Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Порошківської сільської ради Перечинського району про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що 08 листопада 2001 року померла її мати [PERSON]. Вона прийняла спадщину за матірю, оскільки постійно проживала з нею на момент смерті та вела спільне господарство. Більше спадщину за матірю ніхто не прийняв, так як ніхто на час смерті матері разом з нею не проживав і заяву до нотаріуса про прийняття спадщини не подавав. Спадковим майном, що залишилося після смерті матері є будинок № 135 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району з належними до нього будовами та спорудами. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, у звязку з чим право власності на нього не було зареєстроване. Тому просить задовольнити позов та визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими будовами та спорудами в порядку спадкування за законом. Позивач у підготовче судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У підготовче судове засідання представник відповідача також не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що 08 листопада 2001 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 237964, виданого Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 15 лютого 2018 року (а. с. 11). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 651 та № 652 від 16 лютого 2018 року, за даними погосподарської книги [PERSON], яка померла 08 листопада 2001 року, була головою домогосподарства за адресою: с. Порошково, вул. Зерновська, № 135 Перечинського району Закарпатської області, де на момент її смерті була зареєстрована та постійно проживала її донька [PERSON], [INFO] (а. с. 9, 10). Також, як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51100319 від 01 березня 2018 року, спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON], яка померла 08 листопада 2001 року, відсутня (а. с. 27, 28). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення в. о. завідувача Перечинською державною нотаріальною конторою № 20/01-16 від 20 лютого 2018 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок №135 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області (а. с.20). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняла спадщину за матірю [PERSON], оскільки постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 6-9, 12, 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 цього Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved