Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить виселити [PERSON] , що діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] з кімнати № 323 гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , та переселити останніх до кімнати № [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом на право власності від 18 вересня 1998 року серія ЖБ № 23475 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 135378618 від 23 серпня 2018 року. Зазначено, що будівля за адресою: [ADDRESS] , була побудована у 1953 році та на даний час перебуває у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватися без проведення капітального ремонту або реконструкції, що підтверджується наступними документами: - актом огляду приміщення гуртожитку по [ADDRESS] . Києва від 11 квітня 2017 року; - технічним паспортом на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок [ADDRESS] ; - висновком за результатами обстеження технічного стану будівельних конструкцій будівлі по [ADDRESS] від 07.09.2011. - науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку за адресою: [ADDRESS] від 26 червня 2018 року; - актом санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта м. Київ № 4904-4 від 30 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що вказані обставини також підтверджуються приписом Солом`янського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 309 від 04 жовтня 2018 року. На переконання позивача, незадовільний стан будівлі не викликає сумнівів, технічний стан конструкцій гуртожитку відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний). Позивач вказав, що законодавством України чітко встановлено, що використовувати як жиле можливо виключно приміщення, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам. Таким чином, приміщення, яке не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, є нежилим і не може використовуватися для проживання людей. Позивач посилався на те, що з метою захисту життя та здоров`я людей, а також запобігання можливого руйнування будівлі, враховуючи невідповідність будівлі гуртожитку технічним показникам, непридатність будинку для проживання та заборону експлуатації будівлі в аварійному стані, приписами ДСТУ-Н Б в.1.2-18:2016, ним, як власником будівлі, було прийнято рішення про проведення комплексу заходів, пов`язаних із відселенням мешканців з непридатного для проживання (аварійного) гуртожитку та проведенням його реконструкції. Зазначено, що 20 серпня 2018 року позивачем прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій. За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всім мешканцям гуртожитку було запропоновано переселитися у відремонтовані та підготовлені для проживання кімнати в іншому гуртожитку, що також належить ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: [ADDRESS] Позивач вказав, що відповідач [PERSON] проігнорувала пропозицію позивача про переселення в запропонований гуртожиток, відповіді не надала, а отже можна розцінювати як відмову від переселення. Позивач зазначає, що відповідачі, порушуючи вимоги закону, не вчиняють жодних дій, які б свідчили про їх намір переселитися у добровільному порядку до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , і продовжують незаконно знаходитися у непридатній для проживання аварійній будівлі, чим порушують права власника гуртожитку на мирне володіння майном та перекладають відповідальність за своє життя та здоров`я на посадових осіб ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2». Посилається на те, що в листопаді 2018 року в Департаменті з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було отримано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № 18090109-Сл на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку. Вказав, що перебування відповідачів у непридатній для проживання (аварійній) будівлі позбавляє ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власника будівлі, права розпочати роботи по її реконструкції, на проведення якої отримано всі дозвільні документи. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. 19.03.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2019 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 09.04.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 03.07.2019 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що нове житло запропоноване позивачем позбавить відповідачів приватизувати займане приміщення в гуртожитку в якому проживають з 1990 року. Крім того, згоди на переселення відповідачі не надавали, а тому вважає, що проживання в іншому приміщенні призведе до порушення їх прав та в подальшому їх виселення без надання іншого приміщення. Посилається на порушення своїх прав, як мешканця гуртожитку, гарантованих Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку». З урахуванням наведеного просить відмовити в задоволенні позову. 08.07.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем заперечувались обставини, викладені відповідачем у відзиві. Позивач зазначає, що про визнання жилого будинку (гуртожитку) по [ADDRESS] аварійним та непридатним для проживання, Київська міська рада виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомлена листом за № 00116 від 24 січня 2019 року. Зазначено, що Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом за № 056/920-3940 від 19 лютого 2019 року повідомив, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації. Вказав, що згідно з вимогами закону всі обов`язки щодо утримання в належному санітарному стані жилих будинків (гуртожитків) належить до компетенції власника будинку. В разі, якщо будинок не відповідає встановленим нормам санітарного та технічного стану, власник будинку може замовити відповідні експертні висновки про придатність його до нормальної експлуатації. Крім того, зазначає, що переселення відповідачів не позбавить останніх зареєструватися по [ADDRESS] , оскільки житло буде надаватися на підставі розпорядження на переселення в гуртожиток, ордеру на житлову площу в гуртожитку та договору найму житла. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала просила задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити, вважала, що порушуються права дитини. Відповідач 1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте як вбачається з матеріалів справи, останньою подано клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Як вбачається з клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, останнє не аргументовано в частині причин поважності неявки в судове засідання, а тому суд вважає неявку відповідача не поважною. Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Вислухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ст.ст. 319, 322, 323 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності від 18 вересня 1998 року серія ЖБ № 23475 є власником гуртожитку по [ADDRESS] , побудованого в 1953 році та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2018 (а.с.а.с. 10,11). Статтею 7 ЖК України та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР № 189 від 26 квітня 1984 року, врегульовано питання про порядок визнання житлового будинку непридатним для проживання. Згідно з п. 5 зазначеного Положення власник об`єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання на підставі: а) акту обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком; б) технічного паспорта жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; в) висновку проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); г) висновку органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам. Відповідно до Акту огляду приміщення гуртожитку від 11.04.2017, проведеного відповідно до наказу ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 06.04.2017, в момент обстеження будинок мав значні пошкодження: вертикальні та похилі тріщини, руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок (а.с. 12). В приміщеннях загального користування - замокання, грибок, здуття штукатурки, корозія плит і балок перекриття. При обстеженні внутрішніх приміщень також зафіксовані значні пошкодження. Значні пошкодження технічного стану будинку зафіксовані в Висновку НВП «Будконструкція» від 07.09.2011. З Технічного паспорта на будинок від 27.12.2018, виготовленого ФОП « [PERSON] », в графі 21 «Характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» зазначено, що процент зносу будинку становить 81%. (а.с. 13). Науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку за адресою: [ADDRESS] 19/ 8 , від 26.06.2018, встановлено, що в обстеженій частині будівлі наявні наступні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 - непридатні до нормальної експлуатації; 4 - аварійні(а.с.а.с.16-22). Згідно вимог п. 5 пп. 5.3.4 ДСТУ-НБ В.1.2-18:2016 експлуатація об`єкту, який має конструкції 4 категорії технічного стану, має бути зупинена до відновлення його експлуатаційної придатності або ліквідації. Вищезазначеними документами підтверджено незадовільний стан будівлі, а також технічний стан конструкцій гуртожитку, який відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 322, 323 ЦК України, безпечна експлуатація майна покладається на власника майна. Наказом ПрАТ «Трест» Київміськбуд-2» № 40 від 01.06.2018 у зв`язку з незадовільним станом будівлі гуртожитку було вирішено організувати повідомлення мешканців про виведення будівлі з експлуатації з 17.08.2018 та розробити комплекс заходів, пов`язаних з виведенням будівлі з експлуатації (а.с.27). Наказом № 53 від 20.08.2018 прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій (а.с.29). Встановлено, що за два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всіх мешканців гуртожитку, в тому числі відповідача, листом № 0576 від 06.06.2018, листом № 0715 від 23.07.2018, листом № 0889 від 14.09.2018, листом № 1128 від 08.11.2018, листом №1198 від 20.11.2018, листом № 0031 від 04.01.2019 було повідомлено про реконструкцію гуртожитку та відключення з 17 серпня 2018 року від зовнішніх мереж електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та виведення з експлуатації (а.с. 30, 32, 33, 34, 35, 36). Цими ж листами відповідачам було запропоновано переселитися в кімнату № 50/1 гуртожитку ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» по [ADDRESS] . Разом з цим, встановлено, що відповідач [PERSON] проігнорувала пропозицію позивача про переселення в запропонований гуртожиток, відповіді не надала. Департаментом з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» було видано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № 18090109-Сл на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку (а.с. 37-38). Листом від 24.01.2019 за № 00116 Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація була повідомлена позивачем про визнання жилого будинку за адресою: [ADDRESS] таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і непридатним для проживання (нежилим), та просив визначитись щодо доцільності додаткового визнання жилого будинку по [ADDRESS] таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим). Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом за № 056/920-3940 від 19 лютого 2019 року повідомлено, що позивач, як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації. Відповідно до п. п. 17, 18 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 489 від 20 червня 2018 року, виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди),здійснюється відповідно до ст. 132 ЖК України. Спори, що виникають під час користування жилими приміщеннями в гуртожитку, розв`язуються у судовому порядку. Відповідно до ст. 132 ЖК України виселення осіб, які проживають у гуртожитках, проводиться також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому, виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Згідно зі ст. 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, яка, з точки зору ч. 4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, з урахуванням норм ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що діями відповідачів порушуються права позивача, як власника будівлі, направлені на створення безпечних умов проживання в належному йому на праві власності гуртожитку, а тому вимоги позивача, направлені на їх захист, суд вважає обґрунтованими. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55 Конституції України з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-зп від 25 грудня 1997 року (у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України ) права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Надавши до суду докази аварійності спірного гуртожитку та його потребу в реконструкції, а також небезпечних умов для проживання людей, позивач довів існування підстав, необхідних для виселення відповідачів з гуртожитку. Таким чином, з точки зору закону, обов`язок довести обставини, зазначені в відзиві, а саме: незаконність дій позивача, покладається на відповідачів, які оспорюють це право. Тобто, спростувати цю презумпцію - наявність підстав для реконструкції, аварійності гуртожитку та підстав для виселення має сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст.ст. 77-78 ЦПК України, та за правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком даної сторони. За змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач доказів в обґрунтування приведених у відзиві обставин, не надав. Виходячи з цих обставин та викладеного вище, відсутності доказів з боку відповідача незаконності дій позивача, суд не приймає до уваги приведені у відзиві твердження. Посилання відповідача на свої права, як мешканця гуртожитку, гарантовані Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до преамбули даного Закону він не регулює відносин мешканців гуртожитків, які знаходяться у власності та передані до статутних капіталів у порядку приватизації. Крім того, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Про це ж зазначається і в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року. Суд вважає, що дії позивача, як власника аварійного житла, направлені на створення та забезпечення безпечних умов для проживання мешканців гуртожитку, непридатного для проживання та його реконструкції, захисту життя та здоров`я людей, запобігання можливого руйнування будівлі, не є порушенням прав відповідачів, як мешканців гуртожитку, а дії по виселенню відповідачів з цією метою, в контексті ст. 8 Конвенції, є виправданими та відповідають вимогам закону. Щодо заявлених вимог позивача про виселення [PERSON] з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. З точки зору ч.ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Підставою для виникнення у малолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один з його батьків, є вселення малолітнього до такого жилого приміщення. З точки зору ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей. У Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Конвенцією про права дитини передбачено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для нього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Тобто, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, в даному випадку на матір. Згідно з ч. 2 ст. 18 даного Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Дитина є членом сім`ї, матері як наймача, спірного житлового приміщення. Приходячи до висновку про правомірність виселення з наданням іншого жилого приміщення матері неповнолітньої [PERSON] , - [PERSON] , суд приходить до висновку, що самостійне проживання дитини в указаному житлі, враховуючи її вік, не відповідатиме її інтересам. Таким чином, суд вважає, що виселенню з наданням іншого жилого приміщення підлягають [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] . Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи відсутність доказів з боку відповідачів незаконності дій позивача, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] , в тому числі як законного представника неповнолітнього на користь позивача 1280,60 грн. судового збору, а з [PERSON] на користь позивача 640,33 грн. судового збору., сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved