Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 18761 гривня 62 копійки. На обґрунтування позову посилається на те, що 29 квітня 2014 року в с.Військове по вул.Миронова,1 Солонянського району Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: ВАЗ номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу потерпілого згідно страхового акту №ОЦ/007/00/14/6292 від 25.06.2014 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди між відповідачем та [PERSON] «УПСК» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7221215, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу ВАЗ номерний знак [NUMBER]. Згідно проведеної субєктом оціночної діяльності оцінки транспортного засобу та визначеної вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, страхового акту та відповідно до норм ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 18761 гривня 62 копійки. Відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а тому він відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України є відповідальною особою за завдані потерпілому збитки. Згідно 33.1.4, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобовязання вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках передбачених законом, МТСБУ, про настання дорожньо-транспортної пригоди, але відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у зазначені строки, звязку з чим у страховика, який виплатив страхове відшкодування, виникло право зворотної вимоги до відповідача на стягнення в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. 23 жовтня 2014 року відповідачеві було направлено листа з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, але відповідач добровільно суми страхової виплати потерпілому позивачу як страховику не відшкодував, тому змушені звернутися з даним позовом до суду. Просили з посиланням на ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» стягнути з відповідача сплачену суму страхового відшкодування за рішенням суду. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.46) в судове засідання не зявився. Згідно поданої до суду письмової заяви просили проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували в разі неявки відповідача проти прийняття заочного рішення (а.с.54-55). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом вручення судової повістки згідно поштового повідомлення (а.с.47,48,50), в судове засідання не зявився. Згідно поданої до суду письмової заяви позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову, а справу прохав здійснювати без фіксації судового засідання за допомогою технічних засобів фіксації (а.с.64-65). В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявних у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін и кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи у межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року о 12 року 00 хвилин в с. Військове по вул.Миронова,1 Солонянського району Дніпропетровської області, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на мокрій від дощу ділянці дороги скоїв зіткнення зі стоячим без руху автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, постраждалих немає, чим порушив вимоги п.12.1 ПДР України та вчинив, правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с.56-63). Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року, яка набрала законної сили (а.с.6,62), [PERSON] за порушення вимог п.12.1 ПДР України було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою, тому факт скоєння ДТП з вини відповідача доказуванню в даній цивільній справі не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] «УПСК» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вбачається з полісу №АО/7221215 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії до 17 квітня 2015 року, за яким забезпеченим є автомобіль ВАЗ-21013, 1982 року випуску, реєстраційний номер В1519ДП з лімітом відповідальності страховика 100\~000 гривень за шкоду, заподіяну життю і здоровю, та 50\~000 гривень - за шкоду заподіяну майну(а.с.5). Згідно положень п.22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Судом встановлено, що [PERSON], яка згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є власником автомобіля Daewoo Lanos SX 1.6і реєстраційний номер АЕ 0556 (а.с.8), 19 червня 2014 року звернулася до позивача [PERSON] «УПСК» як страховика з заявою на виплату страхового відшкодування на ремонт автомобіля (а.с.7). Згідно складеного 27 травня 2014 року оцінювачем ДП «Бюро юридичних і експертних послуг» [PERSON] звіту №30 по визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля [NUMBER] (а.с.9-19) вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становить 18761 гривня 62 копійки. На підставі зазначеного акту позивачем [PERSON] «УПСК» як страховиком 20 червня 2014 року було складено страховий акт №ОЦ/007/00/14/6292 (а.с.20) про розрахунок суми страхового відшкодування, згідно якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті [PERSON], з урахуванням фізичного зносу автомобіля становить 18761 гривня 62 копійки, яке згідно платіжного доручення 26 червня 2014 року (а.с.21) було перераховано на користь СТО «АВТОЛАЙФ», який здійснено проведення ремонтних робіт. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а ч.1 ст.1191 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Законом України № 1961-IV Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року були визначені обовязки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу ґ підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування змін у статтю 33 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було розширено перелік обовязків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Проте, відповідні зміни до абзацу ґ підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. В правових висновках згідно постанови ВСУ від 12 лютого 2014 року у справі №6-1цс14 зазначено, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у звязку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що у звязку зі сплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого майна, до позивача, який здійснив цю виплату, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, на відшкодування виплаченого страхового відшкодування, а оскільки винною стороною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано саме відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то вказане свідчить про те, що до позивача переходить право вимоги до особи, яку за постановою суду визнано винною у скоєнні ДТП, на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в сумі 18761 гривень 62 копійки. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування спричиненої шкоди в загальній сумі 18761 гривень 62 копійки. У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved