Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Крайняка М.С. від 18 березня 2016 року в межах виконання виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 2 0873 343,74 грн. був накладений арешт на пенсію позивача. Дану постанову державного виконавця в судовому порядку було визнано незаконною та скасовано. Оскільки дії щодо арешту пенсії позивача призвели до погіршення стану здоров'я [PERSON], як стверджує позивач, внаслідок якого він вимушений був пройти лікування на стаціонарі, останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути за рахунок державного бюджету на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн., а також просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Представник відповідача Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, а також третя особа або його представник в судове засідання не з'явились про день, час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в судовому засіданні, покази свідка, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року була визнана незаконною та скасована постанова державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Крайняка М.С. від 18 березня 2016 року про арешт коштів боржника [PERSON], що була винесена в межах виконавчого провадження з примусового стягнення суми боргу в розмірі 4060163,88 грн. На виконання даної постанови державного виконавця органами пенсійного фонду України здійснювалось відрахування з пенсії [PERSON] в розмірі 20% на користь стягувача за відповідним виконавчим провадженням /а. с. 7-8/. Як вбачається з довідки Лікарні ДУ «ТМО МВС України» у Дніпропетровській області №20 від 15 серпня 2016 року, [PERSON] з 29 липня 2016 року по 15 серпня 2016 року знаходився в І терапевтичному відділенні для клініко-експертного обстеження /а. с. 12/. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що є сусідом позивача, якому останній заборгував грошові кошти, відвідував [PERSON] в лікарні, вважає, що позивач дуже переживав арешт його пенсії. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органами державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України.) Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіянні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Також, моральна шкода полягає і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні в повному обсязі як у недоведених, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи не знайшов підтвердження факт причинно-наслідкового зв'язку між винесенням 18 березня 2016 року державним виконавцем постанови про арешт коштів позивача та подальшим перебуванням останнього на лікуванні в І терапевтичному відділенні для клініко-експертного дослідження. Так, з єдиного документу, який позивач надає в якості доказу спричинення йому моральної шкоди, а саме: довідки про перебування на лікуванні, не можливо дійти однозначного висновку про те, що погіршення стану здоров'я позивача, внаслідок якого виникла необхідність в стаціонарному лікуванні в період з 29 липня 2016 року по 15 серпня 2016 року, викликано саме діями державного виконавця з винесення 18 березня 2016 року постанови про арешт пенсії позивача. Інших доказів перенесення позивачем страждань нематеріального характеру суду надано не було. Крім того, приймаючи таке рішення суд також виходить з того, що жодним судовим рішенням не були визнані протиправними (незаконними) саме дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Крайняка М.С. з винесення відповідної постанови, що, в свою чергу, є обов'язковим для вимог про відшкодування моральної шкоди, спричиненої діями тієї чи іншої особи. Враховуючи результат вирішення справи, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed