Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах, позивача було безпідставно звільнено у зв?язку зі скороченням штату та чисельності працівників. На підставі наведеного позивач просив скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі на займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представником відповідача було подано заперечення на позовну заяву, згідно якого позовну заяву відповідач вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, позовні вимоги позивача вважає не обґрунтованими належним чином, такими, що не підтверджуються наданими позивачем доказами, оскільки відповідач діяв в межах чинного законодавства. Ухвалою від 15.02.2017, занесеною до журналу судового засідання, було витребувано у відповідача довідку про заробітну плату позивача. Ухвалою від 06.07.2017, занесеною до журналу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача інформацію щодо кількості працівників, які працюють в ГУ НБУ по м. Києву та Київській області станом на 06.07.2017 та інформацію щодо реорганізації даного управління. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) проведено не було, оскільки зазначені клопотання не були заявлені. Вислухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в ході судового розгляду справи сторони перебували в трудових правовідносинах з 15.04.1991 по 24.09.2015. 26.06.2015 позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади головного економіста відділу роботи із заставою управління моніторингу, аналізу та контролю грошово-кредитних відносин Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області Національного банку України у зв'язку із скороченням штату працівників. 24.09.2015 позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників, за п. 1. ст. 40 Кодексу законів про працю України. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі № 826/24028/15 (допущено до негайного виконання) та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016 у справі № 826/24028/15 позивача було поновлено на займаній посаді з 25.09.2015. З 01.05.2016 набули чинності зміни до Закону України «Про Національний банк України» відповідно до яких працівниками Національного банку України втрачено статус державних службовців та поширено на них загальні норми законодавства про працю. 13.07.2016 позивачу було запропоновано шляхом доповнення до попередження про вивільнення від 26.06.2015 переведення на такі вакантні посади: інспектора відділу опрацювання документів управління організації документування управлінської інформації Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України та прибиральника службових приміщень Комплексу харчування Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України, від чого позивач відмовилась. 13.07.2016, подання щодо погодження звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України було внесено до профспілкового комітету Національного банку України у зв'язку із відмовою від запропонованих посад та відсутністю іншої роботи, яку б позивач могла виконувати за своєю кваліфікацією та досвідом роботи. На засіданні профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Національного банку України (протокол № 28 від 21.07.2016), було прийнято рішення відмовити адміністрації у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України через те, що наявні вакантні посади, які позивач могла займати за своєю кваліфікацією та досвідом роботи не було запропоновано позивачу. 26.07.2016 наказом Національного банку України № 3109-к позивача було звільнено за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення працівника за ініціативою роботодавця у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників допускається лише у випадку, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і прані, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до правових позицій Верховного суду України від 19.05.2015 у справі №21-107а-15, від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15, від 01.07.2015 у справі № 6-491-цс-15 (, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Так, в ході розгляду справи було встановлено, що протягом 2016 року, Національним банком України було прийнято на роботу 291 працівника, з них - економісти, старші, провідні та головні економісти, фахівці, провідні та головні фахівці (докази додаються), у тому числі, до Департаменту супроводження кредитів - підрозділ, до якого передано функції відділу роботи із заставою управління моніторингу, аналізу та контролю грошово-кредитних відносин Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області Національного банку України, де працювала позивач. (а.с. 43-44) Крім того, у зазначений період у системі Національного банку було переведено 367 працівників, у тому числі, на посади економістів, старших, провідних та головних економістів, фахівців, провідних та головних фахівців, у тому числі, до Департаменту супроводження кредитів (а.с. 56). За станом на 01.03.2016 у Національному банку були вакантні 69 посад, за станом на 01.04.2016 - 71, за станом на 26.04.2016 - 64, за станом на - 44, за станом на 21.06.2016 - 54, за станом на 07.07.2016 - 36, у тому числі, посади економістів, старших, провідних та головних економістів, фахівців, провідних та головних фахівців. (а.с. 45-55) Тимчасово вакантними (у зв'язку із перебуванням працівника у відпустці по догляду за дитиною) у цей період були посади головних та провідних економістів, економістів першої категорії, аудитора тощо. (а.с. 42) З усіх зазначених вище посад, позивачу було запропоновано лише посади прибиральника та інспектора. Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не раніше ніж за два місяці. Проте, в порушення даної норми закону, позивача було звільнено через два тижні від переведення на іншу посаду - 26.07.2016, без дотримання передбаченого законом терміну попередження про наступне звільнення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, у тому числі, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації та іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Безперервний стаж роботи позивача в Національному банку України становить близько 25 років. Позивач мала заохочення та не мала стягнень, підвищувала свою кваліфікацію. Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача, шо вона мала переважне право на залишення на роботі. Крім того, згідно з ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або у повноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в силенний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без .ми виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Враховуючи, що виборний орган профспілкової організації, членом якої є позивач, не надавав згоду на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, та належним чином обґрунтував свою відмову (наявністю не запропонованих позивачу вакантних посад у системі Національного банку України, які позивач може займати за своєю кваліфікацією та досвідом роботи, тому при звільненні позивача порушено вимоги ст. 43 КЗпП України. Системний аналіз наведених обставин справи та положень закону дає підстави для висновку, що позивача було звільнено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв?язку з чим, позовні вимоги позивача про скасування наказу, поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно положень до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток, згідно довідки від 15.02.2017 № 60-0042/197, позивача становить 462,60 грн./день З моменту звільнення до розгляду справи по суті, пройшло 372 робочих дня, а тому, середній заробіток за даний період складає 172087,20 грн. (де 462,60 грн. середньоденний заробіток * 372 робочих дня) Окремо слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження позиція представника відповідача щодо підстав відмови в задоволенні позову, дану позицію суд оцінює хибною з юридичної точки зору, спробою уникнути цивільно-правової відповідальності та такою, що повністю та беззаперечно спростовується матеріалами справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved