Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент», третя особа: [PERSON], в якому просив суд зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення позивача з посади заступника директора ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» з 07.10.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України і зробити запис про звільнення в трудову книжку позивача та скріпити її печаткою ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент». Позивач вказує, що на підставі наказу від 05.08.2008 р. №3-к він працював на посаді заступника директора ТОВ «ТБ «Мелітополь-інструмент». Рішенням загальних зборів засновників ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» протокол №2 від 01.03.2013 р. на нього було покладено виконання обов'язків директора підприємства. Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.06.2014р. визнано недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент», оформлене протоколом №2 від 01.03.2014р. в частині п. 9, а саме в частині покладення на нього обов?язків директора Товариства. На цих же загальних зборах було прийнято рішення про виключення з числа засновників товариства - засновників [PERSON] та [PERSON] та звільнення директора [PERSON] за власним бажанням. Через незаконне, як вважає позивач, покладення на нього виконання обов'язків директора підприємства він приймав заходи щодо звільнення його з посади заступника директора за згодою сторін на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у тому числі й звертався до суду з позовом. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 червня 2014 р. у задоволенні його позову було відмовлено. Позивач вказує, що 22.09.2014 р. на адресу відповідача направив заяву про звільнення за власним бажанням з 07.10.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до поштового повідомлення заяву відповідач отримав 29.09.2014 р., але до часу звернення до суду позивача відповідних дій, спрямованих на звільнення позивача не здійснив. Позивач вважає, що він підлягає звільненню за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України за порушення законодавства з боку власника або уповноваженого ним органу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 31, 32, 33, 38, 141 КЗпП України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про судову практику розгляду судами трудових спорів». У судовому засіданні позивач, який особисто представляв свої інтереси в суді, в повному обсязі підтримав доводи, викладені у позові. В судове засідання відповідач не з'явився. Належним чином був повідомлений. [PERSON] - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та його представник проти позовних вимог заперечували з підстав, викладених у запереченнях на позов. В обґрунтування заперечень [PERSON] посилається на те, що печатка, штамп, установчі і бухгалтерські документи та майно ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент», передані [PERSON] законно і він має право ними користуватися. Суд, заслухав думки учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали і фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 21 КЗпП України сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівника у певних випадках. Відповідно до ст. ст. 3, 221, 231 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV КЗпП України, підлягають розглядові індивідуальні трудові спори, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, незалежно від форми трудового договору. У ст. 232 КЗпП України визначено, які трудові спори безпосередньо розглядаються в судах і, як правило, це спори про звільнення, у тому числі й спори про відмову у прийнятті на роботу. Отже, такого способу захисту прав та інтересів фізичної особи як звернення до суду за вирішенням трудового спору із заявою про зобов'язання відповідача видати наказ про звільнення з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та зробити запис про звільнення в трудову книжку, тобто про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, законом не передбачено. Оскільки сторонами трудового договору є [PERSON] та ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент», то директору ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» й надано право звільнення працівника у певних випадках, і такою компетенцією не наділений суд. Судом встановлено і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що на підставі наказу ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» від 09.07.2008 р. №2-к [PERSON] було прийнято на посаду заступника директора з 10 липня 2008 р. за сумісництвом на 0,25 ставки згідно штатного розпису та пропорційно відпрацьованому часу. Наказом ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» від 05.08.2008 р. №3-к [PERSON] було переведено на постійне місце роботи на посаду заступника директора з 06 серпня 2008 р. з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що станом на 28.11.2014 р. ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» є юридичною особою, що не перебуває у процесі припинення, керівником цієї юридичної особи за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є [PERSON]. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.06.2014 р. встановлено, що 4 січня 2013р. відбулися загальні збори учасників ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-Інструмент», оформлені протоколом №1. Кількість присутніх - 100%, на зборах були присутні: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (який відмовився підписати протокол реєстрації учасників товариства). З пункта 3 порядку денного «Про звільнення директора товариства» вирішили: «1. На чергових загальних зборах учасників прийняти рішення про звільнення з посади директора товариства [PERSON] з 01.03.2013р. за власним бажанням. 2. Учаснику, що залишається у складі товариства, вирішити питання щодо особи, яка буде виконувати обов'язки директора. Голосували: «за» - 75%, «проти» - 0%, «утрималися» - 0%.» Рішенням загальних зборів учасники ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-Інструмент» фактично поклали обов'язки по вирішенню питання щодо призначення особи, яка буде виконувати обов'язки директора товариства на особу, що залишається у складі товариства. Зазначене рішення загальних зборів учасників ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-Інструмент» від 4 січня 2013р скасовано не було. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.06.2014 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь - інструмент», оформлене протоколом №2 від 01.03.2013р., в частині передачі установчих документів, печатки та штампу Товариства, бухгалтерських документів та майна Товариства заступнику директора [PERSON] Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.06.2013 р. відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог Учасника ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-Інструмент» [PERSON] (м.Мелітополь Запорізької області) до ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-Інструмент» (м. Мелітополь Запорізької області) про визнання частково недійсними рішення загальних зборів ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-Інструмент» від 01.03.2013 р., оформленого протоколом №2: з питання 10 Порядку денного - про виплату учасникам, що вибули зі складу товариства їх частки у майні товариства у грошовому розмірі: [PERSON] - 50% та [PERSON]- 25%; з питання 12 Порядку денного - про зміну у складі учасників товариства; з питання 13 Порядку денного - про внесення змін до статуту товариства та викладення Статуту у новій редакції; з питання 14 Порядку денного - про державну реєстрацію Статуту в новій редакції. За таких обставин суд вважає, що вирішення питання, хто є директором - органом управління ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент», для вирішення питання звільнення [PERSON] належить до корпоративних спорів і не є предметом судового розгляду та не входить до юрисдикції суду. Вирішення питання про звільнення [PERSON] з посади заступника директора ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» з 07.10.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України і зробити запис про звільнення в трудову книжку позивача та скріпити її печаткою ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» належить до компетенції власника ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент» або уповноваженого ним органу. Зазначені обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що оскільки позивачем обрано спосіб захисту, не передбачений законом, позов [PERSON] до ТОВ «Торговий будинок «Мелітополь-інструмент», третя особа: [PERSON], про зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає. На підставі вище викладеного та у відповідності зі ст.ст. 3, 21, 221, 231 КЗпП України,

Outcome: dismissed