Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходів/,щомісячно до зняття інвалідності. В обґрунтування позову зазначено, що 12 листопада 2010 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Кіровограда, актовий запис №870. У тому ж 2010 році було діагностовано тяжке захворювання, а саме - «Хронічна ниркова недостатність п'ятого ступеня», та встановлена І група інвалідності (довідка до Акту огляду СМЕК серія 10ААА № 453996 ). Під час спільного з відповідачем життя, будучи вже в тяжкому стані, працював бухгалтером в АКБ «Укрсоцбанк», та як міг утримував та піклувався про свою родину. Рішення дружини розлучитися, ще в більший мірі причинило моральні страждання, погіршили і так незадовільний стан здоров'я, що призвело до того, що на даний час потребує постійного стороннього догляду. 20 вересня 2013 року рішенням Кіровського районного суду шлюб було розірвано. З посиланням на ст. 75 СК України зазначається , що потребує матеріальної допомоги, оскільки доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують його прожиткового мінімуму, встановленого законом. Є інвалідом І групи, отримує пенсію в розмірі 1300 грн., яка є єдиним джерелом доходу. Для підтримки життєдіяльності організму три рази на тиждень вимушений їздити у м. Черкаси для проходження діалізу. Один раз на місяць відвідує відділення трансплантології органів при Запорізькій обласній лікарні. Розмір пенсії набагато менший за той мінімум який необхідний для лікування і задоволення найважливіших життєвих потреб. Відповідач фізично здорова, інших осіб на утриманні не має, працездатна, працює в Управлінні культури Кіровоградської міської ради та має стабільний заробіток і тому може надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, починаючи з 01.10.2013 року. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали повністю, зазначили, що внаслідок розірвання шлюбу з ініціативи відповідача погіршилося здоров»я позивача, лікування якого потребує значних коштів , в т.ч. і за межами України, на підтвердження чого надали копії епікризів та квитанцій. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та в обгрунтування заперечень проти позову зазначила, що дійсно 12.11.2010 року в Кіровському відділі ДРАЦС Кіровоградського МУЮ між нею та позивачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Однак, інвалідність позивачу була встановлена 27.05.2010 року, що підтверджується листом КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи» №652 від 29.10.2013 року. Тобто, на момент укладення шлюбу позивач вже був інвалідом 1 групи загального захворювання. При укладенні шлюбу позивач приховав факт наявності у нього інвалідності і про те, що позивач є інвалідом тривалий час не знала. Стверджує, що в дійсності причиною припинення спільного життя стало зловживання позивачем спиртними напоями. В літку 2012 року стала помічати, що чоловік періодично зловживає алкоголем. З початку 2013 року такі прояви вживання алкогольних напоїв стали постійними. Об'єктивно про схильність до зловживання алкоголем можуть свідчити відомості, які зазначені в епікризі Кіровоградської обласної лікарні, де позивач перебував на лікуванні в період з 19.03.2010 року по 04.05.2010 року. Згідно відомостей, викладених в анамнезі захворювання та життя хворого, погіршення його стану здоров»я виникло після вживання алкоголю у великій кількості (до 1 літра), крім того, останні 8 місяців перед зверненням до лікарні - зловживання алкоголем. Перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння позивач поводив себе неадекватно та агресивно. Всі умовляння та доводи припинити вживати алкоголь, оскільки він має незадовільний стан здоров»я, не мали результату. Крім того, в період шлюбу у спільне життя постійно втручалась мати позивача -[PERSON] Часто після спілкування з матір»ю позивач розпочинав сварки, виказував претензії, в тому числі і матеріального характеру. В квітні 2013 року за взаємною згодою вирішили розлучитись та вдвох подали відповідну заяву до Кіровського відділу РАЦС. На встановлену дату розірвання шлюбу позивач до органу РАЦС не з»явився. Згодом, в травні 2013 року викликали до Кіровського ВМ УМВС України в області де працівник міліції повідомив, що [PERSON] - мати позивача написала заяву, що начебто з корисливою метою вийшла заміж за її сина. Вказаний факт дуже образив та обурив. Саме після цього вирішила подати позовну заяву до суду про розлучення і рішенням суду від 20.09.2013 року шлюб з позивачем був розірваний. Працює спеціалістом 1 категорії відділу культури і туризму Кіровоградської міської ради, є державним службовцем, та на даний час отримує заробітну плату в розмір 1399 грн., тобто дохід на 101 грн. більше від доходу позивача. В даний час сама проживає в квартирі, яка належить матері [PERSON]. Кожного місяця за рахунок власних коштів сплачує комунальні платежі, на що витрачається значна частина заробітної плати, особливо під час опалювального сезону. Батько - [PERSON], є військовим пенсіонером, був звільнений у запас за станом здоров»я. На даний час потребує лікування та догляду, і як донька надає йому необхідну допомогу та утримання. Представник відповідача зазначила , що право на утримання має непрацездатний та той, хто потребує матеріальної допомоги, може реалізувати лише за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вважає , що дане право пов»язане не з витратами позивача , а з можливістю у відповідача надавати таку допомогу, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 листопада 2010 року між сторонами був укладений шлюб, актовий запис №870. 27.05.2010 року було діагностовано тяжке захворювання у позивача , а саме - «Хронічна ниркова недостатність п'ятого ступеня», та встановлена І група інвалідності (а. с. 20). 20 вересня 2013 року рішенням Кіровського районного суду шлюб було розірвано(а. с. 141). Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують його прожиткового мінімуму, встановленого законом. Поняття прожиткового мінімуму визначене в Законі України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5.10.2000 як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на 2013 рік становив на непрацездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня- 894гривні, а з 1 грудня - 949 грн. Позивач є інвалідом І групи, отримує пенсію в розмірі 1300 грн., яка є єдиним джерелом його доходу. Для підтримки життєдіяльності його організму три рази на тиждень вимушений їздити у м. Черкаси для проходження діалізу. Один раз на місяць відвідує відділення трансплантології органів при Запорізькій обласній лікарні. Відповідно до ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Ч. З ст. 79 та ч. 1 ст. 80 передбачено, що якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, та присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач при тому , що вона фізично здорова, інших осіб на утриманні не має, проживає одна у квартирі належній матері ( а.с. 71), працездатна, працює в Управління культури Кіровоградської міської ради та має стабільний заробіток у розмірі 1399грн. ( довідка а.с. 22), при цьому відповідач проживає складом сім»ї 3 чоловіка (довідка а.с. 128) , отримує пенсію як інвалід 1 групи 1297,72грн. (а.с. 130), мати отримує пенсію 1473,53грн. (а.с. 136) та працює і отримує заробітну плату 5208,78грн. (а.с.139), батько отримує пенсію 2449,69грн. ( а.с. 138), та є фізичною особою-підприємцем і отримав дохід за 2013 рік 12000грн . (а.с. 126). За даних обставин, стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, навіть з урахуванням витрат, які він несе у зв»язку з лікуванням тяжкої хвороби , суперечитиме принципу розумності та справедливості. Зазначення представників позивача , що відповідач вийшла заміж за позивача з корисливих мотивів, що розірвання шлюбу за її ініціативи спричинило погіршення здоров»я позивача не знайшли свого підтвердження в суді і жодним чином за даних обставин не є підставою для задоволення позову. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку , щодо відмови у задоволенні позову у зв»язку з його недоведеністю та безпідставністю. Згідно ст.88 ЦПК України, суд , судові витрати залишає по їх фактичному понесенню сторонами. На підставі ст.ст. 76, 79,80, 202, 204, 205 СК України,

Outcome: dismissed