Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми заборгованості за договорами позики в сумі 1304927,38 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 14.02.2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики № 1402 на суму 20 000 грн., відповідно до якого суму позики а також проценти в розмірі 20% за один місяць користування в тій же валюті, позичальник [PERSON] повинна була повернути в строк до 14 березня 2018 року. Сплата процентів мала здійснюватися в момент повернення позикових коштів, але не пізніше 14.03.2018 року. Також, 26.04.2018 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики № 26/04 на суму 210 000 грн., відповідно до якого суму позики в тій же валюті, а також проценти в розмірі 20% за один місяць користування чи 240 % процентів річних, позичальник [PERSON] повинна була повернути в строк до 01 вересня 2018 року. Відповідно до договору проценти на прострочену заборгованість нараховуються починаючи с першого дня після кінцевого строку сплати позикових коштів та підлягають сплаті до 5-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування. Але відповідач свої зобов`язання за договорами позики № 1402 від 14.02.2018 року на суму 20 000 грн. та за договором позики № 26/04 від 26.04.2018 року на суму 210 000 грн. не виконала, позивачу не повернуто ані суми позики, ані процентів за користування позикою та припинила виконання договорів в односторонньому порядку. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30.05.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за вказаними договорами на загальну суму 325502,65 грн. Однак, за період з моменту подачі позовної заяви до моменту винесення зазначеного рішення відповідачем не було сплачено суму заборгованості, тому, зважаючи на те, що порушення умов договору продовжується, позивача просить стягнути з відповідача заборгованість на суму збільшення. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач остаточно просив стягнути з відповідачки суму заборгованості в сумі 1304927,38 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 14000,00 грн. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідачка надала суду відзив, у якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Дійсно, заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30.05.2019 року стягнуто з неї на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договорами позики на загальну суму 325502,65 грн. Відповідно до п.1.1. та п. 1.2 умов договору позики №1402 від 14.02.2018 року, кінцевий строк погашення позики 14 березня 2018 року, сплата процентів здійснюється в момент повернення позикових коштів, але не пізніше 14.03.2018 року. Відповідно до п.1.1 та п.1.2 умов договору позики №26/04 від 26.04.2018 року, кінцевий строк погашення позики 01.09.2018 року, позика є безпроцентною в межах строків користування грошовими коштами. Проценти на прострочену заборгованість нараховуються починаючи з першого дня після кінцевого строку сплати позикових коштів та підлягають сплаті до 5-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування. Із зазначеного вбачається, що кінцевий строк погашення позики за договором від 14.02.2018 року сплив 14 березня 2018 року, за договором позики від 26.04.2018 року - 01.09.2018 року. Таким чином, після сплив строку повернення позики за договором від 14.02.2018 року, який сплив 14.03.2018 року, та за договором позики від 26.04.2018 року, який сплив 01.09.2108 року, у зв`язку із ухваленням рішення суду від 30.05.2019 року щодо захисту порушених прав [PERSON] , у позивача припинилось право на подальше нарахування процентів та на подальше нарахування неустойки. Також відповідачка звертає увагу суду на заявленої до стягнення суми неустойки відносно суми позики (сума позики 20000,00 грн., тоді як сума неустойки 37000,00 грн., та при сумі позики 210000,00 грн. неустойка в сумі 737100,00 грн.). Крім того, відповідачка просила суд врахувати той факт, що вона є пенсіонером, часто хворіє, не має об`єктивної матеріальної можливості своєчасно повернути суму заборгованості. На підтвердження хворобливого стану долучила виписку з медичної карти амбулаторного хворого КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Маріуполя» від 13.11.2019 року, за якою [PERSON] перебуває на обліку у лікаря терапевта. 09.12.2019 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що факт невиконання відповідачем зобов`язань з повернення суми одержаної позики у строк, встановлений договорами позики та неналежного виконання відповідачем зобов`язань з і сплати процентів за користування позикою та інших штрафних санкцій встановлено рішенням суду, тому ці факти не підлягають повторному доказуванню. Посилання на те, що після спливу строку повернення позики за договором від 14.02.2018 року, який сплив 14.03.2018 року, та за договором позики від 26.04.2018 року, який сплив 01.09.2108 року, у зв`язку із ухваленням рішення суду від 30.05.2019 року щодо захисту порушених прав [PERSON] , у позивача припинилось право на подальше нарахування процентів та на подальше нарахування неустойки, є помилковим, оскілки відповідно до п.4.4 договорів позики №1402 від 14.02.2018 року та №2604 від 26.04.2018 року сторони погодили, що нарахування процентів визначених відповідно до п.1.2 Договору припиняється виключно з моменту повного виконання зобов`язання позичальником. Крім того, позивач вважає безпідставним посилання відповідача на стан здоров`я та пенсійний вік, оскільки підписуючи договори позики, відповідач підтвердив зрозумілість усіх умов договору та свідомо прийняв їх без жодних заперечень. Ухвалою судді від 15.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз`яснено право відповідача на відзив, право позивача на подачу відповіді на відзив у встановлені строки. Ухвалою суду від 19.02.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх повністю задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами з урахуванням ч.1 ст.13 ЦПК України. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики № 1402 від 14.02.2018 року, відповідно до якого позикодавець [PERSON] передає позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 грн., а позичальник зобов`язана повернути позикодавцеві таку ж суму коштів та нараховані проценти, в національній валюті в розмірі 20% за один місяць користування. Сплата процентів здійснюється в момент повернення позикових коштів, але не пізніше 14.03.2018 року. Відповідно до договору позики 26/04 від 26.04.2018 року позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 210 000 грн., а позичальник зобов`язана повернути позикодавцеві таку ж суму коштів та нараховані проценти в національній валюті в розмірі 20% в місяць чи 240% річних за один місяць користування. Кінцевий строк погашення позики 01 вересня 2018 року. Проценти на прострочену заборгованість нараховуються починаючи с першого дня після кінцевого строку сплати позикових коштів та підлягають сплаті до 5-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування. Відповідно до копії розписки від 26.04.2018 року (а.