Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, посилаючись на те, що у травні 2019 року він уклав договір купівлі-продажу меблі з ФОП [PERSON] на загальну суму виробів 13850,00 грн., сплативши при цьому завдаток в сумі 3500 грн. [PERSON] просив перерахувати залишок коштів за вказаним договором на розрахунковий рахунок, реквізити якого були наданні останнім окремо від договору, так як в самому договорі відсутні реквізити сторони «виконавця». Після перерахування коштів, він зв`язався з виконавцем [PERSON] , який повідомив йому, що не буде виконувати послуги, оскільки відповідно до п. 3.2 договору передбачено, що після виконання п. 3.1 («замовник зобов`язується сплатити вартість замовлення, що складає 13850 грн.») виконавець зобов`язується виготовити та доставити виріб протягом 35 днів, а перераховані ним кошти у сумі 9243 грн. він не отримав, оскільки кошти перераховані іншій особі, яку він не знає. 23 травня 2019 року в день підписання договору купівлі-продажу меблів від його імені на розрахунковий рахунок відповідача через банк АТ «А-Банк» було зараховано кошти у сумі 9243 грн., але дана сума коштів була перерахована помилково та призначалася іншій особі, з якою він уклав договір купівлі-продажу меблів. Помилка у перерахуванні сталася тому, що номер рахунку був вказаний за наданими реквізитами виконавця послуг з виготовлення меблів [PERSON] , і він помилився в його особі, не перевіривши прізвище, ім`я та по батькові отримувача коштів, оскільки бажав отримати виготовлення меблів зі скидкою. Будь-яких договірних відносин з відповідачем він не мав і не має, тому вважає, що відсутні правові підстави для отримання вказаних грошових коштів відповідачем. Через три місяці, він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 9243 грн. на його особисті банківські реквізити в триденний термін з моменту отримання даної вимоги, яку відповідач не отримав. В зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти, набуті без достатньої правової підстави у сумі 9243,00 грн. та судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. Представник позивача - адвокат Тарковська Т.В. в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та участі позивача, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поштові конверти із судовою кореспонденцією направлялися на належну адресу відповідача, але були повернуті на адресу суду із довідкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та ФОП [PERSON] 23 травня 2019 року укладено договір купівлі-продажу меблів (а.с. 7). Відповідно до п. 3.1 договору, замовник зобов`язується сплатити вартість замовлення, в сумі 13850 грн. Згідно п. 3.2 договору, після виконання п. 3.1 виконавець зобов`язується виготовити та доставити виріб протягом 35 днів, а в разі, якщо виріб має нестандартну комплектацію, строк виготовлення та доставки виробу збільшується до 45 робочих днів. У відповідності до п. 4.1 договору, в разі не виконання замовником пункту 3.1, даний договір вважається розірваним и всі його додатки недійсними. В разі внесення замовником завдатку, і подальшим не виконанням п. 3.1 даного договору, то завдаток замовнику не повертається (ч. 1 ст. 571 ЦК України). З позовної заяви позивача встановлено, що після сплати завдатку виконавець договору від 23 травня 2019 року [PERSON] просив перерахувати залишок коштів в розмірі 9243 грн. за вказаним договором відповідно до п. 3.1 договору. Відповідно до меморіального ордеру № HSAVJ05230Q13Т від 23 травня 2019 року, грошові кошти у сумі 9243 грн. переведено [PERSON] на рахунок відповідача ФОП [PERSON] з призначенням платежу: (відповідно рахунку-фактури № 1 від 23 травня 2019 року) (а.с. 9). З матеріалів справи видно, що позивач звертався до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів у сумі 9243 грн., які помилково зараховані на рахунок, про що свідчить письмова заява від 16 серпня 2019 року (а.с. 8), але дана заява відповідачу не вручена, що підтверджується копіями конвертів (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз\~статті 1212\~ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це\~відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212\~ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 212/3593/16-ц. З матеріалів справи видно, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] відсутні будь-які укладені договори, а тому суд вважає, що у відповідача відсутні правові підстави щодо отримання та збереження грошової суми в розмірі 9243 грн., яку позивач помилково сплатив відповідачеві, а тому відповідач зобов`язана повернути безпідставно отримані грошові кошти в цьому розмірі. Згідно з ч. 1 ст.\~177\~ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Крім того, відповідачем доводи позивача не спростовані, відзив на позовну заяву або заперечення до суду не надані. Враховуючи вищенаведене, позов [PERSON] є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, а отже підлягає задоволенню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved