Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на посаду продавця продовольчих товарів у ФОП « [PERSON] », стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6 684, грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день звернення до суду в сумі 8 702 грн. та моральну шкоду в сумі 15 000 грн. В позовній заяві зазначив, що 04.10.2018 року він був прийнятий на посаду продавця до ФОП « [PERSON] » на підставі трудового договору. 28.12.2018 року його було звільнено із займаної посади. Звільнення вважає незаконним. Відповідно до листа відповідача його було звинувачено в прогулах на робочому місці, взятті товару, який на ньому обліковується, пошкодженні телефону Xioxami Redmi, вартістю 4699,00 грн. та знято з займаної посади і виведено поза штат. Жодного акту, який би свідчив про порушення ним умов трудового договору відповідач не складав, також не було встановлено й іншого факту вчинення будь якого розкрадання, пошкодження майна чи інших корисливих правопорушень. В телефонному режимі відповідач не пояснив, чому його було звільнено та на якій підставі, чому не платить заробітну плату, у відповідь чув лише погрози. За грудень 2018 року відповідач відмовився нараховувати заробітну плату згідно трудового договору. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 8702 грн. У зв`язку з вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудового договору та безпідставного систематичного порушення прав позивача, йому завдано моральну шкоду, тому просить позов задовольнити, 23.07.2019 року відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ФОП « [PERSON] » матеріальну шкоду, завдану працівником при виконанні трудових обов`язків на суму 11 565,93 грн. та понесені ним судові витрати по справі. Зустрічну позовну заяву мотивував тим, що позовні вимоги [PERSON] не визнає. Дійсно позивач по первісному позову був прийнятий на посаду продавця не продовольчих товарів з 04.10.2018 року згідно трудового договору з оплатою у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. З ним укладено трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність з підпискою матеріально-відповідальної особи. 04.10.2018 до відома [PERSON] була доведена робоча інструкція продавця непродовольчих товарів, яка станом на 01.11.2018 року працівником не була підписана. За час роботи [PERSON] 06.11.2018 року, 21-22.11.2018 року було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та виявлено нестачу і ушкодження смартфону, такі дії завдали шкоди ФОП « [PERSON] », всього на суму 11 565,93 грн. В судовому засіданні позивач первісний позов підтримав в повному обсязі, а зустрічний позов не визнав та пояснив, що смартфон він не пошкоджував, його включення здійснював для того, щоб показати його роботу покупцеві, смартфон не кидав та не пошкоджував. Інвентаризація здійснювалась за його відсутності, що є порушенням і він не був ознайомлений з актами та не мав можливості з ними ознайомитися і підписати їх. Також був звільнений без його відома. Представник відповідача первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала в повному обсязі та надала пояснення згідно зустрічного позову. На виконання вимог п.2 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи. Ухвалою суду від 14.06.2019 року відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі та призначено спрощене позовне провадження. 16.07.2019 року за клопотання позивача [PERSON] судове засідання у справі призначено та проведено в режимі відеоконференції. 23.07.2019 року, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця « [PERSON] » про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди зустрічний позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків та змінено порядок розгляду справи шляхом заміни спрощеного позовного провадження з викликом осіб на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 19.09.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду. Вислухавши думку позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності суд прийшов до наступного. Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини захищаються судом. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 13 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно трудової книжки серії АФ [NUMBER] від 01.09.2007 року [PERSON] був прийнятий на роботу 04.10.2018 року на посаду продавця непродовольчих товарів та 28.12.2018 року звільнений, (а.с.7). 04.10.2018 року між [PERSON] та ФОП « [PERSON] » укладено трудовий договір (а.с. 13-16). Як вбачається з виписки з наказу № 35 від 28.12.2018 року [PERSON] звільнено з посади продавця непродовольчих товарів згідно ст. 40 п. 2 КЗпП України за невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі в наслідок недостатньої кваліфікації, ст. 40 п. 3 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку, ст. 40 п. 4 КЗпП України за винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, що призвели до втрати довіри до нього з боку власника, (а.с. 18). 04.02.2019\~року \~наказом №\~6\~внесено зміни\~до наказу\~№ 35\~від 28.12.2018\~року та\~викладено останній\~у новій\~редакції:\~«Звільнити [PERSON] \~з роботи\~із займаної\~посади продавця\~непродовольчих товарів\~на підставі\~ п. 2 ч. 1\~ст.\~41\~КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я.» (а.с. 149). З свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В00 № 881075 від 28.10.2005 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії [NUMBER] № 552264 від 28.10.2005 року та витягу з реєстру платників єдиного податку № 1811093400065 від 02.10.2018 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований 28.10.2005 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 24300000000000071 та є платником єдиного податку, (а.с.74-76). Згідно розпорядження № 13 від 06.11.2018 року [PERSON] надано розпорядження облікодавцю [PERSON] провести часткову перевірку наявності товарів та відповідності їх наявності обліковим даним, правильності ведення обліку товарів та грошових коштів у продавця непродовольчих товарів [PERSON] (а.с.78). Згідно актів результатів проведення службового розслідування від 08.11.2018 року та 09.11.2018 року, доповідною обліковця [PERSON] від 09.11.2018 року виявлено недостачу мобільного телефону N0011 і 184 за ціною 299,00 грн. (а.с.77, 80-82). Згідно акту від 09.11.2018 року встановлено, що при ревізії було виявлено недостачу мобільного телефону Nomi і184 за ціною 299,00 грн. та [PERSON] був поставлений до відома, який від підпису на акті результату інвентаризації товарів відмовився, (а.с. 79). Згідно наказу № 27 від 21.11.2018 року [PERSON] доручено обліковцю [PERSON] провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей у продавця [PERSON] в магазині смт. Устинівка Кіровоградської області, (а.с.84). Як встановлено з доповідної записки від 21.11.2018 року до початку ревізії 21.11.2018 року [PERSON] був відсутній, (а.с.85). Згідно розпорядження № 15 від 21.11.2018 року [PERSON] доручив обліковцю [PERSON] провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які знаходять на обліку у продавця [PERSON] в смт. Устинівка Кіровоградської області, (а.с. 86). З вивчених в судовому засіданні доказів, а саме: розписки від 21.11.2018 року, актів про закриття відділу та відкриття магазину від 21.11.2018 року, 22.11.2018 року та 23.11.2018 року, акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 23.11.2018 року, наказу № 28 від 23.11.2018 року, акту про відмову підпису продавця [PERSON] на акті інвентаризації від 23.11.2018 року, акту результатів проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 23.11.2018 року, доповідних записок від 14.11.2018 року, 23.11.2018 року, акту про оприбуткування товарних лишків від 23.11.2018 року, прибуткової накладної від 23.11.2018 року, акту від 23.11.2018 про виявлення пошкодженого товару, акту-опису уцінки товару від 05.02.2019 року, наказу № 5 від 01.02.2019 року про проведення уцінки пошкодженого товару, довідки ФОП « [PERSON] » від 01.02.2019 року, акту від 01.11.2018 року, робочої інструкції продавця непродовольчих товарів (3-й розряд) від 2018 року, розпорядження № 9 від 04.10.2018 року, доповідної обліковця [PERSON] від 04.10.2018 року, Накладними про вартість товарів на складах від 04.10.2018 року, накладних на внутрішнє переміщення від 04.10.2018 року, 11.10.2018 року, 15.10.2018 року, 17.10.2018 року, 22.10.2018 року, 23.10.2018 року, 30.10.2018 року, 03.11.2018 року, 07.11.2018 року, 13.11.2018 року, прибуткової накладної від 18.10.2018 року, встановлено, що 04.10.2018 року до відома працівника [PERSON] була доведена робоча інструкція продавця непродовольчих товарів (3-1 розряд), яка станом на 01.11.2018 року працівником не була підписана. Крім цього, за результатами інвентаризації товарів виявлено нестачу мобільного телефону Nomi і184 за ціною 299,00 грн., встановлено відсутність на робочому місці в магазині [ADDRESS] . При інвентаризації виявлено нестачу товарно- матеріальних цінностей на суму 11 340,90 грн. та виявлено лишки товарів на суму 3746,50 грн., які передані іншій матеріально-відповідальній особі продавцю [PERSON] Продавець [PERSON] відмовився від підписання інвентаризаційних описів та актів та виявлено ушкоджений смартфон Xioxami Redmi за обліковою ціною 4699 грн. ( Т. 1 а.с.87-150, 173-254 та Т. 2 а.с. 1-59). В результаті виконання трудових обов`язків [PERSON] завдана шкода ФОП « [PERSON] » у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 8566,93 грн. та у вигляді умисного зіпсування (псування) майна на суму 2999 грн., а всього на суму 11 565,93 грн. Шкода, завдана [PERSON] у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей частково погашена за рахунок заробітної плати в сумі 2773,97 грн. та відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність [PERSON] зобов`язаний відшкодувати ФОП « [PERSON] » повну вартість шкоди, яка завдана з його вини при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Пунктом 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Пунктом 5 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року за №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, \~ \~ \~ \~установам, \~ \~ \~ \~організаціям їх працівниками» роз`яснено, що суд розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття),переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Посада, яку займав відповідач [PERSON] на час утворення нестачі, - продавець, - зазначена в Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу/відпуску/, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24. Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише одне стягнення: догана або звільнення. При цьому підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким слід розуміти протиправне, винне невиконання або неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Статтею 138\~КЗпП України\~передбачено,\~що для\~покладення на\~працівника матеріальної\~відповідальності за\~шкоду власник\~або уповноважений\~ним орган\~повинен довести\~наявність умов,\~передбачених статтею\~130\~цього Кодексу,\~а саме:\~працівники несуть\~матеріальну відповідальність\~за шкоду,\~заподіяну підприємству,\~установі,\~організації внаслідок\~порушення покладених\~на них\~трудових обов`язків.\~При покладенні\~матеріальної відповідальності\~права і\~законні інтереси\~працівників гарантуються\~шляхом встановлення\~відповідальності тільки\~за пряму\~дійсну шкоду,\~лише в\~межах і\~порядку,\~передбачених законодавством,\~і за\~умови,\~коли така\~шкода заподіяна\~підприємству,\~установ,\~організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Таким чином, зваживши у сукупності надані сторонами докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконував обов`язків, покладених на нього, тому в задоволенні первісної позовної заяви слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню. Судові витрати залишити по фактично понесеними сторонами.

Outcome: approved