Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: доньку Аліну, [INFO]; та доньку Аріну, [INFO] У звязку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивач не має бажання надалі проживати разом з відповідачкою; фактично вони живуть кожен своїм власним життям, то позивач просить суд розірвати шлюб. Зважаючи на виключні обставини в наявних правовідносинах позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей з ним. Позивач позов підтримав. Пояснив, що між ним та відповідачкою відсутнє взаєморозуміння; сторони мають різне бачення щодо вирішення життєвих ситуацій; але вони проживають в одному помешканні. Свої вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей обґрунтовує тим, що йому не відомо в яких умовах будуть проживати діти, якщо після рішення суду про розірвання шлюбу відповідачка захоче забрати дітей на своє виховання. А оскільки позивач має житло та належні умови, то він просить дітей залишити на його вихованні. Відповідачка не зявилася в судове засідання. Подала до суду заяву, згідно до якої позов визнає та просить справу розглядати без її участі. Представник органу опіки та піклування надала суду пояснення про те, що сторони проживають разом, а тому немає правових підстав для надання висновку щодо визначення місця проживання дітей в порядку ч.4 ст. 19 СК України. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, його добровільність. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Як встановлено в судовому засіданні, сторони мають різні характери, різні погляди на життя; між сторонами відсутні взаєморозуміння; позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачкою. Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. Позивач в категоричній формі заявив, що не бажає ні примирення, ні подальшого проживання з відповідачкою. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на життя. За таких умов надання сторонам строку на примирення буде суперечити нормам громадської моралі. Тому суд дійшов висновку, що сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За таких умов позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. виходячи з положень ст. ст. 110,\~112 СК України. Щодо заявлених позовних вимог про визначення місця проживання дітей, то вони не підлягають до задоволення. За положеннями ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом з батьками, які в свою чергу проживають разом. За таких обставин відсутні правові підстави для визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Звернення позивача до суду є передчасним. Сам по собі факт визнання відповідачкою позову не може слугувати підставою для його задоволення. А тому в задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed