Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог згідно заяви від 26.11.2021, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 56818 грн. 44 коп. Обгрунтовано позов тим, що з 2000 року по 06 квітня 2020 року позивач працював у Приватному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів». На день припинення трудових відносин за Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» рахувалася заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивачу в сумі 100101 грн. 36 коп. Рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2019 року та від 24 липня 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача вказану заборгованість по заробітній платі. Проте, фактично заборгованість по заробітній платі за рішенням суду від 12 серпня 2019 року виплачено 17 серпня 2020 року в сумі 70003 грн. 70 коп. та за рішенням суду від 24 липня 2020 року частково, а саме в сумі 30097 грн. 66 коп. - 20 серпня 2021 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. У судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 13-19). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2019 року у справі № 750/7813/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 70003 грн 70 коп. (а.с. 23). Відповідно до виписки АТ КБ «Приват Банк», позивачу 17 серпня 2020 року виплачено 70003 грн. 70 коп. на виконання рішення суду у справі № 750/7813/19 (а.с. 25). Статтею 223 Кодексу законів про працю України передбачено, зокрема, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки заборгованість по заробітній платі за вказаним рішенням суду в сумі 70003 грн. 70 коп. була виплачена ще в серпні 2020 року, а тому позивачем пропущено встановлений законом строк для звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку виплати вказаної заборгованості. Також, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2020 року у справі № 750/4907/20 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 33155 грн 23 коп. (а.с. 24). Згідно довідки АТ КБ «Приват Банк» позивачу, на виконання рішення суду у справі № 750/4907/20, 20 серпня 2021 року виплачено 30097 грн. 66 коп. (а.с. 26). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати, у зв`язку із чим вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, проте враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості (за рішенням суду від 24 липня 2020 року стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 33155 грн. 23 коп.), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, з 56818 грн. 44 коп. до 33155 грн. 23 коп. Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 225/5266/18 (провадження № 61-7884св19). Враховуючи викладене позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial