Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наступними підставами. 04.11.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено договір №490160297 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи. Банк надав відповідачеві кредит у сумі 57745,39 гривень на будь-які потреби, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісію за дії Банку, що вчиняються на користь позичальника у розмірі 2% від суми кредиту щомісяця, а також повернути кредит відповідно до графіку платежів не пізніше 04.11.2014 року. Як зазначає позивач, Банк виконав свої обов`язки за вказаним договором у повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання перед банком не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед Банком у розмірі 93952,60 гривень (заборгованість за тілом кредиту - 35605,42 грн., заборгованість за відсотками - 15363,89 грн., заборгованість за пенею - 42983,29 грн.).18.12.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №2012-1-2/1. В свою чергу, 27.12.2012 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) №27/12/2012-01. Таким чином, позивач набув право вимоги виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №490160297 від 04.11.2009 року. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 490160297 від 04.11.2009 року у розмірі 93952,60 гривень (заборгованість за тілом кредиту - 35605,42 грн., заборгованість за відсотками - 15363,89 грн., заборгованість за пенею - 42983,29 грн.) та судові витрати у розмірі 1921 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 15.11.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 599, 625, 1049, 1054 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, судом встановлено, що дійсно 04.11.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено договір №490160297 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи. Банк надав відповідачеві кредит у сумі 57745,39 гривень на будь-які потреби, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісію за дії Банку, що вчиняються на користь позичальника у розмірі 2% від суми кредиту щомісяця, а також повернути кредит відповідно до графіку платежів не пізніше 04.11.2014 року (а.с. 8-11, а.с. 12-15). 18.12.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №2012-1-2/1 (а.с. 22-31). 27.12.2012 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) №27/12/2012-01 (а.с. 33-45). Згідно до наданої копії претензії про невиконання умов договору №490160297 (а.с. 56, 57), відповідач був повідомлений про заміну кредитора за вище вказаним кредитним зобов`язанням та про нові розрахункові рахунки для сплати заборгованості по кредиту, відповідачеві також було надано строк до 29.01.2013 року для сплати цієї заборгованості. Таким чином, у відповідності до вимог статей 512-517 ЦК України, позивач набув право вимоги виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №490160297 від 04.11.2009 року. Згідно до наданої копії вимоги про погашення кредитної заборгованості (а.с. 47), 19.09.2019 року позивачем відповідачеві було знов повідомлено про заміну кредитора та наявність заборгованості за кредитним договором. 22.10.2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача. Проте, як вбачається з позову та тексту вимоги від 19.09.2019 року (а.с. 47), заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 93952,60 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 35605,42 грн., заборгованості за відсотками - 15363,89 грн., заборгованості за пенею - 42983,29 грн. При цьому, у тексті претензії про невиконання умов договору №490160297 (а.с. 56, 57), розмір заборгованості вказаний як 95916,83 гривень буз вказівки на те, з чого вона складається. Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №490160297 станом на 07.10.2019 року (а.с. 58), з якого вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним договором складається з заборгованості за тілом кредиту - 35605,42 грн., заборгованості за відсотками - 15363,89 грн. Тобто, шляхом простого арифметичного складання розмір заборгованості 35605,42 + 15363,89 = 50969,31 грн. Таким чином, щодо суми заборгованості відповідача за кредитним договором №4090160297 від 04.11.2009 року позивачем надані протиречиві відомості. Згідно до вимог статті ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. При цьому, судом враховується те, що, у відповідності до розділу 5 договору про відступлення права вимоги №2012-1-2/1 від 18.12.2012 року (а.с. 22-31) та розділів 2-4 договору купівлі-продажу (відступлення права вимоги) №27/12/2012-01 від 27.12.2012 року відповідні документи на підтвердження руху коштів по рахунку відповідача та розміру заборгованості за кредитним договором позивач отримав від первісного кредитора - ПАТ «Альфа-Банк», тобто мав реальну можливість надати докази розміру заборгованості відповідача судові. Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ - розрахунок заборгованості - наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених позивачем у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що сума заборгованості, заявлена у позові позивачем, не підтверджена жодним належним та допустимим доказом у відповідності до статей 77, 78 ЦПК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами заборгованості за кредитним договором №490160297 від 04.11.2009 року, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем. Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed