Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позов позивач вказує, що територіальній громаді міста Добропілля в особі Добропільської міської ради на праві комунальної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана за договором купівлі-продажу від 30.09.2020 року НМВ 690675. Попереднім власником спірного житлового приміщення є [PERSON] , [INFO] , разом з якою були зареєстровані у вказаній квартирі і члени її сім`ї, а саме [PERSON] та [PERSON] . Після продажу квартири, відповідачі самостійно не знялись з реєстрації, що створює певні перешкоди і позбавляє позивача можливості в повній мірі використовувати вказаний об`єкт права власності. Тому позивач просить задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 17.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Добропільської міської ради, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується розпискою (а.с.52-53,59). Від відповідачів надійшла заява, засвідчена нотаріусом Норильського нотаріального округу 09.03.2021 року, зі змісту якої вбачається, що відповідачі повідомлені про дату та час розгляду справи, та просять розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають(а.с.55). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач Добропільська міська рада Донецької області є власником житлового приміщення квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 30 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 1101, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 226223993 від 30 вересня 2020 року (а.с.13-15). Відповідно до відомостей відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області (а.с.30-32), станом на 13.11.2020 року у вищевказаній квартирі значаться зареєстрованими відповідачі, а саме [PERSON] з 01.04.2003 року, [PERSON] з 01.04.2003 року, [PERSON] з 01.04.2003 року. Частиною першою\~статті 383 ЦК України,\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від\~осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном квартирою. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 передбачено, що застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На теперішній час незаконність набуття позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 30.09.2020 року судом не встановлена, а тому право власності вважається набутим Добропільською міською радою правомірно. Відповідачі не заперечують факт своєї реєстрації у вказаній квартирі. Судом встановлено, що реєстрація відповідачів у квартирі, власником якої з 30.09.2020 року є територіальна громада міста Добропілля в особі Добропільської міської ради, створює для позивача певні перешкоди у використанні свого майна. Зі змісту заяви відповідачів, яка засвідчена нотаріусом Норильського нотаріального округу 09.03.2021 року, вбачається, що відповідачі заперечень проти позову не мають, тобто позовні вимоги ради визнають в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Враховуючи викладене, те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що у відповідачів відсутнє право власності на вказане житлове приміщення, останні не користуються вказаним житловим приміщенням, а лише є зареєстрованим в ньому, що чинить певні перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved