Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 11910,10 гривень боргу, судові витрати в розмірі 243,60 грн., посилаючись на те, що 04.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики коштів в сумі 10 000 гривень на строк до 18.08.2013 року включно. В підтвердження отримання грошей відповідач написав розписку. Однак у термін встановлений в розписці, тобто 18 серпня 2013 року відповідач грошові кошти не повернув. На вимоги, добровільно повернути борг, відповідач посилається на відсутність коштів та уникає з ним зустрічі. Тому змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, та просять стягнути з відповідача борг в розмірі 10 000 грн. і витрати по сплаті судового збору. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов визнали. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 04 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Згідно якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 гривень, а позичальник - відповідач зобов'язувався повернути позикодавцеві - позивачу таку ж суму грошових коштів в строк до 18 серпня 2013 року. В підтвердження отримання грошей відповідач [PERSON] написав розписку. Однак у термін встановлений в розписці, тобто 18 серпня 2013 року відповідач грошові кошти не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач, отримавши позику у позивача, умов договору позики не виконав, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджено квитанцією (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved