Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить: Стягнути солідарно з [PERSON] та Головного управління Національної поліції в Київській області на користь [PERSON] 125 000,00 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень, 00 коп. на відшкодування майнової шкоди, 100 000 (сто тисяч) гривень, 00 коп на відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Посилається в позові на те, що він 02 квітня 2015 року придбав автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, кузов № [NUMBER] , колір чорний, рік випуску 2007 у [PERSON] (продавець), який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 21.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Босою Ю.П. За вказаний автомобіль була сплачена сума у розмірі 125 000,00 грн. Однак, у подальшому внаслідок протиправних дій відповідачів даний автомобіль незаконно вибув із володіння Позивача, який втратив можливість ним володіти, користуватися та розпоряджатися. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 10 червня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 19 червня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] , [INFO] . Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. Відповідачам був наданий строк для надання відзиву. 23 липня 2020 року до суду надійшов відзив від Відповідача [PERSON] , в якому остання проти позову заперечує. Наголошує на тому, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, тобто позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме особою, до якої пред`явлено позов. Відповідач [PERSON] заявила клопотання про застосування строків позовної давності, у зв`язку із пропуском Позивачем трирічного строку на звернення до суду, який повинен обчислюватися з 20.12.2016 року, тобто з дня коли Автомобіль вилучено у позивача і останній втратив можливість ним користуватися. 05 серпня 2020 року до суду надійшов відзив від представника Відповідача ГУНП в Київській області, в якому останній проти позову заперечує. Посилається на те, що жодних доказів, які свідчать про протиправність дій працівників поліції позивачем не надано, відповідно нема підстав досліджувати причинно-наслідковий зв`язок між незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю та завданою шкодою. Крім цього, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, який повинен обчислюватися з моменту винесення апеляційним судом Київської області ухвали від 11.04.2017 року по справі №357/11581/16-к про скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача ГУНП в Київській області в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи. Раніше подали відзив, в якому виклали свої заперечення проти позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. За змістом ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. З урахуванням цього суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. 02 квітня 2015 року між [PERSON] (продавець), який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 21.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Босою Ю.П., [PERSON] (покупець) та ТОВ «Автофортуна» було укладено Договір комісії №31. Згідно п.1.1 Договору Продавець передає належний йому транспортний засіб (номерний агрегат), а ТОВ «Автофортуна» надає послуги по пошуку покупця та переоформлення Т/З марки SKODA OCTAVIA TOUR, кузов № [NUMBER] , колір чорний, рік випуску 2007. Договір також містить інформацію, підтверджену підписом Покупця про те, що останній одержав Транспортний засіб, Довідку-рахунок та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Згідно Акту №12-04 про оцінку транспортного засобу, складеного 02 квітня 2015 року ринкова вартість автомобіля SKODA OCTAVIA 1,8 Ті Combi L@K 5MT (TU) складає 124 572,74 грн. 03 квітня 2015 року спірний транспортний засіб зареєстровано на ім`я [PERSON] , що підтверджує видане йому Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 23.08.2016 року слідчим Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області, старшим лейтенантом поліції Макарук М.Л. винесено постанову про оголошення розшуку та встановлення місця знаходження транспортного засобу SKODA OCTAVIA TOUR , д.н.з. [NUMBER] , в межах кримінального провадження №42015110030000052 від 11.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. 20 грудня 2016 року транспортний засіб SKODA OCTAVIA TOUR , д.н.з. [NUMBER] було вилучено у м.Пустомити слідчим Білоцерківського відділу поліції ст.лейтенантом поліції Макарук М.Л. 12 червня 2017 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (справа №357/11581/16-к) зобов`язано Білоцерківський відділ поліції ГУНП в Київській області та прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Матерніцьку А.С. вчинити дії по поверненню автомобіля марки SKODA OCTAVIA TOUR, 2007 р.в., чорного кольору, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] та ключів від замка запалення автомобіля власнику [PERSON] чи його представнику [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2018 року у справі №357/4381/17 визнано недійсним правочин - довіреність, видану [PERSON] представнику [PERSON] на майно - транспортний засіб автомобіль легковий, номер державної реєстрації [NUMBER] , серійний номер [NUMBER] , опис SKODA, модель OCTAVIA TOUR, 2007 року випуску, посвідчену приватним нотаріусом Перевертуном Олександром Юрійовичем та скасувати в Єдиному державному реєстрі довіреностей запис №6 за реєстраційним номером 41790482 по типу документа: довіреність, вчинений приватним нотаріусом Перевертуном О.Ю., м.Київ за номером у реєстрі нотаріальних дій 333, дата посвідчення 09.12.2014 року по вказаному транспортному засобу; перереєструвати автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR легковий комбі-В 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова (VIN) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) на [PERSON] , [INFO] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ). Постановою Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2018 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександра Васильовича про визнання недійсною довіреності недійсною відмовити. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року постанову Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2018 року залишено без змін. З листа прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури А.Матерніцької від 30.03.2020 року №33-719вих.20 судом встановлено, що після накладення арешту на вищевказане майно ухвалою слідчого судді від 23.12.2016 року, слідчий Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області Макарук М.Л. не забезпечив належне його зберігання та незаконно передав автомобіль потерпілій у кримінальному провадженні №42015110030000052 від 11.06.2015 року [PERSON] . Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Право громадянина на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає у випадках, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», якщо шкода завдана внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб. При цьому вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв`язку. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб. Судом встановлено та підтверджено сторонами в судовому засіданні, кримінальне провадження знаходиться в стадії досудового розслідування, остаточне рішення в справі не прийняте. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Разом з тим, ураховуючи поданні відповідачами до суду заяв про застосування до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України ). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18). Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року. Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18). Більше того, 22.03.2017 р. розглядаючи справу № 6-3063цс16 ВСУ підтвердив правовий висновок викладений у постановах від 4 лютого, 18 березня, 24 червня 2015 року, 17 лютого 2016 року про те, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, адже можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності… заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 по справі №912/1104/18 (ЄДРСРУ № 81081514) та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18 (ЄДРСРУ № 84420963). Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість посилань відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки 20 грудня 2016 року транспортний засіб SKODA OCTAVIA TOUR , д.н.з. [NUMBER] було вилучено у м.Пустомити слідчим Білоцерківського відділу поліції ст.лейтенантом поліції Макарук М.Л., саме з цього моменту позивач дізнався про ту обставину, що його права на спірний транспортний засіб порушено та його позбавлено можливості вільне реалізовувати його право власності на дане майно. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про відшкодування шкоди є необґрунтованим та не підлягає задоволенню у повному обсязі. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed