Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» про стягнення банківського вкладу в розмірі 3500 доларів США, відсотків в розмірі 87,04 доларів, 6000 гривень моральної шкоди та 1200 гривень витрат на правову допомогу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та суду пояснив, що просить стягнути кошти в валюті - доларах США, оскільки правовідносини виникли у валюті, та просить зазначити еквівалент у гривнях станом на дату ухвалення рішення. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки представника суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування вимог позову, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 18 лютого 2014 року між публічним акціонерним товариством «Міський Комерційний Банк» та [PERSON] був укладений договір №2630/63/159444 банківського вкладу (депозиту) «Ваш стабільний» банківського вкладу з виплатою відсотків щомісячно, згідно з яким [PERSON] передав, а банк прийняв грошову суму вкладу - 3500,00 доларів США, і зобов'язався виплатити позивачу суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором, строк дії вкладу 89 днів - з 18 лютого 2014 року по 18 травня 2014 року, процентна ставка - 10,2 % річних (а.с.а.с. 5-6). Позивач звертався до відповідача з вимогою про добровільне повернення грошових вкладів, що підтверджується заявою від 19.05.2014 року про повернення коштів. Однак, банк в порушення п. 2.5 умов Договору продовжує користуватися коштами позивача. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Статтями 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Разом з тим, відповідно до умов договору банк зобов'язався забезпечити повне збереження та повернення вкладу з нарахованими процентами, сплатити вкладнику проценти шляхом перерахування коштів на рахунок в останній день строку дії вкладу, повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що не повернення відповідачем публічним акціонерним товариством «Міський Комерційний Банк» банківського вкладу [PERSON] є неправомірним. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття має перелік способів захисту прав та інтересів, який не є вичерпним, оскільки частиною 2 пункту 10 встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право вибору способу захисту належить особі. Суд вважає, що право позивача на стягнення коштів у валюті, в якій виникли правовідносини сторін, захищене положеннями ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За таких обставин, враховуючи, що позивачем доведено та належно підтверджено суми заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, шляхом зобов'язання відповідача повернути позивачу суму вкладу з сумою 0,1 % у валюті, в якій здійснювався вклад - в доларах США із зазначенням еквіваленту станом на дату ухвалення даного рішення. При вирішенні спору про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що моральна шкода, завдана позивачу, у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України, полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього. Оскільки факт неповернення коштів підтверджений у судовому засіданні, факт переживання особою моральних страждань, які вона отримала внаслідок раптової непередбаченої зміни звичного способу життя та відсутності того, на що вона розраховувала при укладенні договору вкладу, знаходиться для суду поза розумним сумнівом. За таких обставини,

Outcome: partial