Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 33566,67 грн., зазначивши, що між позивачем та відповідачем 09 вересня 2011 року було підписано заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Сторони приступили до виконання своїх зобов`язань, передбачених договором. Проте, відповідач порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення кредитної заборгованості, передбаченої договором. А тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 21 червня 2018 року становить 33566,67 грн., в тому числі: 2279,89 грн. тіло кредиту; 1575,85 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 27636,33 грн. нараховано пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1574,60 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з`явився, не заперечував проти розгляду справи за відсутністю представника банку. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності та розгляд справи за її відсутності, додавши, що ніяких письмових договорів, Умов та Правила надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності вона не укладала та не підписувала. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно зі ст.ст 525, 526, 530 ,1054, 625 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки . Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем 09 вересня 2011 року було підписано заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконувала і станом на 21 червня 2018 року внаслідок невиконання нею взятих на себе кредитних зобов`язань сума її заборгованості перед позивачем становить 33566,67 грн., в тому числі: 2279,89 грн. тіло кредиту; 1575,85 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 27636,33 грн. нараховано пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1574,60 грн. штраф (процентна складова). Зазначена заборгованість відповідача підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 21 червня 2018 року. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що відповідач дійсно має борг перед банком за відповідним кредитним договором. Однак у позові позивача належить відмовити у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності з таких підстав. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. А відповідно до частини 5 цієї ж статті - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач у позові не вказує про поважність пропуску строку давності. З матеріалів справи не вбачається, що причини пропуску позивачем, встановленого законом строку, є поважними. Так, про пропущення строку позовної давності свідчать наступні досліджені судом докази. Як вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідач на погашення отриманого кредиту здійснила останній платіж 25 червня 2015 року, а з 01 липня 2015 року взагалі припинила користуватися кредитною карткою. Отже, перебіг строків загальної позовної давності розпочався 25 червня 2015 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з кредитних правовідносин, закінчився у 26 червня 2018 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 27 серпня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому, підписання заяви відповідачем про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років ( п.1.1.7.31) свідчить про те, що договір про збільшення строку позовної давності був укладений між сторонами у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Умови та Правила надання банківських послуг п.1.1.7.31, в якому встановлено позовну давність тривалістю 50 років, не містить підпису відповідача. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі за № 6-1926 цс15. Приймаючи до уваги наведене, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, але вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування позивачу судового збору не має.

Outcome: dismissed