Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів державної влади УПП у Львівській області та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.09.2019 року працівником поліції УПП у Львівській області ДПП складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 20\~400,00 грн. та позбавлення права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. Постановою Залізничного суду м. Львова від 29.10.2019 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрите у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили. Таким чином, протиправні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди. Просить стягнути з УПП у Львівській області ДПП 20\~400,00 грн. моральної шкоди та 20\~400,00 грн. матеріальних збитків. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 02.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Представник Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області 05.05.2020 року подав відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що Управління Казначейства жодних прав та інтересів [PERSON] не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і шкоди не завдавало. Управління Казначейства не може нести відповідальність за завдану позивачу шкоду діями інших суб`єктів. Крім того, зазначається, що позивач не обґрунтував факт заподіяння йому моральної шкоди. Для отримання моральної компенсації позивачу необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричиненою моральною шкодою. Стверджується, що УПП у Львівській області ДПП не перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в Управлінні Казначейства, відповідно не має відкритих рахунків, із яких можливо здійснити стягнення коштів. Натомість УПП у Львівській області ДПП є структурним підрозділом ДПП, який в свою чергу є державним органом і перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві. Просить відмовити у задоволенні позову. У відповідності до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1ст. 5\~ЦПК,передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10.09.2019 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №135591, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Згідно протоколу серії ОБ №135591 від 10.09.2019 року, [PERSON] о 01:00 год. керував автомобілем «ВАЗ 2103» д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком алкотесту «Драгер» 6820, тест №649 та результатом медичного висновку. Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 29.10.2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили. Відтак суд приходить до переконання, що наведені обставини, відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов`язковий, односторонній). Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Як встановлено судом, Управління патрульної поліції у м. Львові не приймало будь-якого рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. У відповідності до положень ч. 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, який в розумінні ст. 251 вказаного Кодексу є доказом в справі про адміністративне правопорушення. Статтею 221 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, передбаченні ст. 130 КУпАП, розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Відповідні матеріали були направлені до суду, уповноваженого розглядати справу про таке адміністративне правопорушення, який провадження у справі закрив. Відтак доводи позивача про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, на які він посилався як на підставу позову, є неприйнятними. Протокол про адміністративне правопорушення є документом, який лише фіксує певні обставини, і не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тільки підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності. Отож, факт складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і направлення цього протоколу на розгляд до Залізничного районного суду м.Львова, не свідчить про вчинення відповідачем протиправних дій відносно [PERSON] . Частиною 1 ст.\~76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, із встановлених судом обставин справи вбачається, що не було доведено належним чином наявність збитків, протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до відповідача такої міри відповідальності як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а відтак і для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст.16 ЦК України,\~способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed