Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про зобовязання до вчинення дій, в якому просить зобов'язати [PERSON] міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» розробити та надати технічні умови на відєднання квартири №26 на вул. Коновальця,58 у м.Львові від мережі ЦО і ГВП та влаштування автономного опалення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири №26 на вул. Коновальця,58 у м.Львові. У зв'язку з неналежним наданням послуг постачання теплової енергії вона вирішила відмовитись від централізованого опалення квартири та встановити у своїй квартирі автономну систему опалення. Враховуючи те, що [PERSON] міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» не надає її технічних умов на відєднання, тому звернулася до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити та просить розглядати справу без його участі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №26 на вул. Коновальця,58 у м.Львові згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2017р. № 97320011. Відповідно до положень\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Більше того, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні (ч. 1\~ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст.\~ 8 Конституції України\~в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Відповідно до\~ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Відповідно до\~ст.22 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина, закріплені\~Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про теплопостачання»\~основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання є захист прав споживачів, забезпечення рівних можливостей доступу суб'єктів відносин у сфері теплопостачання на ринок теплової енергії, запобігання монополізації та створення умов для розвитку конкурентних відносин у сфері теплопостачання. Згідно з ст. 18 вищевказаного закону суб'єктам господарської діяльності у сфері теплопостачання забороняється зловживати монопольним становищем у будь-якій формі. Відповідно до\~статті 19 цього закону\~споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються, зокрема,\~Законом України «Про теплопостачання»,\~Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1\~ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання»\~зазначено, що споживач має право на вибір джерел енергії, чи постачальної організації. Так,\~постанова Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007р. №1268 «Про внесення змін до правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, прямо обмежує конституційні права громадян та норми\~Закону України\~«Про теплопостачання»\~від 02.06.2005 року, а саме ч. 1 ст. 24 «права та основні обов'язки споживача теплової енергії» щодо права споживача на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Вказане право також гарантується ст. ст.\~55,\~124 Конституції України. З метою влаштування автономного опалення в квартирі та у відповідності до «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від центрального теплопостачання», позивач звернувся до відповідача про надання дозволу на відключення її квартири від системи централізованого опалення, у звязку з неналежним наданням послуг з постачання теплової енергії та економністю індивідуальної системи, для влаштування автономного опалення. Пунктом 39 Правил користування тепловою енергією затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007року №1198\~та пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. закріплюють за споживачем право відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення. Положення п. 25 цієї ж\~постанови\~вказує, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. А відтак самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до наведеного положення, позивач звернувся до комунального підприємства, як надавача послуг про надання технічних умов на відєднання квартири №26 на вул. Коновальця, 58 у м. Львові від мережі центрального опалення та влаштування автономного опалення індивідуального опалення в квартирі для реалізації свого права. Підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж центрального опалення може бути неможливість забезпечення, у разі відокремлення приміщення даного споживача (секції, підїзду) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення, безперебійної роботи інженерного обладнання сусідніх приміщень або будинку в цілому. Однак, відповідно до акту № 195 від 15.12.2017 року первинної перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів комунальнопобутових обєктів, житлових та громадських будинків встановлено, що квартира позивача облаштована справними димовими та вентиляційними каналами, а також газовими інженерними мережами та газовими приладами колонкою для підігріву води. У звязку із наявністю димоходу, року ПАТ «Львівгаз» надав позивачу технічні умови від 03.05.2018 № 596 на встановлення двофункційного котла димохідного типу на площі кухні взамін центрального опалення. Діючі норми і правила допускають встановлення автономних газових опалювальних котлів. При цьому враховується характерні особливості в кожному окремому випадку. Якщо діючий переріз труб системи газопостачання квартир в будинку дозволяє підключення газового опалювального котла, то таке підключення можливе шляхом окремого вводу в квартиру від зовнішньої газової труби газопостачання будинку. Відповідно до ч.2\~ст. 383 ЦК України\~власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, надані йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог експлуатації будинку». Таким чином, позивач має право на влаштування індивідуального опалення. Встановлення індивідуального опалення у квартирі жодним чином не мало б порушувати прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з п. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Відносини щодо отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються між власниками окремих житлових приміщень та постачальниками таких послуг на підставі договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеними між конкретними споживачами та комунальними підприємствами, які надають такі послуги. Згідно таких договорів виконавці, тобто комунальні підприємства, зобов'язані надавати споживачам вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживачі зобов'язуються своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. У разі порушення умов договору однією із сторін договір може бути розірваний. Підставами для розірвання договору з ініціативи споживача є зникнення потреби в отриманні послуг або відмова споживача від користування послугами, або невиконання умов договору виконавцем (п.32 Типового договору Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого\~Постановою КМУ №630 від 21.07.05р.). Суд приймає до уваги твердження, що у відповідності до «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від центрального теплопостачання» затверджене\~наказом від 22.11.2005 № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, [PERSON] міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» виготовляє технічні умови на відключення квартир від системи централізованого опалення та центрального водопостачання, у зв'язку з неналежним наданням послуг з постачання теплової енергії та економністю індивідуальної системи, для влаштування автономного опалення. Крім того, у відповідності до п. 8, 9 та 10 Правил користування тепловою енергією затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007року №1198, надання технічних умов віднесено до компетенції теплопостачальної організації, якою в даному випадку є відповідач [PERSON] міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням\~вищевказаного,\~аналізуючи зібрані\~по справі\~докази в\~їх сукупності\~та співставленні, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved