Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА», просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати в сумі 58 404,79 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.10.1998 року по 23.08.2018 року працювала на Державному підприємстві Львівський Державний завод «ЛОРТА». 23.08.2018 року позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням в порядку ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, при звільненні, адміністрацією заводу не було проведено з позивачем повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість по якій становила 37\~446,46 грн. На підставі заяви позивача про видачу судового наказу, Залізничним районним судом м.Львова 05.10.2018 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на суму 82\~872,40 грн. Постановою державного виконавця від 29.11.2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення вказаної заборгованості, яку погашено частково в розмірі 37\~446,46 грн. 20.12.2018 року, а тому сума заборгованості середнього заробітку станом на 25.02.2019 року становить 58 404,79 грн. тому просить стягнути таку в судовому порядку. Ухвалою від 06.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просить стягнути суму в розмірі 20 895 грн. 84 коп. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що повністю погоджується з позовними вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відпрацьований час. При цьому, зазначив, що ця сума вказана без урахування сплати податку та обовязкових платежів. Також додав довідку про середній заробіток за час затримки розрахунку. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки позивач з 01.10.1998 року по 23.08.2018 року працював на Державному підприємстві Львівський Державний завод «ЛОРТА». 23.08.2018 року позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням в порядку ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, при звільненні, адміністрацією заводу не було проведено з позивачем повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість по якій становила 37\~446,46 грн. На підставі заяви позивача про видачу судового наказу, Залізничним районним судом м.Львова 05.10.2018 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на суму 82\~872,40 грн. Постановою державного виконавця від 29.11.2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення вказаної заборгованості, яку погашено частково в розмірі 37\~446,46 грн., Відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір про розмір належних позивачу при звільненні сум, однак виплата таких на час розгляду справи з вини відповідача не проведена, а тому суд приходить до висновку, що позивачем підставно заявлено вимогу про стягнення з відповідача середній заробіток за весь час затримки в розмірі 20\~895,84 грн. Разом з тим, положення\~ст.117 КЗпП України\~підлягають застосуванню у разі порушення строків, встановлених\~ст.116 КЗпП України, тобто з дня звільнення позивача\~23.08.2018 року. При цьому, як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.32\~Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з представленого відповідачем розрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день виплати зарплати становить 20\~895,84 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позивачем така вказується для стягнення. Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved