Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за наступними підставами. Так, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.01.2014 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов. Як зазначає позивач у позові, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 08.11.2017 року має заборгованість 90858 гривень 06 копійок, яка складається з наступного: 3999,00 грн. заборгованість за кредитом; 77818,48 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 4237,82 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 4302,76 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.01.2014 року у розмірі 90858 гривень 06 копійок та судові витрати у розмірі 1600 гривень 00 копійок. \~ \~ \~ \~ До судового засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, а також письмові відповіді на відзиви відповідача, в яких на задоволенні позову наполягає. Крім того, сторона позивача заперечує проти застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені та комісії, посилаючись на те, що строк дії картки, наданої відповідачеві, спливає 31.07.2017 року, тобто, на думку позивача, саме з цієї дати можливо обчислення строку позовної давності, тому вимоги до суду, у тому числі і щодо пені та комісії, банком заявлені у межах строку, встановленого законодавством. Представник відповідача надав письмові заперечення проти позову, вказавши, що відповідач позов визнає частково, посилаючись на наступне. Так, відповідач підтверджує, що 16.01.2014 року він підписав анкету-заявку про бажання отримати кредит у розмірі 4000 гривень. Цією заявою він підтвердив своє приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Також підтвердив факт неналежного виконання ним обов'язків по сплаті кредитних коштів за вказаним кредитним договором та визнав суму заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 3999,00 гривень. Однак, стверджує, що позивачем при проведенні розрахунку заборгованості припущено арифметичні помилки, тому суму нарахованих процентів за кредитом визнає у розмірі 5841,52 гривень, спираючись на розрахунок, зроблений самостійно. Щодо суми нарахованих пені та комісії, просить застосувати строк позовної давності, передбачений статтею 258 ЦК України, - тривалістю один рік, та з цих підстав визнає суму пені та комісії, нараховану з 30.11.2016 року, тобто за рік до звернення позивачем з позовом, у розмірі 1200 гривень. Крім того, посилаючись на статтю 61 Конституції України та правові позиції Верховного Суду України, відповідач вважає, що не підлягає стягненню нарахована позивачем сума штрафу, оскільки, на думку сторони відповідача, одночасне нарахування і штрафу і пені є подвійною відповідальністю за невиконання зобов'язання, що порушує вимоги діючого законодавства. Враховуючи наведене, відповідач просить позов задовольнити частково, стягнувши на користь позивача визнані відповідачем суми. У судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві, та просив, врахувавши викладені у запереченні доводи, позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, дослідивши заперечення відповідача та письмові пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є\~обовязковим для\~виконання сторонами\~(стаття\~629 ЦК України). Так, позивач стверджує, що 16.01.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки, наданій відповідачеві, сплив 31.07.2017 року. Сума заборгованості по тілу кредиту складає 3999,00 гривень. Ці факти підтверджені належними доказами та не заперечуються стороною відповідача. Згідно до вимог статті 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. \~ \~ \~ \~Також представник відповідача у судовому засіданні не заперечував, що дійсно, повністю суму кредиту та відсотків у встановлені договором строки відповідач не повернув позивачеві. \~ \~ \~ \~Однак, сторона відповідача вважає, що позивачем невірно зроблений розрахунок заборгованості відповідача, припущено арифметичні помилки. \~ \~ \~ \~При цьому, представник відповідача вказує на те, що позивачем надано до позовної заяви простий розрахунок, ніяким чином не завірений, у ньому не зазначено, хто саме його зробив, та з нього не вбачається, яким саме чином він зроблений (немає простих математичних розрахунків). Враховуючи наведене, сторона відповідача вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами суму, яку він просить стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач, заперечуючи доводи представника відповідача, вважає, що стороною відповідача не надано належних доказів на підтвердження вірності зробленого представником розрахунку, а також не заявлено про призначення відповідної експертизи. \~ \~ \~ \~Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає, що доводи позивача у цій частині є необґрунтованими, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформацією по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди (що підтверджується, доречі, самим позивачем). Таким чином, цілком допустимим є у такій інформації наявність помилок, крім того, неможна цю інформацію вважати, на думку суду, належним доказом суми заборгованості. \~ \~ \~ \~У даному випадку, згідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року за №578/5, належним доказом має бути банківська виписка по кредитному рахунку відповідача, яка позивачем до суду надана не була. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем заявлена ним до стягнення сума заборгованості по процентах у розмірі 77818,48 гривень підтверджена належними доказами не була, тому приходить до висновку про те, що стягненню на користь Банку підлягає визнана стороною відповідача сума 5841,52 гривень. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про стягнення 4237,82 гривень пені та комісії, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Позивач наполягає на тому, що строк дії кредитного договору спливає 31.07.2017 року, тому строк позовної давності щодо усіх вимог, у тому числі і щодо пені, необхідно відраховувати саме з цієї дати. \~ \~ \~ \~Натомість, стороною відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, мотивоване вимогами статті 256 ЦК України, якою встановлено строк позовної давності тривалістю в один рік щодо вимог про стягнення пені. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~ \~ \~ \~Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю в три роки. Однак, згідно до статті 258 ЦК України, встановлено спеціальну позовну давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) один рік. \~ \~ \~ \~Як вбачається з умов кредитного договору, укладеного між сторонами, пеня встановлена як відповідальність за несвоєчасну сплату кожного щомісячного платежу по кредиту (тілу кредиту та відсотків). Таким чином, нарахування пені у разі заборгованості проводиться щомісячно. \~ \~ \~ \~ВСУ у своїх постановах №6-14цс14 від 19.03.2014 року, №6-61цс14 від 16.06.2014 року, 6-2104цс16 від 23.11.2016 року неодноразово висловлював свою правову позицію щодо застосування строків позовної давності. \~ \~ \~ \~Так, було чітко визначено про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. \~ \~ \~ \~Таким чином, право на нарахування та стягнення з відповідача пені у банку виникає саме після несплати чергового місячного платежу по кредиту. Тобто, саме з цього моменту, а не з моменту спливу строку повного повернення кредиту слід відраховувати строк позовної давності по вимогах про стягнення пені. \~ \~ \~ \~З огляду на наведене, позиція позивача по даному питанню є хибною, а доводи сторони відповідача цілком обґрунтованими, тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягає сума пені, нарахована протягом року до моменту звернення позивачем до суду, тобто з 30.11.2016 року, у розмірі 1200,00 гривень. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у сумі 500 гривень (фіксована частина) та 4302,76 гривень (процентна складова). \~ \~ \~ \~Позивач при цьому посилається на те, що, згідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є формами неустойки, але не є окремими та самостійними формами відповідальності. Також зазначає, що штраф це разове покарання, а пеня має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов'язання, штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня за несвоєчасність виконання. \~ \~ \~ \~Проте, з договору, укладеного між сторонами, вбачається, що штраф нараховується у процентному вигляді накопичувальним підсумком, тобто зі збільшенням строку прострочення виконання зобов'язання збільшується нарахована сума штрафу. Таким чином, нарахування штрафу є відповідальність саме за несвоєчасність виконання зобов'язання, як і пеня, і не є разовим покаранням. \~ \~ \~ \~Саме така позиція висловлена ВСУ у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, де зазначено, що одночасне застосування штрафу і пені протирічить статті 6 Конституції України, оскільки є подвійною відповідальністю. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача з цього приводу та хибність позиції позивача. \~ \~ \~ \~Підсумовуючи вище наведене, суд вважає, що позов Банку підлягає частковому задоволенню. Так, доведеною і обґрунтованою є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3999,00 гривень заборгованості по тілу кредиту, 1200,00 гривень пені у межах встановленого річного терміну позовної давності, заборгованості по процентам у розмірі 5841,52 гривень. В іншій частині, на думку суду, вимоги позивача належним чином доведені та підтверджені під час судового розгляду не були, тому задоволенню не підлягають. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно до якої судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 гривень. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 192,00 гривень. \~\~\~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,\~

Outcome: partial