с.14), відповідачка [PERSON] в присутності [PERSON] , отримала грошові кошти в сумі 210 000 грн. відповідно до кредитного договору № 26/04 від 26.04.2018 року, строком повернення 01.09.2018 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30.05.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягнути суму боргу в розмірі 325 502,65 грн., за договором позики №1402 від 14.02.2018 року, та за договором позики №2604 від 26.04.2018 року суму боргу в розмірі 241482,74 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем до договору позики № 1402 від 14.02.2018 року: - пеня в розмірі 37000, 00 гривень за прострочення виконання зобов`язання за період з 11.09.2018 року по 14.03.2018 року (185 сто днів); - проценти відповідно до договору в розмірі 46158,90 грн. за період прострочення грошового зобов`язання з 11.09.2018 року до 27.08.2019 року, тобто 351 днів; Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем до договору позики № 26/04 від 26.04.2018 року: - пеня в розмірі 737100,00 гривень за прострочення виконання зобов`язання за період з 11.09.2018 року по 27.08.2019 року (351 днів); - проценти відповідно до договору в розмірі 484668,49 грн. за період прострочення грошового зобов`язання з 11.09.2018 року до 27.08.2019 року, тобто 351 днів; Відповідно до додаткової угоди №2ЯВ до договору про надання правової допомоги №16/09-2019 від 16.09.2019 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Коломієць Лігал Консалтін», від 22.10.2019 року,сторони дійшли згоди, що орієнтована вартість послуг бюро у цивільній справі 263/13123/19 становить 14000,00 грн. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.526, ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Зобов`язання підлягає виконанню у встановлений договором строк. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено ч. 1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п.1.1. Договору позики №1402 від 14.02.2018 року, кінцевий строк погашення позики - 14 березня 2018 року. Згідно п.4.1. Договору позики №1402 від 14.02.2018 року, у разі несвоєчасного повернення Позичальником позики, останній зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до положень ст.625 ЦК України. Згідно п.4.2. Договору позики №1402 від 14.02.2018 року, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки платежу. Як зазначено у п.4.4 Договору позики №1402 від 14.02.2018 року, у разі несвоєчасного повернення позики (її частини) нарахування процентів продовжується за кожний наступний місяць у розмірі визначеному у п.1.2. цього Договору на суму заборгованості, але не менше ніж на суму визначену п.1.1. цього Договору, при цьому таке нарахування не відміняє нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань. Відповідно до п.1.1. Договору позики №2604 від 26.04.2018 року, кінцевий строк погашення позики - 01 вересня 2018 року. Згідно п.1.2. Договору позики №2604 від 26.04.2018 року, позика надавалась на безпроцентній основі в межах строків користування громовими коштами згідно п.1.1. Договору. За користування позиковими коштами понад установлений строк (прострочення терміну повернення позики) встановлюється процентна ставка у розмірі 20% в місяць чи 240% річних. Нарахування процентів на прострочену заборгованість розпочинається з першого дня після кінцевого строку сплати позикових коштів та підлягає сплаті до 5го числа місяця, наступного за місцем нарахування. Згідно п.4.1. Договору позики №2604 від 26.04.2018 року, у разі несвоєчасного повернення Позичальником позики, останній зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до положень ст.625 ЦК України. Згідно п.4.2. договору позики №2604 від 26.04.2018 року, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки платежу. Відповідно до п.4.4 Договору позики №1402 від 14.02.2018 року, у разі несвоєчасного повернення позики (її частини) нарахування процентів продовжується за кожний наступний місяць у розмірі визначеному у п.1.2. цього Договору на суму заборгованості, але не менше ніж на суму визначену п.1.1. цього Договору, при цьому таке нарахування не відміняє нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань. Таким чином, нарахування процентів, визначених відповідно до п.1.2 зазначених Договорів припиняється з моменту виконання Позичальником зобов`язань. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 25.06.2016 року у справі №6-157цс16 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається, рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 30.05.2019 року встановлено невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитними договорами №1402 від 14.02.2018 року та 2604 від 26.04.2018 року, тому повторному доказуванню не підлягає. Невиконання зазначених зобов`язань на час подання позивачем зазначеного позову не заперечується відповідачкою, тому також не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст.82 ЦПК. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі 444/9519/12, за якою припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. До того ж, у відповідності до ч.1 ст.530 та ч.1 ст.631 ЦК України, строк дії договору та строк виконання зобов`язань за договором не є тотожними поняттями. Так, сторонами укладено Договори, пунктами 4.4. яких передбачено нарахування процентів, яке припиняється виключно з моменту повного виконання зобов`язання Позичальником. Таким чином, оскільки договором передбачено іншу домовленість, а зазначена відповідачем правова позиція застосовується лише за відсутності такої, суд вважає вимоги позивача про виплату процентів до дня повернення позики правомірними. Щодо посилань відповідачки на ч.3 ст.551 ЦК України, як підстави для зменшення розміру неустойки, суд зазначає, що у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами та доповненнями, судам роз`яснено, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Однак, для спростування зазначеного позивачем розміру пені судом не було встановлено відповідних підстав, оскільки позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження наявності вказаних обставин. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка не виконала взяте на себе грошове зобов`язання, що порушує право позивача, та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 6349,97 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 14000 грн.

Outcome: approved