Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в будинку [ADDRESS]. В позові зазначила, що вона придбала у [PERSON], який діяв від імені [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2018 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., та зареєстрованому в реєстрі за № 1790. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався знятись з реєстраційного обліку в зазначеному будинку до 30.04.2018 року, але до теперішнього часу відповідач, який є сторонньою позивачу особою, зареєстрований в спірному будинку. Інші умови договору купівлі-продажу між сторонами виконані. З моменту укладання даного договору відповідач в зазначеному будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Позивачка до суду не з'явилась, надала письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи у її відсутності та про задоволення позову, а також надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи до суду не з'явився, надав письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи у його відсутності. З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу належить право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2018 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., та зареєстрованому в реєстрі за № 1790. В будинку зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач в будинку не мешкає. Перебування відповідача на обліку в належному позивачці житлі створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв'язку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved