Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення з предмету іпотеки. В обґрунтування позову зазначив, що 11 березня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно-комерційного Банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №165/04-Ф03.14/159, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 96 000,00 доларів США, з кінцевою датою погашення 07.03.2018 року. В якості забезпечення повернення кредитних коштів 11.03.2008 року з [PERSON] було укладено договір іпотеки №165/04-Ф03.14/160. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У визначені договорами терміни зобов'язання виконані не були та банк звернувся до суду з позовом щодо звернення стягнення на майно. 20.07.2011 року Київським районним судом м. Донецька позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено у повному обсязі та винесене рішення про звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки, яке набрало чинності 15.10.2011 року. 12.12.2012 року позивачем пред`явлено до ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька виконавчий лист, виданий 30.11.2011 року за вказаним рішенням суду. Постановою заступника начальника ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька від 17.12.2012 року було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання виконавчого документу. Однак, на теперішній час відповідачі продовжують мешкати в квартирі, добровільно не виселяються, що перешкоджає банку реалізувати свої права щодо задоволення грошових вимог за кредитним договором. ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до відповідачів з вимогою від 02.07.2013 року про добровільне виселення з квартири, яка отримана відповідачем 03.07.2013 року. Однак, письмова вимога відповідачами не виконана. У добровільному порядку квартиру відповідачі не звільняють, у зв`язку з чим позивач позбавлений права володіти, користуватися, розпоряджатися майном на власний розсуд. З цих підстав звернувся до суду та просив виселити відповідачів з предмету іпотеки та стягнути судові витрати у розмірі 114,70 грн. Представник позивача за дорученням, Мойсеєнко Є. О. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про день слухання справи були належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток з повідомленням. Представник третьої особи, ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Згідно наданих письмових пояснень вбачається, що на сьогоднішній день на примусовому виконанні у ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-52, виданого Леіннським районним судом м. Донецька 30.11.2011 року про стягнення суми боргу у загальному розмірі 1 656 033 грн. 27 коп. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: трикімнатної кватири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані неповнолітні, у зв`язку з чим державний виконавець звернувся до органу опіки та піклування задля отримання дозволу на реалізацію іпотечного майна. Рішенням №137 від 10.04.2013 року Ленінської районної у м. Донецьку ради було відмовлено у наданні дозволу на реалізацію вказаної трикімнатної квартири, де право користування має малолітня дитина. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Донецьку ради, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 11.03.2008 року між між ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно-комерційного Банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №165/04-Ф03.14/159, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 96 000,00 доларів США, з кінцевою датою погашення 07.03.2018 року (а.с. 13-18). В якості забезпечення повернення кредитних коштів 11.03.2008 року з [PERSON] було укладено договір іпотеки №165/04-Ф03.14/160, відповідно до якого остання передала в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-21). У визначені договорами терміни зобов'язання виконані не були та банк звернувся до суду з позовом щодо звернення стягнення на майно. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №2-52/2011, дослідженої у судовому засіданні, 20 липня 2011 року Ленінським районним судом позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено частково та винесене рішення про звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки, яке набрало чинності 15.10.2011 року. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 12.12.2012 року позивачем пред`явлено до ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька виконавчий лист, виданий 30.11.2011 року за вказаним рішенням суду (а.с 24). Постановою заступника начальника ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька від 17.12.2012 року було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання виконавчого документу (а.с. 25). Однак, на теперішній час відповідачі продовжують мешкати в квартирі, добровільно не виселяються, що перешкоджає банку реалізувати свої права щодо задоволення грошових вимог за кредитним договором. Крім того, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що за адресою: [ADDRESS], окрім [PERSON] зареєстрована неповнолітня [PERSON], [INFO], у зв`язку з чим державний виконавець звернувся до органу опіки та піклування задля отримання дозволу на реалізацію іпотечного майна. Рішенням №137 від 10.04.2013 року Ленінської районної у м. Донецьку ради було відмовлено у наданні дозволу на реалізацію вказаної трикімнатної квартири, де право користування має малолітня дитина. Так, згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Донецькій області відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.06.2007 р. Згідно відповіді начальника Ленінського РВ у м. Донецьку ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, наданої на запит суду, [PERSON], [INFO], зареєстрована за вказаною адресою з 03.06.2010 року співробітниками КП «КК Ленінського району м. Донецька» шляхом внесення в по квартирну картку Ф.Б., а до картки прописки Ф.А матері внесені не були. На теперішній час дані про дитину внесені до картки прописки матері в Ф.А. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частинами 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до відповідачів з вимогою від 01.07.2013 року №19.1-10/96-8541 про добровільне звільнення приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги (а.с. 27), яка отримана відповідачем [PERSON] особисто 03.07.2013 року (а.с. 27). Однак до наступного часу письмова вимога відповідачами не виконана. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЖК України). Таким чином, враховуючи норми діючого законодавства, вимоги іпотекодержателя про виселення осіб, що займають жиле приміщення, яке є предметом іпотеки, у примусовому порядку, суд вважає законними та обґрунтованими. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та відповідачі [PERSON] та [PERSON] підлягають виселенню з квартири [ADDRESS]. Крім того, при подачі заяви в суд позивачем був сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі ст.ст. 9, 109, 311 ЖУ України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», та

Outcome: approved