Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та відповідачем [PERSON] 25 липня 2008 року був укладений кредитний договір №859803/ФЛ, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 168 350 доларів США в порядку та на умовах, встановлених договором, а надання кредиту в повному обсязі підтверджується заявою на видачу готівки № 28 від 25 липня 2008 року. Позивач посилається на те, що після укладення кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором не виконувала, в звязку з чим станом на 12 лютого 2015 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 317\~957,16 доларів США та 1\~298\~300 гривень 56 копійок, з яких заборгованість за сумою кредиту становить 166\~415,99 доларів США, заборгованість по процентам становить 151\~541,17 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 875\~756 гривень 50 копійок (34\~891,89 доларів США) та штраф 422\~544 гривень 06 копійок (16\~835,00 доларів США). Виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечувалось договорами поруки від 25 липня 2008 року укладеними між банком та [PERSON] та [PERSON], які зобовязалися перед позивачем відповідати солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязання за кредитним договором. Оскільки відповідач [PERSON] не виконала взятих на себе зобовязань по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом про примусове солідарне стягнення заборгованості, відсотків, пені та штрафу за кредитним договором, оскільки зобовязання за договором повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або закону, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому позивач зазначає про право суду ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, переконавшись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.41,49,61,71), в судове засідання 24 вересня 2015 року не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.57-58, 86-87). Відповідач [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України за адресою свого місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с.39 зворот), звідки судові повістки про виклик до суду повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.54-56,65-68,79-81), а про зміну місця свого проживання ні позивача, ні суд не повідомила, в судове засідання 24 вересня 2015 року не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які про день та час розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.78,84), в судове засідання 24 вересня 2015 року не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, як не подали і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У звязку з цим, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності відповідачів, оскільки відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та дату судового засідання. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,57,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки (штрафу, пені), якою відповідно до ст.549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання та яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, укладений між сторонами згідно положень ст.ст. 1049,1054,1055 ЦК України, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обовязковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», найменування якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (а.с.32-35) та [PERSON] 25 липня 2008 року був укладений кредитний договір №859803/ФЛ (а.с.8-13), відповідно до умов якого відповідачу було надано на придбання у власність нерухомого майна (земельної ділянки площею 1\~200 кв.м) на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 168 350 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами процентів у розмірі 14,49 % річних з терміном повернення кредиту до 12 липня 2028 року. Відповідач [PERSON], як позичальник, зобовязалася повертати кредит шляхом сплати щомісячно до 10 числа поточного місяця мінімально необхідний щомісячний платіж в розмірі 2\~168,77 доларів США в порядку та на умовах, що передбачені договором, а в разі порушення умов договору в частині строку сплати мінімально необхідного платежу згідно п.3.3.3 договору, сплачувати штрафні санкції (п.5.2,5.3) та відповідно до п. 5.2 договору на вимогу банку сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення (а.с.8-13). Згідно п.4.2.4 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 договору, а також у випадках, передбачених у п.4.3.6 договору. Зазначені умови укладеного кредитного договору свідчать про те, що банк має право дострокової вимоги щодо повернення всієї суми кредиту та інших передбачених договором платежів в разі порушення позичальником умов кредитного договору по поверненню кредиту. Позивач виконав свої зобовязання за договором та надав позичальникові кредитні кошти за вирахуванням суми комісії, що підтверджується заявою на видачу готівки №28 від 25 липня 2008 року (а.с.14), а відповідачем [PERSON], як позичальником, зобовязання за кредитним договором по поверненню кредиту виконувались не належним чином. При цьому, останній платіж на повернення отриманого кредиту було здійснено [PERSON] 13 жовтня 2008 року (а.с.19), у звязку з чим відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.19-20) станом на 12 лютого 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 166\~415,99 доларів США, що еквівалентно 4\~176\~898 гривням 56 копійкам, заборгованість по процентам - 151\~541,17 доларів США, що еквівалентно 3\~803\~553 гривням 34 копійкам, нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 34\~891,89 доларів США, що еквівалентно 875\~756 гривням 50 копійкам та нараховано штраф в розмірі 16\~835,00 доларів США, що еквівалентно 422\~544 гривням 06 копійкам, а всього загальна сума заборгованості складає 369\~684,05 доларів США, що за підрахунками позивача еквівалентно 9\~278\~752 гривням 46 копійкам. Зазначене свідчить про порушення позичальником умов кредитного договору, а також про те, що у позивача як позикодавця, відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору (п.4.2.4) виникло право вимоги щодо дострокового повернення кредиту. Оскільки, в порушення умов кредитного договору, позичальник не виконала взяті на себе грошові зобовязання та не виплатила в повному обсязі та у встановлені кредитним договором та графіком строки суму кредиту та відсотки, що свідчить про істотне порушення нею в односторонньому порядку умов укладеної кредитної угоди, то суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №859803/ФЛ від 25 липня 2008 року. Одночасно суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості в іноземній валюті в доларах США не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України). У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю встановлено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеному в постанові у справі № 6-145цс14. На вказані положення законодавства посилався і позивач в позовній заяві, проте в матеріалах справи відсутні докази отримання як ВАТ Комерційний банк «Надра» так і ПАТ Комерційний банк «Надра» відповідної генеральної, індивідуальної ліцензій НБУ та письмового дозволу на здійснення валютних операцій, а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Крім того, ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Оскільки позивачем у справі не доведено наявність як у ВАТ Комерційний банк «Надра» так і у ПАТ Комерційний банк «Надра» відповідної генеральної, індивідуальної ліцензій НБУ та письмового дозволу на здійснення валютних операцій, то позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором №859803/ФЛ від 25 липня 2008 року в іноземній валюті задоволенню не підлягають. В той же час, згідно розрахунку позивача (а.с.19-20) сума заборгованості за кредитним договором, визначена позивачем в доларах США, була зазначена позивачем станом на 12 лютого 2015 року і в гривні еквівалентно до суми заборгованості. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з [PERSON] заборгованості в загальній сумі 9\~278\~752 гривні 46 копійок, тобто в національній валюті, а не в іноземній. Крім того, судом під час розгляду справи було встановлено, що виконання умов кредитного договору №859803/ФЛ від 25 липня 2008 року забезпечувалось порукою фізичної особи відповідача [PERSON], з яким 25 липня 2008 року було укладено договір поруки №859803/ФЛ-П1 (а.с.15-16), а також забезпечувалось порукою фізичної особи відповідача [PERSON], з якою 25 липня 2008 року було укладено договір поруки №859803/ФЛ-П2 (а.с.17-18). Судом встановлено, що із зазначеними особами були укладені окремі договори поруки. Відповідно до умов укладених договорів поруки, поручитель відповідає по зобовязаннях позичальника за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, що свідчить про те, що поручителі зобовязалися перед позивачем відповідати солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязання за кредитним договором. Відповідно до ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, а у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, а згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Судом встановлено, що п. 1.3 Договорів поруки передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні зобовязання в цілому (а.с.15,17). В той же час, п. 2.2. цих же договорів передбачено, що поручитель зобовязаний виконати взяті на себе зобовязання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобовязань і необхідності їх виконання поручителем. А згідно п. 2.4 договору поруки повідомлення повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом чи надано особисто поручителю. Таким чином, судом встановлено, що зобовязання за спірним кредитним договором забезпечується порукою декількох осіб, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 553 ЦК України, згідно з якою поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частиною 3 ст. 554 ЦК України передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки з відповідачами, як поручителями за кредитним договором, укладалися окремі договори поруки, то суд приходить до висновку про те, що між собою відповідачі-поручителі не є солідарними боржниками, а вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України в постановах від 11 березня 2015\~року у справі № 6-35цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-255цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-745ц15. Згідно вказаних правових позицій, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у справах, які переглядалися ВСУ, встановлено, що зобовязання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки №859803/ФЛ-П1, №859803/ФЛ-П2 від 25 липня 2008 року не встановлена солідарна відповідальність поручителів [PERSON] та [PERSON] з боржником, то суд приходить до висновку про те, що підстави для солідарного стягнення з боржника та поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні, проте наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості солідарно з боржником з кожного поручителя окремо. Відповідно до п. 5.3. договору поруки (а.с.16,18) його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Оскільки позивачем відповідно до вимог п. 4.2.4 кредитного договору використано право вимоги дострокового виконання боржником [PERSON] зобовязання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, штрафних санкцій шляхом предявлення позову, який одночасно було предявлено і до поручителів, то суд приходить до висновку про те, що зобовязання за договорами поруки не припинилися. На підставі зазначеного позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителів підлягають частковому задоволенню, оскільки з поручителів стягненню підлягає заборгованість солідарно (з кожного окремо) з боржником, а не солідарно з боржником, оскільки поручителі між собою не є солідарними боржниками. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором №859803/ФЛ від 25 липня 2008 року станом на 12 лютого 2015 року в загальній сумі 9\~278\~752 гривні 46 копійок, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором №859803/ФЛ від 25 липня 2008 року станом на 12 лютого 2015 року в загальній сумі 9\~278\~752 гривні 46 копійок. Крім того, у звязку з частковим задоволенням позовних вимог з кожного відповідача на користь держави необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору по 1 218 гривень 00 копійок, оскільки позивач під час звернення з позовом до суду був звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial