Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У зв'язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, не мають бажання надалі проживати разом; фактично вони проживають окремо тривалий час, позивач просить суд розірвати шлюб. Крім того, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з відповідачкою, позивач просить суд визначити в подальшому місце проживання їхнього неповнолітнього сина, залишивши дитину на проживання з її батьком. Позивач в суді позов підтримав та просить його задоволити повністю. Відповідачка в суді позов визнала частково. Пояснила, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу з позивачем визнає повністю, однак в частині визначення місця проживання дитини з позивачем не визнала, зазначивши, що їй перешкоджають спілкуватися з сином. Однак, вона в свою чергу його забезпечує, та згідна щоб останній проживав з позивачем до весни, а надалі вона планує проживати разом з дитиною, і в подальшому вирішуючи дане питання в судовому порядку. Представник органу опіки та піклування підтримав висновок органу опік та піклування щодо визначення місця проживання дитини - з позивачем. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не проживають як сім'я протягом тривалого часу. Сторони мають різні характери, різні погляди на життя, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачкою. Тому суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Суд вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини бере до уваги вимоги ст.ст. ст. 19, 160-161 СК України. Згідно ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що поведінка позивача та спосіб життя є належними, розвиткові дитини зашкодити не можуть; висновком органом опіки та піклування Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області визнано доцільним залишити малолітнього [PERSON] на виховання позивачу. Аналізуючи зібрані у справі докази суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved