Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу №3076 від 26.10.2017 року, укладеного між ТОВ «Єврокар Україна» та позивачем [PERSON], недійсним та стягнення 22 900,00 грн. сплачених на виконання умов договору лізингу, посилаючись на те, що 26.10.2017 р. між ним та ТОВ «Єврокар Україна» був укладений договір фінансового лізингу №3076, відповідно до якого товариство взяло на себе відповідальність придбати предмет лізингу (транспортний засіб) у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу. Предметом даного договору є транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ Vida, вартістю - 228 950,00 грн. Відповідно до договору, 26.10.2017 позивачем було сплачено авансовий платіж у розмірі 22 900,00 грн., що підтверджується квитанцією №3336732. Однак, зазначена марка автомобіля у договорі не відповідає тій, яку мав намір придбати позивач, а саме зазначено ЗАЗ Vida замість ЛАДА Веста, а ціна автомобіля значно вища за раніше обумовлену. Крім цього, протягом обіцяних днів, предмет лізигну так і не був переданий позивачу. Ухвалою суду від 16.11.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті. 01.03.2018, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку із відстороненням судді від посади, цивільну справу передано до провадження судді Колесника О.М. Ухвалою суду від 12.03.2018 справу було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 26.10.2017 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Єврокар Україна» був укладений договір фінансового лізингу №3076 (а.с. 11-18). Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався придбати у власність предмет лізингу - автомобіль марки ЗАЗ Vida та передати його в користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором, а позивач- прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу та у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі на умовах цього договору. Вартість предмета лізингу на момент укладання договору, за цим договором становить 8 527 доларів США, з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні складало 228 950,00 грн., з урахуванням ПДВ. Того ж дня, 26.10.2017 р. позивач, на виконання умов договору сплатив на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» авансовий платіж у сумі 22 900,00 грн. (а.с. 19) Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином договір фінансового лізингу, укладений з фізичною особою, має бути нотаріально посвідченим, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ураховуючи, що договір лізингу, укладений між сторонами, де учасником є фізична особа, не був посвідчений нотаріально, як передбачено ст. 799 ЦК України, отже укладений з порушенням вимог закону, то такий договір є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається, а відтак сплачені позивачем грошові кошти на виконання цього договору підлягають поверненню, як передбачено ч. 2 ст. 216 ЦК України. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved