Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким остаточно просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.12.2014 р. в розмірі 6\~133, 94 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON], як власник квартири [ADDRESS], є споживачем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, які своєчасно та в повному обсязі надаються ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт». Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства відповідачем не сплачується послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.10.2012р. до 01.12.2014р. в розмірі 6133, 94 грн. Представник позивача в судовому засіданні викладені вище обставини та вимоги позову підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, заяв про поважні причини своєї відсутності або слухання спарив за його відсутністю не надав, надавши письмові заперечення на позовні вимоги. Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами даної сфери регулювання є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» управитель це особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Встановлено, що на підставі договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01.10.2012р., укладеного між ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» та ТОВ «Технобудсистема» (забудовник відповідного житлового будинку, балансоутримувач), ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» надає послуги з управління житловим будинком та обєктів благоустрою, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 160-«д», а саме: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, дератизацію, дезінсекцію, послуги з обслуговування димовентиляційних каналів, ремонт конструктивних елементів внутрішньо будинкових систем, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинкової території, освітлення місць загального користування, енергопостачання ліфтів, а також надає інші послуги, які необхідні для належного управління та обслуговування будинку. Посилання відповідача на недійсність вказаного договору, оскільки зі сторони ТОВ «Технобудсистема» договір підписаний не уповноваженою особою, на думку суду, є необґрунтованим, т.я. наявність або відсутність права на підписання такого роду договорів відноситься до повноважень керівних органів ТОВ «Технобудсистема», а діючим законодавством на позивача не покладено обовязку перевірки повноваження особи на підписання договору та верифікацію її підпису. В судовому засіданні судом досліджено оригінал відповідного договору, який відповідає доданій до матеріалів справи копії, містить підписи уповноважених осіб та скріплений печатками обох сторін цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 цього ж Закону України) кореспондує обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таке ж положення міститься і в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 р. № 572, де зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, у відповідності до вимог п. 3 ст. 12 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Між тим, згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком є витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Далі, на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2015 № 50485181 встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], отже на нього покладається обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги. Ствердження відповідача на те, що вказана інформаційна довідка є неналежним доказом, суд вважає необґрунтованими та непереконливими, оскільки відповідна довідка отримана в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України в порядку, визначеному постановою КМУ від 24.12.2014 за № 722 «Деякі питання надання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження». З боку відповідача не надано будь-яких доказів, якими би спростовано обставину реєстрації за ним права власності на зазначену квартиру. Також, безпідставним є посилання відповідача на наявність договірних відносин з попереднім виконавцем житлово-комунальних послуг (ТОВ «Новобуд-Комфорт»), т.я. відповідно до розділу № 8 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.03.2008р., укладеного між ТОВ «Новобуд-Комфорт» та відповідачем, цей договір діє до 01.03.2009р. з можливою пролонгацією лише на один рік, тобто дія відповідного договору припинена 01.03.2010р. Отже, судом встановлено, що позивач є організацією, яка уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 160-«д», а відповідач, як власник квартири у вказаному житловому будинку, зобовязаний оплачувати надані послуги. Статтями 20, 21 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, що відповідає висновкам, висловленим Верховним судом України (постанова від 30.10.2013р. у справі № 6-59цс13, від 27.03.2013 р. у справі № 6-6цс13 та від 19.11.2014 р. у справі № 6-178цс14). Також встановлено, що позивачем вживались необхідні заходи щодо укладення письмового договору з відповідачем на надання відповідних послуг (усне інформування, інформаційні повідомлення у підїздах, надсилання листів щодо необхідності укладення договору, надсилання примірників договорів), однак останній ухилився від його підписання, хоча відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 цього Закону «Про житлово-комунальні послуги» на споживача так само покладається обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачем здійснювалось інформування позивача про надання послуг та наявності заборгованості шляхом щомісячного надсилання квитанцій. Згідно з ч. 1, 2 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір відповідної плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надає ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» встановлюється відповідним рішенням виконкому Харківської міської ради. Тарифи на послуги, що надавались відповідачу, встановлені рішеннями виконкому Харківської міської ради від 26.09.2012р. № 570 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають ТОВ «Жилсервіс» та ТОВ «Новобуд-Комфорт» та від 26.02.2013р. за № 77 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають житлові, житлово-будівельні та виробничі кооперативи». Відповідно до ч. 1, 3 ст. 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 статті 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів. Відповідно до наданого розрахунку, вбачається, що позивачем надаються послуги згідно тарифів, встановлених рішенням виконкому Харківської міської ради, які відповідачем не оплачені, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.10.2012р. до 01.12.2014р. в загальному розмірі 6133, 94 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. З боку відповідача не доведено відсутності своєї вини у невиконанні зобов'язання з оплати послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, або факт виконання даного зобов'язання. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, належним чином доведеними, тому у суду є правові підстави для їх задоволення. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved