Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ТНВ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В уточненій позовній заяві просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 45 193 грн.50 коп. посилаючись на те, що наказом від 02.01.2013 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. При звільненні йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 7295 грн. 45 коп., була стягнута в судовому порядку на підставі судового наказу, яка поступила на його картковий рахунок тільки 26 грудня 2014 року. У зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати просить стягнути середній заробіток за час затримки на день винесення рішення суду, а саме в сумі 45 193,50 грн.. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про неможливість явки в судове засідання, просить розглядати позов без його участі, первісні позовні вимоги визнає у повному обсязі. Однак, отримавши уточнені позовні вимоги, представник відповідача в судове засідання не з'явився заяви про визнання уточнених позовних вимог або про розгляд справи за його відсутності не надав. Через неявку представника відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та неявки в судове засідання представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Позивач працював на підприємстві відповідача на посаді машиніста насосно-компресорних установок., що підтверджується копією трудової книжки /а.с.7-8/ Наказом № 3 від 02.01.2013 року позивач звільнений з посади на підставі ст. 38 Кодексу Законів про працю України за власним бажанням. ( зв. а.с.9) У порушення вимог ст. 115 Кодексу Законів про працю України заробітна плата виплачувалася відповідачем нерегулярно, в разі чого виникла заборгованість. Згідно довідки заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати на час звільнення становила 10 955,66 грн. (а.с. 6) Наказом Мелітопольського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року вказана сума була стягнута на користь позивача /а.с.14/ Так, державним виконавцем на підставі платіжного доручення №4691 від 15 грудня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 24 грудня 2014 року /а.с.13/ Однак, як вбачається з виписки по картковому рахунку зарахування коштів на рахунок позивача відбулося тільки 26.12.2014 року /а.с.32/ Таким чином, на час звільнення і до 26.12.2014 заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена не була. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивача звільнено 02.01.2013 року, обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати, крім виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням,здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 з відповідними змінами. Відповідно до п. 2 вказаного порядку у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (за виключенням оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виплатив позивачу належні йому по заробітній платі суми у день звільнення, тому стягненню на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку. Згідно довідки № 502 від 04.02.2013 року, наданою відповідачем, середньомісячна заробітна плата, обчислена відповідно до вимог законодавства на час звільнення позивача, складає 1900,95 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки, тобто з 02.01.2013 року по 31.01.2013 року складає 1839,60 грн. (1900, 95 грн. : 31 днів) х 30 днів ), з 01.12.2014 року по 25.12.2014 року складає 1533,00 грн.(1900,95 грн. :31 днів) х25 днів), 01.02.2013 року по 30.11.2014 року складає 41 820, 90 грн..(1900,95 грн.х22 міс), а всього 45 193,50 грн. (1839,60 грн.+1533,00 грн. +41820,90 грн.)., саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача. Стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає також судовий збір на користь держави в розмірі 451 грн. 93 коп.

Outcome: approved