Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія константа груп» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 листопада 2013 року по 01 липня 2014 року позивач працювала на посаді бухгалтера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буд-Білдінг», правонаступником якого є відповідач. Разом з тим, у день звільнення позивача відповідач в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) не розрахувався з позивачем та не виплатив останньому заборгованість по заробітній платі за травень - червень 2014 року, а також компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 8 495 грн. 40 коп. На підставі наведеного позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 8 495 грн. 40 коп., а також на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 29 336 грн. 88 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У судовому засіданні достовірно встановлено, що з 01 листопада 2013 року позивач - [PERSON] працювала на посаді бухгалтера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буд-Білдінг» та 01 липня 2014 року позивача у зв'язку із переведенням на інше підприємство було звільнено з займаної посади на підставі ч. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу № ББ000000051 від 01 листопада 2013 року та копією наказу № ББ000000038 про припинення трудового договору (контракту) від 01 липня 2014 року (а.с. 8, 9). При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд-Білдінг» перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія константа груп», яке є правонаступником у повному обсязі всіх прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Білдінг», що підтверджується Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія константа груп» від 18 серпня 2014 року (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, в день звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі та не виплатив компенсації за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки у загальному розмірі 8 495 грн. 40 коп., що підтверджується довідкою відповідача № ББ000000026 від 26 серпня 2014 року (а.с. 10). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану ним відпустку у загальному розмірі 8 495 грн. 40 коп. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, перевіривши у судовому засіданні розрахунки позивача, наведені у заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 18), суд вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 02 липня 2014 року по 24 вересня 2014 року в розмірі 29 336 грн. 88 коп. підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 02 липня по 24 вересня 2014 року у сумі 12 631 грн. 20 коп. Так, враховуючи те, що в останні 2 календарні місяці перед звільненням з роботи заробітна плата позивача становила: у травні 4 000 грн. та у червні 4 000 грн., в яких було по 19 календарних днів, середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 210 грн. 52 коп. ((4000+4000)/(19+19)=210,52). При цьому, час затримки розрахунку з 02 липня по 24 вересня 2014 року становить 60 робочих дні, а саме: 22 робочі дні у липні, 20 робочих днів у серпні та 18 робочих днів у вересні. Відтак, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 02 липня по 24 вересня 2014 року у сумі 12 631 грн. 20 коп. (210,52х60=12631,2). На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія константа груп» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія константа груп» на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 грн. Враховуючи наведене, на підставі 43 Конституції України, ст.ст. 47, 83, 116, 117, КЗпП України та

Outcome: partial