Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позові зазначив, що відповідач є матір'ю [PERSON], яка покинута матір'ю в пологовому будинку, а після виписки з закладу охорони здоров'я, а саме: з 11 квітня 2016 року, перебуває у Запорізькому спеціалізованому будинку дитини «Сонечко». Протягом часу перебування дитини в згаданій установі мати її жодного разу не відвідувала, не виявляла щодо неї батьківського піклування. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дівчинки, а також про стягнення з неї аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення заочного рішення. В силу ст. ст. 158, 169 СК подання зазначеної заяви є підставою для проведення судового розгляду без участі представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, до суду не з'явилася з невідомих причин. Заперечень проти позову не надала. За згодою представника позивача, викладеною у його письмовому зверненні, за наведених обставин суд у відповідності до ст. 224 СК України знаходить можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про проведення судового засідання, до суду не з'явився, надавши заяву з проханням розглядати справу без його участі, що в силу ст. 36 ЦПК України зумовило вирішення спору у відсутність представника третьої особи. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не проявляють щодо неї батьківської турботи. Згідно із ст. 165 СК право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особи, в сім'ї яких проживає дитина, заклад охорони здоров'я або учбовий заклад, в якому дитина знаходиться, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов'язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов'язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз'яснень пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Надані суд докази, а саме: подання відділу опіки та піклування (а. с. 5, 6), висновок відділу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] (а. с. 5), акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ про дитину, покинуту в пологовому будинку (а. с. 20), довідка про перебування відповідача в центрі реабалатації для жінок з дітьми. Які опинилися в складних життєвих умовах (а. с. 19), звернення до начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району начальника Шевченківського відділення Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області, головного лікаря комунального закладу «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (а. с. 18), інформація про притягнення до кримінальної відповідальності і до відповідальності за законодавством про адміністративні правопорушення [PERSON] (а. с. 17), звернення до начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (а. с. 15), заява [PERSON] про тимчасове влаштування дитини до будинку дитини (а. с. 14), повідомлення закладу охорони здоров'я про дитину, позбавлену батьківського піклування 9а. с. 13), повідомлення комунальної установи «Запорізька міська багато профільна дитяча лікарня № 5» про перебування дитини, позбавленої батьківського піклування, на лікуванні (а. с. 11), логічно поєднуються одне з одним, вказують на відсутність фактичного піклування з боку відповідача щодо її неповнолітньої доньки, підтверджують обґрунтованість позову. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до роз'яснень в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров'я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, відсутність у неї непрацездатних батьків, інших дітей, інші суттєві обставини. У відповідності до ст. 183 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина до його повноліття у розмірі ? частини її заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача у доход держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved