Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. 15.09.2013 року відповідач, згідно їх домовленості, отримав від нього у позику грошові кошти в сумі 10\~700 грн., які зобовязався повернути до 31.12.2013 року, про що надав йому власноручно написану розписку. У зазначений термін відповідач в порушення своїх зобовязань позику не повернув. На його прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував і в усній формі відмовився сплатити заборгованість. За таких обставин звернувся до суду і просить стягнути з відповідача суму боргу в сумі 10\~700 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримав і просив стягнути з відповідачів суму боргу та судові витрати. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які отримав особисто. Про причини неявки до суду суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, відповідно до ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, 15.09.2013 року відповідач, згідно домовленості між сторонами по справі, отримав від позивача у позику грошові кошти в сумі 10\~700 грн., які зобовязався повернути до 31.12.2013 року, про що надав позивачу власноручно написану розписку (а.с.7). У зазначений термін відповідач в порушення своїх зобовязань позику позивачу не повернув. На усне прохання позивача про добровільну сплату заборгованості відповідач не прореагував. До теперішнього часу борг позивачу відповідачем не повернутий. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі На підставі викладеного,

Outcome: approved