Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначив, що йому та [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Отже, він з відповідачем володіє вказаною квартирою на праві спільної часткової власності. Оскільки його частка та відповідача у вказаній квартирі є рівними, тому виділення частки в натурі не може бути виділеним. Вказана квартира є неподільною річчю. З огляду на наявність вкрай неприязних стосунків, які склалися між ним та відповідачем, а також з огляду на ту обставину, що у вказаній квартирі постійно проживає відповідач, а він проживає у м. Курськ Російської Федерації, їх спільне з відповідачем володіння і користування вказаною квартирою неможливе. Припинення його права власності на 1/2 частку вказаної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам або інтересам членів його сім`ї. Тому, бажає щоб належна йому на праві власності 1/2 частка вказаної квартири була визнана власністю відповідача, у зв`язку з чим з неї на його користь має бути стягнута вартість 1/2 частки вказаної квартири. На даний час загальна вартість вказаної квартири складає 92628,00 гривень, що підтверджується звітом про оцінку майна. Відповідно вартість належної відповідачу 1/2 частки вказаної квартири складає 46314,00 грн. Просить суд припинити право власності позивача на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 46314, 00 грн. за 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, просив ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про визнання позову у повному обсязі, у зв`язку з чим просила ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. , зареєстровано в реєстрі за №5012. Витяг про реєстрації права власності на нерухоме майно №17080620 від 17.12.2007 року (а.с. 6, 7). Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вулицю «Косіора» змінено на вулицю «Соборності». Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2019 року визнано [PERSON] та [PERSON] кожному окремо 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду оскаржено не було, набрало законної сили 06.06.2019 року (а.с. 8-9). Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2019 року, право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на ім`я [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік підстав, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Одну з таких підстав наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Згідно звіту про оцінку майна слідує, що ринкова вартість об`єкту оцінки, тобто квартири за адресою: [ADDRESS] , на дату оцінки без ПДВ склала в розмірі 92628,00 (а.с. 11-17). Оскільки відповідачем [PERSON] на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України не надано суду доказів щодо внесення на депозитний рахунок Дзержинського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кошти за 1/2 частки спірної квартири у розмірі 46314,00 гр., однак позовні вимоги остання визнала в повному обсязі, таким чином з відповідача на користь позивача суд стягує 46314,00 грн. Враховуючи всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та обґрунтованими, а тому й задовольняє їх вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved