Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з них заборгованості за кредитним договором в сумі 22409,49 грн. У підтвердження свої позовних вимог посилається на те, що 30 січня 2008 року між ВАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 166/в, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9079,21 доларів США зі сплатою 12,5 % річних, а з 29.11.2008 року 17,5% річних, строком погашення до 29.01.2013 року. За обслуговування кредиту була встановлена щомісячна плата у розмірі 59,61 грн., що становить 0,13% від суми. В якості забезпечення зобовязань передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] 30 січня 2008 року був укладений договір поруки № 166/в-п. Договором поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. На підставі постанови Правління НБУ від 19.03.2015 року № 188 № «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. У порушення умов договору відповідач [PERSON]. зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 22.05.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 22409,49 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений належним чином. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ВАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 166/в, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9079,21 доларів США зі сплатою 12,5 % річних, а з 29.11.2008 року 17,5% річних, строком погашення до 29.01.2013 року. За обслуговування кредиту була встановлена щомісячна плата у розмірі 59,61 грн., що становить 0,13% від суми. В якості забезпечення зобовязань передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] 30 січня 2008 року був укладений договір поруки № 166/в-п. Договором поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак зазначені умови договору відповідач [PERSON] належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 22.05.2015 року заборгованість останнього за кредитним договором перед банком складає 22409,49 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 553,62 доларів США, що за курсом НБУ 21,133059 станом на 06.05.2015 року становить 11699,68 грн.; - відсотки за користування кредитом 500,01 доларів США, що за курсом НБУ 21,133059 станом на 06.05.2015 року становить 10566,75 грн.; - комісія за РО - 119,22 грн.; - штраф - 23,84 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Відповідно до ч. ст.. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Тому, зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача - [PERSON] на користь позивача виниклої суми заборгованості за кредитним договором всього у розмірі 22409,49 грн. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по кредитному договору із [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що в якості забезпечення зобовязань передбачених кредитним договором, між банком та [PERSON] 30 січня 2008 року був укладений договір поруки № 166/в-п. Договором поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Частина 4 ст. 559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше ре\-чення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до по\-ручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення догово\-ру поруки (якщо строк основно\-го зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для ви\-сновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазна\-чених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредито\-ра поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за до\-говором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), креди\-тор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому по\-рядку в межах строку дії по\-руки. Тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'я\-занням (якщо умовами дого\-вору передбачено погашення кредиту періодичними плате\-жами) або із дня, встановле\-ного кредитором для достро\-кового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настан\-ня строку виконання основно\-го зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погаше\-ний одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого догово\-ром поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк виконання основного зобовязання було встановлено в п. 1.2 кредитного договору та в п. 1.1. договору поруки, а саме до 29 січня 2013 року. Отже строк предявлення вимог позивача до поручителя був до 29 червня 2013 року. З позовом позивач звернувся до суду лише 09 червня 2015 року, а отже з пропуском строку встановленого вищевказаною нормою Закону, таким чином, порука відповідача [PERSON] є припиненою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial