Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання права користування земельною ділянкою, встановлення меж земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією покликаючись на те, що він проживає у будинку [ADDRESS]. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні прибудинковою територією, закріпленою до будинку [ADDRESS], зняти огорожу і відкрити доступ до будинку зі сторони воріт, зняти зі стіни квартири [ADDRESS] цегляний стовбур. Відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні прибудинковою територією, обслуговуванні житлового будинку, користуванні гаражами, сараєм. Просить визнати за ним право користування прибудинковою територією будинку [ADDRESS] загальною площею 0,0848 га відповідно до плану земельної ділянки, виготовленого Львівським міським центром земельного кадастру, прибудинковою територією будинку [ADDRESS] загальною площею 0,0059 га на умовах сервітутного спільно-сумісного користування відповідно до плану земельної ділянки, виготовленого Львівським міським центром земельного кадастру, встановити межі земельних ділянок - прибудинкової території будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно до плану земельної ділянки, виготовленого Львівським міським центром земельного кадастру та зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні прибудинковою територією, закріпленою до будинку [ADDRESS], відкрити йому доступ і проїзд з вул. Виговського та демонтувати самовільно встановлені ворота. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що відповідачі не чинять жодних перешкод у користуванні прибудинковою територією, закріпленою до будинку [ADDRESS]. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 1996 року посвідченого нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, на праві спільної часткової власності, належить 1/8 частина жилого будинку [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 13 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], на праві спільної часткової власності, належить по 1/3 частині жилого будинку [ADDRESS]. Жилий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, площею 0,0892 га, яка перебуває у постійному користуванні співвласників жилого будинку [ADDRESS]. /т.1 а.с. 131/ Жилий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, площею 0,0848га, яка перебуває у постійному користуванні співвласників жилого будинку [ADDRESS]. /т.1 а.с. 131/ Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права користування прибудинковою територією будинку [ADDRESS] загальною площею 0,0848 га слід відмовити, оскільки, як встановлено в судовому засіданні право користування даною земельною ділянкою в зазначених розмірах сторонами не оспорюється, право користування даною земельною ділянкою стверджується її планом та позивачем не надано суду жодних доказів оспорювання його права користування даною земельною ділянкою. /т.1 а.с. 131/ На переконання суду, у задоволенні позовних вимог щодо користування позивачем прибудинковою територією будинку [ADDRESS] загальною площею 0,0059 га на умовах сервітутного спільно-сумісного користування, зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні прибудинковою територією, закріпленою до будинку [ADDRESS], відкрити йому доступ і проїзд з вул. Виговського та демонтувати самовільно встановлені ворота слід також відмовити, оскільки згідно висновку експерта №011/12 від 03 квітня 2012 року можливо влаштувати заїзд до будинку [ADDRESS] з використанням вже існуючого заїзду. Окрім того позивачем та його представником доказів, які б спростовували наведені факти суду не надано. Також рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2005 року, яке набралт законної сили, уже зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні прибудинковими територіями будинків [ADDRESS], [ADDRESS] /т. 1 а.с. 42 зворот., т. 2 а.с. 79/ Відповідно до ч. 2,3,5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Враховуючи наведені норми, суд також вважає, що спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок не підвідомчий суду, оскільки особа має право звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права на землю, якщо розгляд земельного спору відповідним органом місцевого самоврядування не приніс позитивного результату, а тому у задоволенні даної позовної вимогт також слід відмовити. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed