Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] в якому просив розірвати договір EJ599L, укладений між позивачем та відповідачем 07.04.2015 року, стягнути з відповідача 17354,00 грн. сплачених коштів за договором, та 321,40 грн., матеріальної шкоди, а також 10000,00 грн. завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07.04.2015 року, між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір EJ599L, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався протягом 21 робочого дня з моменту укладання договору, організувати роботу по виготовленню та передачі у власність виробів, тобто монтажу ПВХ конструкцій Lider, білого кольору, загальною площею 7,6 кв.м., які повинні відповідати технічним умовам та бути відповідної якості передбаченим для даного виду виробів, по ціні 17050,00 грн., а позивач зобов'язалась їх оплатити. 07.04.2015 року, позивач оплати відповідачу завдаток в розмірі 5100,00 грн., так як в неї не вистачало решти коштів, та за пропозицією відповідача, вона в той же день оформила кредит у ПАТ «Акцент-Банк» в сумі 7904,00 грн., які були перераховані на рахунок відповідача. 16.04.2015 року позивач внесла кошти на рахунок ПАТ «Акцент-Банк» в сумі 8225,40 грн. за погашення наданого кредиту. 08.04.2015 року, внесла до каси відповідача кошти в сумі 2350,00 грн., та 16.04.2015 року, провела остаточний розрахунок, сплативши відповідачу ще 2000,00 грн. Таким чином, як стверджує позивач, в обумовлений строк та відповідно до договору, остання сплатила відповідачу 17354,00 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав в повному обсязі, а саме не поставив всіх необхідних комплектуючих та не провів монтаж конструкції. На неодноразові усні звернення до відповідача, останній жодним чином не реагує, відповіді не надає. Таким чином, як стверджує позивач, відповідач неправомірними діями заподіяв позивачу матеріальну шкоду в розмірі 321,40 грн. (відсотки за користування кредитом) та спричинив моральну шкоду, яку позивач оцінує в розмірі 10000,00 грн. З огляду на викладені обставини, позивач змушений був звернутися до суду, за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні 03.11.2015 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що позивачем надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Судом встановлено, що 07.04.2015 року, між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір EJ599L, згідно до умов якого відповідач зобов'язався після виконання п. 3.1 Договору передати у власність заказника вироби протягом 21 робочого дня з моменту укладання договору, а позивач зобов'язалась їх оплатити (а.с. 3). Згідно п.1.4 договору загальна площа замовлення складає 7,6 кв.м , згідно п.1.5 колір профілю білий, згідно п. 1.7 профіль: ПВХ Lider, згідно п.1.8 вид конструкції на технічному креслені зі сторони петель, згідно п. 21. договору загальна вартість договору 17050,00 грн., з яких відповідно до п. 2.2. завдаток 5100,00 грн., п. 2.3 борг до передачі у власність 2350,00 грн. 07.04.2015 року, позивач оплати відповідачу завдаток в розмірі 5100,00 грн. (а.с.3). Як стверджує позивач і не оспорюється сторонами 16.04.2015 року позивач провів остаточний розрахунок, сплативши відповідачу всю суму обумовлену договором, а саме: 17354,00 грн. Протилежного суду не надано. На неодноразові усні звернення до відповідача, останній жодним чином не реагує, відповіді не надає. Позивач стверджує, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав в повному обсязі, а саме не поставив всіх необхідних комплектуючих, а саме: відсутні сендвічпанелі та підвіконник, та не провів належний монтаж конструкції. Разом з тим, як вбачається з умов вищезгаданого договору останній не містить посилань, щодо встановлення відповідачем сендвічпанелі та підвіконника. Умови договору EJ599L від 07.04.2015 року, позивачем не оспорюються. Оскільки позивачем не було доведено наявність порушення відповідачем вимог договору, суд вважає, що відповідачем було належним чином виконані умови зазначеного вище договору, тому не має підстав для його розірвання та стягненню на користь позивача суми, сплаченої позивачем за даним договором. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Зі змісту п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», можливість вимагати відшкодування моральної шкоди настає тільки у разі завдання такої шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Проте недоліків замовлених ПВХ конструкцій, позивачем не наведено, а тому вимога про стягнення моральної шкоди є неправомірною. Оскільки порушень укладеного договору з боку відповідача судом не встановлено, позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції станом на 03.08.2015 року - на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. (в редакції станом на 03.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 27675,40 грн., тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 276,75 грн., позивачем сплачено судовий збір в розмірі 276,75 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 03.08.2015 року - на дату звернення до суду). Проте, в задоволені позову відмовлено в повному обсязі, та у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладено та

Outcome: dismissed