Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання права власності на гараж. В позовній заяві посилався на те, що він є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0085 га., цільове призначення якої: для будівництва індивідуального гаражу, кадастровий номер земельної ділянки: 5310136400:04:001:0905. Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 11 липня 2000 року №272 на вказаній ділянці йому дозволено будівництво гаражу розміром 6,5 х 7,5 м. з льохом та влаштуванням господарського приміщення у мансардному поверсі. У цьому ж році ним за власний рахунок господарським способом було побудовано гараж розміром 6,6 х 7,0 м. з льохом та з влаштуванням господарського приміщення у мансардному поверсі. Гараж є об`єктом закінченого будівництва, відповідає вимогам надійної та безпечної експлуатації. Але Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області йому повідомив, що прийняття в експлуатацію самовільно збудованого гаражу можливе лише після вирішення в судовому порядку питання щодо права власності на гараж. Отже, введення в експлуатацію гаражу, збудованого без дозвільних документів, у позасудовий спосіб неможливо. Тому позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на гараж, розміщений по [ADDRESS] , загальною площею 32,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0085 га., цільове призначення якої: для будівництва індивідуального гаражу, кадастровий номер 5310136400:04:001:0905. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 16 січня 2020 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За клопотанням позивача ухвалою від 11 березня 2020 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.59). Цією ж ухвалою до участі у справі в якості співвідповідача залучено Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, а в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, - Полтавську міську раду. За клопотанням позивача ухвалою суду від 30 березня 2020 року Полтавську міську раду залучено до участі у справі в якості співвідповідача (а.с.74). Відповідач Полтавська міська рада надала відзив на позовну заяву, у якій проти позовних вимог заперечила. У відзиві посилалась на те, що єдиним органом, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду у м.Полтаві є Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області. Наразі немає рішення органу місцевого самоврядування щодо створення органу архітектурно-будівельного контролю, тобто не існує органу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Полтавської міської ради, який би мав повноваження з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Таким чином органом, який приймає в експлуатацію завершені будівництвом об`єкти, є Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні підрозділи. Полтавська міська рада не є суб`єктом правовідносин з [PERSON] щодо введення гаражу в експлуатацію. Разом з цим на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може за ним визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, гараж [PERSON] збудовано на належній йому земельній ділянці. А до повноважень міської ради належить розпорядження землями територіальної громади, тобто землями комунальної форми власності, а не земельними ділянками, які належать на праві приватної власності громадянам. З огляду на це Полтавська міська рада жодним чином не порушувала право власності позивача, оскільки не є уповноваженим органом, який приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти, та не наділена повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками, які належать на праві власності громадянам. Просила врахувати даний відзив під час розгляду судової справи при розгляді справи. Відповідачі Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради та Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції відзиву на позов не подали. Але Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції надав письмові пояснення, у яких зазначив, що при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду (а.с.46). У додаткових поясненнях по суті справи відповідач свою позицію по справі змінив та зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає. Зазначив, що повноваження Держархбудінспекції передбачені «Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року з послідуючими змінами. Але реєстрація прав власності на нерухоме майно не належить до компетенції Держархбудінспекції. Відповідач не претендує на приміщення, яке займає позивач, тому між ними спір про право відсутній. Діючим на час завершення будівництва законодавством було передбачено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У період з 1992 року по 2004 рік основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів були визначені «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 1992 року №449. Відповідно до п.8 вказаного Порядку датою введення об`єкта в експлуатацію є дата підписання акта державною приймальною комісією, яка згідно з положеннями п.4 Порядку призначається районною, районною у м.Києві, Севастопольською міською державними адміністраціями та виконкомами місцевих Рад народних депутатів. Проте в порушення цих вимог позивач спірний об`єкт нерухомого майна не здав в експлуатацію, акт державної комісії і відомості про прийняття його в експлуатацію відсутні. Як свідчать матеріали справи, позивач без відповідних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, здійснив будівельні роботи з будівництва гаражу по [ADDRESS] . Отже будівельні роботи виконувалися самочинно. Позивач не надав відомостей про розроблення і затвердження проектної документації, не надав доказів щодо міцності та надійності конструкції приміщення та можливості його безпечної експлуатації. Таким чином позивачем не надано доказів того, що спірний об`єкт закінчений будівництвом і придатний до експлуатації. Також позивач не надав суду доказів в чому саме полягає порушення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України його права власності та не зазначив які саме конкретно норми були порушені Держархбудінспекцією. Позивач не зазначив та не надав доказів, яким чином відповідач порушив права чи законні інтереси позивача, зокрема в частині проведення ним самочинного будівництва. Спірний об`єкт є самочинним будівництвом, він не прийнятий в експлуатацію, а відповідач жодним чином не порушував прав позивача на цей об`єкт. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити, визнати за позивачем право власності на гараж площею 32,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Представники відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. У письмових поясненнях відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Інші відповідачі про причини неявки представників не повідомили. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши позивача та його представника, вивчивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 червня 2000 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т.В., [PERSON] купив земельну ділянку площею 85,29 кв.м. із загальної кількості 1898 кв.м., яка була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, розташовану у [ADDRESS] (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 11 липня 2000 року «Про дозвіл на проведення робіт в домоволодіннях і окремих квартирах багатоповерхових будинків» земельній ділянці, що належить [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 09 червня 2000 року АВК №836673, присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.10). Цим же рішенням змінено цільове призначення земельної ділянки та дозволено будівництво гаража розміром 6,5 х 7,5 м. з льохом та влаштуванням господарського приміщення у мансардному поверсі по [ADDRESS] згідно зі схемою головного управління містобудування та архітектури. Зобов`язано [PERSON] після закінчення будівництва гаража зареєструвати його в КП «Інвентаризатор». Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 28 серпня 2002 року І-ПЛ № 008663, виданого виконавчим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради, земельна ділянка площею 0,0085 га, розташована на території [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування гаражу (а.с.13). Як підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0085 га, кадастровий номер 5310136400:04:001:0905 (а.с.14). Також дослідженими в справі доказами встановлено, що в 2000 році за адресою [ADDRESS] здійснено будівництва гаража літ. «Г-1» загальною площею 32,2 кв.м з погребом літ. «г» (а.с. 51-54). Вказане будівництво здійснено позивачем [PERSON] на належній йому земельній ділянці, але без отримання необхідних дозволів на здійснення будівельних робіт, а тому згідно ч.1 ст.376 ЦК України є самочинним. Вказана обставина підтверджується даними припису №24 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого 10 лютого 2020 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області Климку Віктору Дмитровичу (а.с. 91). Згідно вказаного припису встановлено, що під час позапланової перевірки встановлено факт самочинно виконаного у 2000 році будівництва гаражу на [ADDRESS] , що дає право на виконання будівельних робіт. Відповідно до ст. 376 ЦК України будівництво вважається самочинним. Дане правопорушення є триваючим. Цим приписом [PERSON] зобов`язано усунути виявлені порушення - привести об`єкт до вимог містобудівного законодавства до 10 квітня 2020 року. Постановою №П21-20, винесеною 10 лютого 2020 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягає у здійсненні у 2000 році самочинного будівництва гаражу на [ADDRESS] без документу, що дає право на виконання будівельних робіт (а.с. 89). Факт здійснення будівництва гаражу за адресою: [ADDRESS] позивачем та за його рахунок крім викладеного вище підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] суду повідомив, що допомагав [PERSON] придбавати будівельні матеріали для гаражу. Він особисто їздив з позивачем купляти цеглу, залізобетонні плити перекриття, гаражні ворота. Будівельні матеріали придбавались саме позивачем, який в присутності свідка їх оплачував. Також разом з [PERSON] свідок ходив до сусідів, які надавали позивачу згоду на будівництво гаражу. Свідок [PERSON] суду повідомив, що особисто виконував будівельні роботи гаражу по [ADDRESS] . Ці роботи ним виконувались на замовлення [PERSON] , який і оплачував виконану ним роботи. Будівельні матеріали [PERSON] також придбавав за власний рахунок. Свідок обраховував яка кількість матеріалів необхідна, казав про це позивачу, і позивач їх придбавав. Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно звіту №801-145 про проведення технічного обстеження, виготовленого ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» за результатами обстеження об`єкту - нового будівництва гаражу літ. «Г-1» з погребом літ. «г» за адресою: [ADDRESS] , під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності державним будівельним нормам щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з інвалідністю і інших маломобільних груп населення (для будинків і споруд цивільного призначення, у тому числі багатоквартирних житлових будинків незалежно від класу наслідків (відповідальності) були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта: фундаменти, стіни, перекриття, підлога, покрівля, ворота, інженерні мережі, обладнання, та встановлено їх готовність до експлуатації (а.с.15-19). За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, конструктивний стан яких оцінюється як непридатний до нормальної експлуатації або аварійний - не виявлено. Також за результатами проведення технічного обстеження об`єкта: нового будівництва гаражу літ. «Г-1» з погребом літ. «г», загальною площею 32,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , замовником якого є [PERSON] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Вказаним доказом спростовуються посилання відповідача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції на відсутність доказів міцності та надійності конструкції, а також того, що спірний об`єкт закінчений будівництвом та придатний до експлуатації. Як встановлено судом, гараж за адресою: [ADDRESS] позивачем збудовано без одержання необхідних дозволів на здійснення будівельних робіт, тобто самовільно. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 Постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року №6 (гадалі в тексті рішення - Постанова Пленуму від 30 березня 2012 року №6) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як встановлено судом, позивач звертався до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з заявою про прийняття в експлуатацію збудованого ним гаражу. Листом від 09 серпня 2019 року №1016-1 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області позивачу повідомив, що зазначений гараж потребує прийняття в експлуатацію (а.с.20). На теперішній час прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється у відповідності до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, шляхом реєстрації декларації встановленої форми. Іншого порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів немає. Водночас слід врахувати, що відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не буда відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Вказаним листом також зазначено, що Департамент вважає, що повернутися до питання щодо прийняття самочинно збудованого гаражу по [ADDRESS] в експлуатацію можливо лише після вирішення у суді питання щодо права власності на зазначену будівлю. Листом від 16 січня 2020 року №1016-3.12./14 «Про повернення декларації» Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області повідомив [PERSON] , що відповідно до «Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та комунального господарства України від 03 липня 2018 року №158 (надалі в рішенні - Порядок) розглянув наданий ним пакет документів, необхідних для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації: «Будівництво гаража по [ADDRESS]» (а.с.45). Також зазначив, що оскільки встановлено, що об`єкт збудовано не на присадибній земельній ділянці, а на земельній ділянці, яка передана для будівництва та обслуговування гаражу, тобто має ознаки будівництва індивідуального гаражу. Таким чином вищезазначений об`єкт будівництва не може бути прийнятий в експлуатацію відповідно до вимог діючого Порядку. У зв`язку з вищевикладеним Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції повернув позивачу подану ним декларацію про готовність до експлуатації об`єкта. Відповідно до пункту 3 Порядку орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає документи, зазначені в пункті 2 цього розділу, та приймає рішення про реєстрацію декларації або її повернення у строк, передбачений пунктом 1 цього розділу. На підставі викладеного повернення позивачу декларації є офіційним рішенням уповноваженого органу. Таким чином судом встановлено, що порушене питання (прийняття об`єкта в експлуатацію) було предметом розгляду компетентного державного органу, яким прийнято рішення, яке дає підстави вважати про наявність спору про право. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснив, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. На виконання вказаних вимог судом встановлено, що власником земельної ділянки, на якій розташований самочинно збудований гараж, є позивач [PERSON] Цільове призначення цієї земельної ділянки - для будівництва і обслуговування гаражу. Позивач звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, але його декларація про готовність об`єкта до експлуатація йому була повернута. З огляду на наявність ознак самочинного будівництва таке рішення уповноваженого органу є законним. При будівництві гаражу державні будівельні норми були дотримані, що підтверджується звітом №801-145 про проведення технічного обстеження, виготовленого ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор». Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Даним самочинним будівництвом права інших осіб не порушені. На підставі викладеного суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на самочинно збудований за адресою: [ADDRESS] гараж . Вирішуючи питання щодо належних відповідачів у даній справі суд виходить з наступного. Згідно п.10 Постанови Пленуму від 30 березня 2012 року № 6 позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред`явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. В той же час, оскільки Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області позивачу 10 лютого 2020 року внесено припис №24 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким зобов`язано усунути виявлені порушення, Держархбудінспекція також є належним відповідачем у справі. Тому позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Outcome: approved