Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 2005 року між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 08/2005/840к412 за яким банк надав кредит в сумі 18000 доларів США, зі сплатою 12% річних з кінцевим строком повернення основної заборгованості 16.09.2025 року. 03.12.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду, якою кредитний договір викладено в новій редакції, при цьому розмір кредиту, строк його повернення та відсоткова ставка залишились без змін, а змінено було графік погашення. Крім цього сторони домовились, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений договором, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору в редакції від 03.12.2010 року передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобовязання, на строк більше 30 календарних днів, позичальник починаючи з 30-го дня прострочення, зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок. 16 вересня 2005 року між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязуються перед позивачем відповідати по зобовязаннях відповідача. Відповідачі свої зобовязання щодо повернення кредиту не виконують, порушуючи умови договорів щодо погашення кредиту, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка станом на 05 серпня 2015 року складає 16324,38 дол. США, заборгованість по сплаті пені в розмірі 4599,92 грн. та штраф в розмірі 3265,81 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про порушення прав споживача, невідповідність умов договору вимогам чинного законодавства України, спонукання внесення змін до договору та проведення перерахунку, посилаючись на те, що 16 вересня 2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ним було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 08/2005/840к412. Проте сума сплачених коштів станом на 05.08.2015 року становить 200725,46 грн., що із розрахунку співвідношення курсу гривні до долару, що діяв на момент укладення договору становить 39747,62 доларів США. Вважає, що договір про надання споживчого кредиту є недійсним, оскільки його не було інформовано про кредитні умови. Банком були порушені умови Закону в частині валюти грошових коштів по кредиту. Умовами кредитного договору взагалі не визначений гривневий еквівалент суми кредиту, який складає 90900 грн. Ним дані кошти були витрачені на придбання нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Розрахунок був здійснений за вищевказану квартиру в сумі 90900 грн. Відповідно до договору № 23-376 від 21.12.2016 року «Про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків» сума визначена тільки в національній валюті гривні. Відповідно до договору № 57851 від 21.09.2005 року, банк відкрив клієнту поточний рахунок у валюті «Українська гривня». Тому вищевикладене підтверджує на те, що правовідносини між банком та [PERSON] вчинялись у національній валюті. Крім цього банком не було надано ліцензії в яких встановлено право банку здійснювати банківські операції, а тому не було підстав здійснювати кредитування в іноземній валюті. Просив суд визнати таким, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживача» і не відповідає чинному законодавству в частині валюти кредитування, валюти виконання зобовязання за кредитним договором. Визнати недодержання банком вимог що ставляться до правочинів. Зобовязати відповідача частково змінити кредитний договір зазначивши всі суми у національній валюті України гривні. Зобовязати відповідача здійснити перерахунок сплачених платежів за період з 16 вересня 2005 року по 05 серпня 2015 року та визначити реальну заборгованість по кредиту. Ухвалою суду від 10 березня 2016 року вказаний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав повністю та просив його задоволити. Зустрічний позов не визнав, та просив у задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала та просила у задоволенні відмовити, уточнені вимоги по зустрічному позову підтримала та просила задоволити. Представники відповідача [PERSON] первісний позов не визнали та просили суд у його задоволенні відмовити. Уточнені вимоги по зустрічному позову підтримали повністю та просили визнати таким, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживача» і не відповідає чинному законодавству п.1.1., п. 3.1.1., п. 3.3.2. - Кредитного Договору № 08/2005/840к412 від 16.09.2005 року в частині валюти кредитування, валюти виконання зобовязання за Кредитним Договором; визнати недодержання банком вимог, що ставляться до правочинів; зобовязати банк частково змінити кредитний договір про надання споживчого кредиту від 16 вересня 2005 року за № 08/2005/840к412, а саме: внести зміни в пункт 1.1. пункт 3.1.1. та пункт 3.3.2 Кредитного Договору, зазначивши всі суми у національній валюті України гривні, із розрахунку співвідношення долару США до гривні за курсом Національного банку України діючим на день укладення договору про надання споживчого кредиту від 16 вересня 2005 року за № 08/2005/840к412, з моменту укладення кредитного договору - 16 вересня 2005 року та викласти: пункт 1.1. Кредитного договору від 16 вересня 2005 року за № 08/2005/840к412 в наступній редакції: «Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти ( надалі) по тексту - «Кредит» у сумі 90900,00 гривень, що в доларовому еквіваленті становить 18000,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором». Пункт 3.1.1. в наступній редакції: «[PERSON] проводиться шляхом видач готівки Позичальнику через касу Банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у який зазначена в Національній валюті - гривні». Пункт 3.3.2. в наступній редакції: «Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1007,27 гривень, що в доларовому еквіваленті становить 199,46 доларів США». Зобовязати банк здійснити перерахунок сплачених платежів за період з 16 вересня 2005 року по 05 серпня 2015 року та визначити реальну заборгованість по кредиту. Визнати Додаткову угоду № 1 від 16.09.2005 року до Кредитного Договору № 08/2005/840к412 від 16.09.2005 року недійсною. Зобов'язати банк повернути суму комісії за надання та оформлення кредитної справи у розмірі суми 1,0% в момент надання кредиту, а саме 909,00 гри. та щомісячну комісію за надання та управління кредитом у розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту у розмірі 34963 грн.50коп., що в доларовому еквіваленті складає - 4722,40 долара США, які були отримані Банком на незаконних підставах та підлягають поверненню або зменшенню позовних вимог позивача (за первісним позовом) за рахунок надлишково отриманих коштів. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 16 вересня 2005 року між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 08/2005/840к412 за яким банк надав кредит в сумі 18000 доларів США, зі сплатою 12% річних з кінцевим строком повернення основної заборгованості 16.09.2025 року. В подальшому, у відповідності з додатковою угодою № 1 від 16.09.2005 року від 16 вересня 2005 року доповнено розділ 4 Договору пунктом 4.3.16, яким передбачено обовязок позичальника сплатити одноразово не пізніше дати видачі кредиту комісію за оформлення кредитної справи в розмірі 909 грн. та сплачувати комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом усього строку користування кредитними коштами одночасно із внесенням мінімально необхідного платежу , згідно з п.3.3.2 Договору.(без зазначення рахунку) 03.12.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, якою кредитний договір викладено в новій редакції, при цьому розмір кредиту, строк його повернення та відсоткова ставка залишились без змін, а змінено було графік погашення. Крім цього сторони домовились, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений договором, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору в редакції від 03.12.2010 року передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобовязання, на строк більше 30 календарних днів, позичальник починаючи з 30-го дня прострочення, зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. (ст. 1050 ЦК України) У відповідності із заявою про видачу готівки від 16 вересня 2005 року (а.с.20) позичальник [PERSON] отримав за кредитним договором № 08/20005/840 к.412 від 16.09.2005 року вісімн6адцять тисяч дол. США, що в еквіваленті склало девяносто тисяч девятсот грн. Частиною 2 ст.1050 та ч.2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати належних йому відсотків. У порушення умов даного договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, в звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 05 серпня 2015 року становила: 14950,55 доларів США заборгованості за кредитом; в тому числі прострочена; 1076,87 доларів США заборгованість по відсоткам та заборгованість по платі за управління кредитом в розмірі 296,96 доларів США, а всього 16324,38 доларів США. Заборгованість відповідача по сплаті пені складає 4599,92 грн. та штраф в розмірі 3265,81 грн., а всього 7865,73 грн., які і просить сягнути представник позивача. 16 вересня 2005 року між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязуються перед позивачем відповідати по зобовязаннях відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 554 ЦК України та п. 2.1. даного договору поруки, у разі порушення [PERSON] зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед позивачем як солідарні боржники всім своїм майном. Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. 18.08.2015 року банк направив відповідачам досудову вимогу про дострокове повернення коштів за кредитним договором, як того вимагає умови договору. Однак отримавши дану вимогу, позичальники не сплатили прострочену заборгованість, у звязку з чим банк звернувся до суду про дострокове стягнення всієї суми кредиту. Вимоги банку суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При цьому, суд погоджується із розрахунком заборгованості, який наданий суду. Заперечуючи факт отримання коштів в іноземній валюті представники відповідача посилаються на те, що даний кредит видавався на купівлю квартири, а згідно з договором купівлі-продажу квартири він здійснив розрахунок в гривнах, квартира придбавалась на за програмою молодіжного житлового будівництва, і Черкаське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи здійснювало компенсацію відсоткової ставки в гривнах. Між тим, як вбачається із договору купівлі-продажу квартири, на який посилається позивач, продаж квартир провадиться за 101 тис. грн.., що в еквіваленті становить 20\~000 дол. США, з яких 10100 грн., що в еквіваленті становить 2000 дол. США продавець отримав до підписання цього договору. В заяві, посвідченій нотаріально і яка стосується розрахунку за придбану квартиру також (а.с. 117) також визначено еквівалент розрахунку в іноземній валюті. А договором № 23-376 від 21 грудня 20056 року, укладеним між [PERSON] та Черкаським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву визначено, що у випадку надання позичальнику кредиту в іноземній валюті для розрахунку розміру часткової компенсації використовується курс відповідної валюти, який встановлено Національним Банком України на день здійснення позичальником платежу. Дані докази не можуть бути прийняті судом на підтвердження заперечень відповідача щодо валюти виконання зобовязання. Підставами для визнання недійсним кредитного договору позивач за зустрічним позовом зазначає : -ненадання йому інформації щодо сукупної вартості кредиту; -порушення порядку отримання грошових коштів за кредитним договором; -незаконність дій банку щодо видачі кредиту в іноземній валюті; Крім того, додатковою угодою № 1 від 16.09.2005 року, якою встановлено комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0, 25 % на позичальника було покладено додаткове фінансове навантаження, що суперечить вимогам ч. статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою кредитодавцю заборонено встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього договору. Даний пункт договору є нікчемним, а сплачені кошти отри мані банком (комісія) підлягають поверненню позичальнику . Суд не погоджується із твердженнями представників позивача виходячи з наступного. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу . За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні цього договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. (Правова Позиція Верховного суду України, висловлена у Постанові № 6-1124цс15 від 11.11.2015 року. Як встановлено в судовому засіданні кредитний договір № 08/2005/840к412 від 16 вересня 2005 року між [PERSON] та ВАТ Комерційний банк «Надра» укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом [PERSON] на момент укладення договору, а саме на 16 вересня 2005 року не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому до січня 2015 року (десять років) виконував його умови; банком було надано позичальнику [PERSON] документи, які передували укладенню договору, зокрема звернувся із власноруч написаною заявою в якій просив банк надати кредитні кошти в розмірі 18\~000 дол. США на купівлю квартири, у заяві - анкеті на отримання кредиту ( а.с.137) вказав, що погоджується з умовами надання кредиту, в подальшому погоджував та підписував додаткові угоди до договору кредиту, в тому числі і графік погашення кредиту, який був передбачений додатковою угодою до кредитного договору від 03 грудня 2010 року. (а.с.15). До укладення додаткової угоди від 03.12.2010 року повернення кредиту було визначено п.3.3.1 договору, а саме позичальник здійснює погашення кредиту шляхом внесення мінімального платежу 199, 46 (сто девяносто девять доларів США 46 центів). Що стосується вимоги представника позивача за зустрічним позовом про зобовязання здійснити перерахунок коштів (звірку) сплачених в рахунок погашення заборгованості в доларах США за час користування грошовими коштами з 16.09.2005 року по серпень 2015 року із розрахунку фактично отриманої суми кредиту в гривнях та фактично сплачених в доларах США в рахунок погашення зобовязань по договору про надання споживчого кредиту; зобовязати ПАТ «КБ «Надра» за результатами проведеної із [PERSON] звірки провести взаєморозрахунки по договору про надання споживчого кредиту та зобовязати банк повернути [PERSON] сплачені ним кошти за кредитним договором в доларах США: по тілу кредиту - 909 грн. та щомісячну комісію за надання та управління кредитом у розмірі 34963,50 грн., що в доларовому еквіваленті складає 4722,40 дол. США, які були отримані банком на незаконних підставах та підлягають поверненню, або зменшенню позовних вимог за рахунок надлишково отриманих коштів суд вважає їх такими, що не відповідають вимогам закону виходячи з наступного. Заявляючи вищевказані вимоги представник позивача посилається на те, що банк на час укладення кредитного договору з [PERSON] не мав індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, кредитні кошти були видані позичальнику у гривні, а не в доларах США, як це передбачено кредитним договором. Між тим, у відповідності з Правовою позицією ВСУ у справі № 6-190цс15 від 16 вересня 2015 року визначено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і порядку, встановлених Законом. Такий порядок встановлений Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 « Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Цього Декрету. З наданих суду доказів вбачається, що позивач «ПАТ «КБ «Надра» банківську ліцензію на здійснення валютних операцій отримав 23 серпня 2002 року № 205, а в подальшому 04 листопада 2005 року отримав дозвіл НБУ № 21-2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в тому числі і операцій з валютними цінностями (додаток до дозволу). Тобто посилання представника позивача на той факт, що банк маючи лише генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій без наявності індивідуальної ліцензії не мав права надавати кредит у валюті, внаслідок чого кредитний договір є нікчемним є безпідставним. Більше того, як слідує із вищезазначеної правової Позиції ВСУ надання та отримання кредитів у іноземній валюті на території України було заборонено у звязку із вступом в силу 16.10.2011 року Закону України від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч. 1 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом 3 відповідно до якого надання (отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. На час укладення між банком та [PERSON] кредитного договору, а саме 16 вересня 2005 року Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Пунктом 3.1 оспорюваного договору передбачено порядок надання кредиту, а саме кредит надається шляхом видачі готівки через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті доларах США. Як слідує із заяви на видачу готівки від 16 вересня 2005 року [PERSON]А отримав кошти з поточного рахунку в загальній сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) дол. США. В подальшому позичальник протягом десяти років здійснював погашення кредиту саме в іноземній валюті, що свідчить про його згоду з умовами договору. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. П. 3.1. кредитного договору сторони передбачили, що банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог НБУ та умов кредитного договору. У випадку наявності суперечок між сторонами в якості письмових доказів невиконання зобовязань позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан, первинні документи (платіжні доручення позичальника), дані балансу, надані банком і т.д., якщо позичальник не доведе недійсність наданих банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобовязань за договором. За таких обставин, представник позивача за зустрічним позовом не спростував свідчення, які містяться в п. 3.1 кредитного договору, згідно до яких, підписання кредитного договору позичальник свідчить, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зустрічний позов не обґрунтований, та такий, що не підлягає до задоволення. При подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідачів на користь держави підлягає судовий збір в сумі 3702 грн.

Outcome: dismissed