084, 79 гривень на користь [PERSON]. За період з вересня 2010 року по грудень 2016 року [PERSON] виплатив позивачу 8781, 90 року народження. Станом на 1 грудня 2016 року борг за позикою складає 138302, 89 гривень. Виходячи с цього три відсотка річних від суми боргу складає 25974, 00 гривень. Втрати від інфляції за період з 07.09.2010 року по 09.12.2016 року складає 158541, 60 грн. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Посилання представника відповідача на те, що відповідач має набагато меншу заборгованість звертаючи увагу суду на додані до матеріалів справи копії квитанцій не відповідають дійсності. Оскільки з відомостей наданих Комунарським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя, яка датована 01.12.2016 року, № 43870/8 вбачається, що відповідач має заборгованість 138302, 89 гривень а виплачено 8791, 90 гривень. Відповідно до розрахунку наданого позивачем де загальна сума заборгованості становить 138302, 00 грн., сума боргу з інфляцією 296843, 60 гривень, інфляційне збільшення боргу 158541, 60 гривень розрахунок проведено за період 07.09.2010-09.12.2016 року. Отже, позовні вимоги позивача підтверджені доказами та відповідають вимогам законодавства, тому підлягають повному задоволенню. Стосовно клопотання представника відповідача про необхідність застосування позовної давності суд вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював платежі позивачу протягом 2016 року, що свідчить про фактичне визнання ним боргу та намаганням його погашення. Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦП України Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 01.11.2016 року то відповідно перебіг позовної давності не сплив. Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved