Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18 червня 2002 року він уклав шлюб з відповідачкою, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська був зроблений актовий запис №357. В період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони перестали розуміти одне одного, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У відповідачки власні погляди на життя. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю Вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім спільним інтересам. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинене. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спір про розподіл майна, місце проживання та утримання дітей - відсутній. Позивач [PERSON] у судове засідання 11 лютого 2021 року не з`явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності. Позов підтримав, просив розірвати шлюб (а.с.47). Відповідач [PERSON] у судове засідання 11 лютого 2021 року не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала (а.с.48). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 червня 2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №357 (а.с.28). В період шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.29,30). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені, проживають окремо. Спір про поділ майна, місце проживання та утримання дітей - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини у березні 2020 року та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб (а.с.47,48). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 420 гривень 40 копійок слід повернути позивачці з державного бюджету (а.с. 3). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved