Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотеатр «[PERSON]» про відшкодування шкоди, де зазначив, що він разом зі своєю дружиною та сином 08.08.2015 року прийшли до «Кінотеатру імені [PERSON]», який знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, пр..Леніна, 167 фактично, але у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців цей кінотеатр за реєстрований під назвою Товариство з обмеженою відповідальністю «Кінотеатр «[PERSON]» з юридичною адресою: м.Дніпро, вул..Камянська, буд.№ 36, кімн.325, придбали 3 білета на фільм «Миссия невиполнима: Племя изгоев», сеанс на 21:20, загальна вартість білетів 180,00 грн. Після чого у приміщенні кінотеатру [PERSON] купив поп-корн та газовану воду. Прямуючи до кінозалу, в якому буде провадитися показ фільму, [PERSON] з сімєю зупинив працівник кінотеатру та заборонив прохід до залу, обумовлюючи тим, що прохід з газованою водою, яка придбана поза межами кінотеатру заборонено. Після чого поставив позивача перед вибором або він викидає газовану воду або мусить піти. Вважає дії співробітника незаконними та такими, що порушують права позивача, скільки газована вода була придбана саме у приміщенні кінотеатру, окрім того, він придбав білет на фільм, тому причин не пропускати його не було. Згідно оригіналу білетів від 08.08.2015р. вартість одного складає 60,00 грн., загальна вартість білетів становить 180,00 грн. «Кінотеатр «[PERSON]» мав надати позивачу послугу з показу фільму, але не виконав свої зобовязань і тому, відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), тобто сума відшкодування матеріальної шкоди становить 999,00 грн. Крім того, неправомірними діями співробітника «Кінотеатру «[PERSON]» завдано позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які виразилися в стражданнях через приниження гідності позивача в присутності дружини та сина, приниження авторитету позивача у рідних, приниження гідності в присутності відвідувачів кінотеатру, які кепкували над ним та насміхалися. Позивач просить суд стягнути з відповідача 30\~999,00 грн., з яких 999,00 грн. збитки з вартості білетів в сумі 180,00 грн., 819,00 грн. вартість пені, та моральна шкода в сумі 30000 грн., витрати на послуги адвоката в сумі 3000,00 грн. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що договір між кінотеатром і відвідувачем укладається як публічний договір (ст..633 ЦК України) і договір приєднання (ст..634 ЦК України) шляхом купівлі відвідувачем квитка на перегляд фільмів. Однією із визначальних ознак публічного договору є те, що його умови встановлюються однаковими для усіх споживачів, тим самим гарантується рівність споживачів у праві доступу до певної послуги, яка надається за публічним договором. За споживачем же залишається вибір не приймати такий договір або приймати, а відтак, виконувати його умови. Прийняття споживачем умов публічного договору повинен бути повним та беззастережним, без зустрічних умов. Також, у кінотеатрі діють правила, які розроблені відповідно до чинного законодавства і регламентують відносини по наданню послуг демонстрації фільмів між відвідувачем та кінотеатром. Купуючи квиток позивач знав про Правила і усвідомлював, що він діє всупереч їм, й що відмова в проході до кінозали є правомірною, оскільки правила існують і кінотеатр має право їх встановлювати. Факт придбання квитка на перегляд фільмів позивачем засвідчує те, що він ознайомлений із діючими Правилами, йому зрозумілі умови правил і він зобовязується їх неухильно дотримуватися протягом усього часу відвідування. Позивач не забажав виконувати правила закладу, обумовлені публічним договором, та свідомо відмовився від перегляду фільму, тому вимога позивача про стягнення збитків та моральної шкоди безпідставна. Позивач не предявив при проході до кінозали доказів того, що продукти і напої куплені в приміщенні кінотеатру. Крім того, правомірність не допуску до кінозали у звязку з порушенням Правил кінотеатру підтверджена Актом перевірки дотримання законодавство про захист прав споживачів № 000056 від 23.09.2015р., складеним Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області за результатами позапланової перевірки, проведеної на підставі звернення [PERSON] Підстав для відшкодування моральної шкоди, пені є безпідставними. Щодо стягнення витрат на послуги адвоката, то такі розходи підтверджуються документально. У задоволення позову просить відмовити. Представник третьої особи Головного управління Держспоживслужби в Запорізькій області у судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлені, заперечень на позов не надали. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, допитавши свідка [PERSON], суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до положень ст..633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, позивач [PERSON] разом зі своєю дружиною та сином 08.08.2015 року прийшли до «Кінотеатру імені [PERSON]», придбали 3 білета на фільм «Миссия невиполнима: Племя изгоев», сеанс на 21:20, загальна вартість білетів 180,00 грн. Оригінали білетів приєднані до матеріалів справи (а.с.5). Прямуючи до кінозалу, в якому буде провадитися показ фільму, [PERSON] з сімєю зупинив працівник кінотеатру та заборонив прохід до залу, обумовлюючи тим, що прохід з газованою водою, яка придбана поза межами кінотеатру заборонено. Після чого поставив позивача перед вибором або він викидає газовану воду або мусить піти. На а.с.25-26 містяться Правила відвідування кінотеатру ім..[PERSON], в яких зафіксовано, що забороняється відвідувачам відвідувати кінозали з придбаними за межами закладу напоями та продуктами харчування. Такі самі правила містяться на оригіналах білетів. До матеріалів справи приєднаний акт № 000056 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів складений інспекцією з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області позапланової перевірки на підставі звернення [PERSON], згоди Держспоживінспекції України від 04.09.2015р. № 02/7-886-2015 (а.с.32-37). В ході позапланової перевірки встановлено, що згідно Правил відвідування кінотеатра ім..[PERSON] ТОВ «Кінотеатр «[PERSON]» забороняється відвідування кінозалів з придбаними за межами закладу напоями та продуктами харчування. Правила відвідування кінотеатру ім..[PERSON] ТОВ «Кінотеатр «[PERSON]» знаходяться у кутку споживача, витяг з Правил відвідування щодо заборони відвідування кінотеатру з придбаними за межами закладу напоями та продуктами знаходяться у входу в кінозал, над касою та зворотній сторони квитка. При придбанні квитків, напоїв та продуктів харчування в буфеті кінотеатру ім..[PERSON] видається розрахунковий документ. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що підтвердити свої слова щодо придбання води та поп-корну в буфеті кінотеатру він не може, оскільки розрахунковий чек йому не видавався. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідач вказав, що позивач не забажав виконувати правила закладу, обумовлені публічним договором, та свідомо відмовився від перегляду фільму. За вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживача шляхом відшкодування майнової та моральної шкоди, позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed