Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Іванівської сільської ради Бахмутського району, Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько. Після смерті його батька відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яке нині перейменоване та має назву - Іванівське. На день смерті батька він був неповнолітнім, і він особисто не звертався до нотаріуса, а його мати на той час була вже розлучена з батьком і не мала прав спадкоємця та за певних причин не оформлювала на його ім'я спадщину, як його законний представник. Після досягнення повноліття він вирішив самостійно оформити свої спадкові права, для чого звернувся до другої державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а оскільки в нього не було оригіналу документа нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину та надав постанову та додатково роз'яснив, що видача свідоцтва про право на спадщину допускається лише при наявності у спадкоємця оригіналів (або у встановленому порядку виданих дублікатів) документів на нерухоме майно. Згідно з витягу з реєстру прав власності, будинок його батьку належав на підставі договору дарування. Оскільки термін зберігання подібних документів перевищує 10 років, договір було передано до Донецького обласного державного нотаріального архіву у м. Донецьк. На сьогодні м. Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території України і отримати архівні довідки та дублікати правовстановлюючих документів неможливо, через захоплення приміщення архіву незаконною владою так званої ДНР. Сьогодні Донецький обласний державний нотаріальний архів знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Він звернувся через електронну пошту до архіву з питанням про поновлення втраченого документа, однак йому було роз'яснено, що всі архівні документи, в тому числі і скановані копії зберігаються у приміщені архіву у м. Донецьку і ніхто з працівників не має туди доступу. Крім нього серед спадкоємців є мати його батька - його баба - [PERSON], однак остання не зверталась до нотаріальної контори та не бажає приймати спадщину, про що надала заяву, яка посвідчена секретарем Красненської сільської ради. Вищевикладене перешкоджає йому оформити спадщину у нотаріальному порядку. Просить позов задовольнити. Позивач та представник позивача до суду не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Суд вважає за можливе розглянути справи без участі сторін, на підставі тих доказів, що є в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.6), його батьки розірвали шлюб 31 січня 2011 року (а.с.7), відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER]. Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.5) [PERSON] помер [INFO] у віці 48 років. Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.8) від 14 вересня 2016 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок, який належав спадкодавцю [PERSON] З копії заяви (а.с.9) [PERSON] від 29 вересня 2015 року, засвідченої секретарем виконкому Красненської сільської ради вбачається, що вона відмовляється від прийняття спадщини, звертатися до суду за продовженням строку на прийняття спадщини не буде, не заперечує щоб свідоцтво на право на спадщину було видано спадкоємцям. Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13 вересня 2016 року власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 17 листопада 2000 року , що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.14) від 26 лютого 2010 року. Відповідно до відповіді державного нотаріусу Літвінової В.А. від 19 жовтня 2016 року за №1893/01-16 після смерті [PERSON], померлого [INFO], за станом на 19 жовтня 2016 року Другою Бахмутською державною нотаріальною конторою спадкових справ не заводилось. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності придбається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у випадку втрати ним документів, підтверджуючих право власності. Відповідно до частини 1 та 2 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частинами 2 та 3 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Суд з*ясував, що позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом, оскільки є сином спадкодавця. Право власності на спадщину він придбав правомірно, не порушуючи права третіх осіб, проте документально не може оформити свої права, зокрема, права на спадщину, що позбавляє позивача права володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном у повній мірі. Суд, з урахуванням аналізу наданих доказів, не вбачає підстав для відмови позивачу в задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування на спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з чим суд вважає доцільним задовольнити позовні повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved