Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернинської сільської ради Таращанського району Київської області, просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька [PERSON], а саме: житловий будинок загальною площею 32,8 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: вул. Набережна, 43 с. Улашівка Таращанського району Київської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті його батька [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та земельного паю. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай) позивач отримав, а оскільки на житловий будинок, який розташований по вул. Набережна, 43 в с.Улашівка Таращанського району Київської області на імя [PERSON] не було виготовлено технічної документації та відсутнє свідоцтво про право власності на вказаний будинок, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Позивач та представник позивача у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, проте зазначили у позові клопотання про розгляд справи без їх участі та без фіксування технічними засобами судового розгляду справи, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі та без фіксування технічними засобами судового розгляду справи, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи № 66/2015 до майна померлого 29 листопада 2014 року [PERSON], суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 листопада 2014 року помер батько позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії I-ОК № 322214, видане виконавчим комітетом Чернинської сільської ради Таращанського району Київської області 02.12.2014 року, актовий запис № 47). При цьому, за своє життя 04 листопада 2008 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Чернинської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 461. Після відкриття спадщини померлого [PERSON], позивач, маючи заповіт, 21.04.2015 року звернувся до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи. Відповідно до повідомлення № 366/02-14 від 04.06.2015 року, приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Набережна, 43, с.Улашівка Таращанського району Київської області, у звязку з відсутністю у померлого 29 листопада 2014 року [PERSON] правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок. Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року у випадку відсутності у померлої особи правовстановлюючого документу на нерухоме майно, державна реєстрація якого не проводилась, питання належності нерухомого майна такій особі має вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], позивачем оформлено право на частину спадщини, а саме на земельну ділянку площею 2,1502 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НАН 530296, зареєстровано в реєстрі за № 541, спадкова справа №66/2015. Факт того, що власником будинку, що розташований за адресою: вул. Набережна, 43, с.Улашівка Таращанського району Київської області, дійсно був [PERSON], підтверджується виписками № 155, № 156, № 157, № 158 від 04.06.2015 року з погосподарської книги Чернинської сільської ради Таращанського району Київської області. Як вбачається з технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок від 27.04.2015 року, який було виготовлено на вказане домоволодіння, будинок побудовано 1960 року. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року). В той же час відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, яке перебуває у власності [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищевказана виписки № 155, № 156, № 157, № 158 від 04.06.2015 року з погосподарської книги Чернинської сільської ради Таращанського району Київської області є доказом належності спірного домоволодіння на праві власності [PERSON] У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно пп. 3.14 п. З глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину за заповітом, що відкрилась 29.11.2014 року після смерті [PERSON], вважається, що він прийняв усе спадкове майно померлого, в тому числі і вказане домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Набережна, 43, с.Улашівка Таращанського району Київської області. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до технічного паспорту, виданого ФОП [PERSON] 27.04.2015 року, до складу домоволодіння за вказаною вище адресою входить: житловий будинок загальною площею 32,8 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м (літ.А), сарай (літ.Б), колодязь питний (літ.І), , вартістю 60317 грн. Вирішуючи спір суд також виходить з наступного. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до положень частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved