Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Завод по обробці кольорових металів» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми, в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 11 травня 2004 року по 11 грудня 2007 року він працював у відповідача на робочих посадах. 10 травня 2007 року під час праці у відповідача з позивачем стався нещасний випадок на виробництві через незабезпечення нешкідливих і небезпечних умов праці, йому був встановлений діагноз: термічний опік нижнього віка правого ока. За результатами розслідування нещасного випадку відповідачем складено акт форми Н-1 від 12 травня 2007 року та акт форми Н-5 від 12 травня 2007 року. Висновком МСЕК позивачу спочатку в 2007 році, а потім у 2014 році підтверджено встановлення 15% стійкої втрати професійної працездатності. Позивач зазначив, що у звязку з трудовим каліцтвом, яке він зазнав під час роботи на підприємстві у відповідача, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, в нього погіршилося здоровя, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки позивач втратив 15% своєї працездатності (через термічний опік ока він частково втратив зір, через що він не може вести повноцінне життя та виконувати буденні вправи), в звязку з чим йому постійно приходиться проходити лікування, на що він змушений витрачати немалі кошти, він також постійно відчуває моральні страждання, він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, внаслідок чого в нього виникло почуття тривоги перед майбутнім. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці позивач втратив 15% своєї працездатності та вимушений з цим жити. Враховуючи той факт, що втрата здоровя для позивача є незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання, позивач вважає, що факт спричинення йому моральної шкоди наявний внаслідок чого він вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Також зазначає, що здоровя людини є найвищою соціальною цінністю, та те що він втратив його на виробництві, тобто поніс значні моральні страждання, які носять тривалий характер. Враховуючи обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, характер та тривалість, глибину заподіяної моральної шкоди, ступінь та тривалість моральних страждань, позивач вважає, що сума відшкодування заподіяної шкоди становить 10000 грн. Просить позов задовольнити. До судового засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача [PERSON] або інший представник відповідача до судового засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв про відкладення або розгляд справи за їх відсутності від відповідача не надходило. При цьому, інформацію, викладену у заяві голови Правління ПАТ «ЗОКМ» [PERSON] про неможливість участі представника [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду цієї справи разом з представником позивача [PERSON], через неправомірні дії з боку останнього на адресу [PERSON], суд не може визнати у якості причин поважності неявки представника відповідача до суду, оскільки суду не надано доказів на підтвердження вказаних фактів. При цьому, не дивлячись на неявку представника відповідача до судового засідання, головою Правління ПАТ «ЗОКМ» [PERSON] на адресу суду надіслано письмові заперечення, у яких зазначено, що моральна шкода, яку [PERSON] просить стягнути не розкрита, тобто не вказано в чому конкретно полягає моральна шкода, позивач обмежився лише стандартним набором фраз, які його представник знеособлено використовує у позовах своїх клієнтів. Позивач просить суд також врахувати, що нещасний випадок з ним трапився у 2007 році, а позовна заява подана тільки у 2016 році, тобто про щоденні моральні та фізичні страждання позивач згадав більш ніж через 9 років, у звязку з чим виникають обґрунтовані підстави вважати, що подання позову повязане не з моральною шкодою, а з фінансово-економічною кризою в країні, тому позивач вирішив покращити своє фінансове становище за рахунок підприємства, яке перебуває й без того у важкому фінансово-економічному становищі. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Крім того, зазначено, що ситуація з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та переходом частини території даних областей під окупований контроль незаконних збройних формувань негативно відобразились на господарській діяльності ПАТ «ЗОКМ», яке здійснює свою діяльність в зоні проведення антитерористичної операції в складі металургійної галузі України, це безпосередньо обумовлює суттєву збитковість фінансово-господарської діяльності ПАТ «ЗОКМ» і неспроможність виконувати навіть господарські зобовязання. [PERSON] № 5 про нещасний випадок від 12 травня 2007 року комісією з розслідування встановлено, що нещасний випадок стався в результаті неправомірних дій самого працівника, а саме грубого і неодноразового порушення [PERSON] Інструкції з охорони праці ОТ-1-001 (п. 1.10 та п. 2.9). Саме порушення [PERSON] нормативних актів з охорони праці і стали причиною нещасного випадку з ним. Отже, враховуючи умисні дії самого позивача, відсутності вини підприємства, дії якого повністю відповідають чинному законодавству і не порушували прав робітника, наявності причинного звязку тільки між неправомірними діями самого працівника та наслідками порушення працівником правил з охорони праці, підстави для задоволення позову та відшкодування моральної шкоди відсутні, у звязку з чим голова Правління ПАТ «ЗОКМ» [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Артемівський завод по обробці кольорових металів» з 11 травня 2004 року по 11 грудня 2007 року, працював на робочих професіях, звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 12). Під час роботи на підприємстві відповідача з позивачем 10 травня 2007 року стався нещасний випадок, що підтверджується копією акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 10 травня 2007 року на ВАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» з [PERSON], складеного за формою Н-5, відповідно до якого комісія прийшла до висновків, що нещасний випадок вважається повязаним з виробництвом, складається акт за формою Н-1, при цьому зазначено, що плавильник [PERSON] порушив вимоги інструкції з охорони праці ОТ-1-001 п. 1.2.9, п. 1.10 (а.с. 7-8). З копії акту № 5 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, складеного за формою Н-1 12 травня 2007 року, вбачається, що основною причиною нещасного випадку, що стався 10 травня 2007 року з [PERSON], стало незастосування засобів індивідуального захисту (щитка) постраждалим, а також невиконання плавильником [PERSON] вимог інструкції з охорони праці (а.с. 9-11). При цьому, відповідно до п. 10 вказаного акту № 5, особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, визначено плавильника [PERSON], який порушив вимоги інструкції з охорони праці ОТ-1-001 п. 1.2.9, п. 1.10. [PERSON] копії виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДОН-04 № 007053 від 27 вересня 2007 року, за результатами первинного огляду [PERSON] встановлено пятнадцять відсотків непрацездатності з 15 серпня 2007 року у звязку з трудовим каліцтвом (а.с. 38). З копій виписок з актів огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДОН-04 № 085060 від 29 жовтня 2009 року (а.с. 39), до довідки серії 10 ААА № 121961 від 08 листопада 2012 року (а.с. 40), до довідки серії 10 ААА № 236482 від 21 жовтня 2014 року (а.с. 41) за результатами повторних оглядів ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] у відсотках не змінювалась і залишилась пятнадцять відсотків, при цьому на підставі останнього огляду вказані відсотки встановлені безстроково. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. [PERSON] ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. [PERSON] ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди… [PERSON] ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. [PERSON] ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. [PERSON] ст. 1 Закону України «Про охорону праці» (надалі Закон) від 15 травня 1996 року охорона праці це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоровя і працездатності людини у процесі трудової діяльності. [PERSON] ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: - пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; - підвищення рівня промислової безпеки шляхом забезпечення суцільного технологічного контролю за станом виробництв, технологій та продукції, а також сприяння підприємствам у створенні безпечних та нешкідливих умов праці; - соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; тощо. [PERSON] ст. 2 Кодексу законів про працю України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманої травми на виробництві позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ ст. 153 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. З набранням чинності ЦК України 2004 року, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України. [PERSON] ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. [PERSON] ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством. Вказана стаття містить у собі перелік юридичних фактів, які складають підставу виникнення правовідносин по відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові. Першим таким юридичним фактом є порушення власником законних прав працівника. «Законних» - це не слід розуміти так, що маються на увазі лише права, передбачені законами. Будь-яке суб'єктивне право, яке виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди між сторонами трудових правовідносин і має чинність, потрібно визнати законним. До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Однак у цій статті немає і протилежного положення (про те, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від вини). З урахуванням частини другої ст. 237-1 КЗпП («порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством») слід зробити висновок про те, що питання про вину повинне вирішуватися спеціальними актами законодавства, які можуть визнати вину обов'язковим чи необов'язковим елементом юридичного складу-підстави правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Поки що це питання спеціально не вирішено, слід дійти висновку про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. За змістом ч.ч. 1-3\~ ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4\~ ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. [PERSON] з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суми на відшкодування шкоди мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року ЖЮ-рп/2008 також підтверджено право на відшкодування моральної шкоди потерпілими на виробництві за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). [PERSON] до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 08 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 року № 11 та від 25 травня 1998 року № 15, від 24 жовтня 2003 року № 9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). [PERSON] ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. [PERSON] ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування професійних захворювань, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. Відповідно до частини 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт моральних страждань позивача при обставинах, які він зазначив у позові, суд вважає встановленим і доведеним самим фактом отримання позивачем втрати працездатності, що безперечно не може не створювати ті негативні наслідки, про які зазначає позивач. Суд вважає, що отримавши травму на виробництві, позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоровя людини найвища соціальна цінність, невідємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоровя, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоровю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. А тому суд, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей, ступень вини самого позивача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також ту обставину, що за висновками МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15%, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди частково, стягнувши на його користь з відповідача 4000 грн. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково, а саме, у стягненні моральної шкоди у розмірі 4000 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Завод по обробці кольорових металів» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджує на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних в розмірі 4000 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 4000х640/10000=256, де 4000 гривень сума задоволених позовних вимог; 640 гривень сума судового збору за подання до суду позовної заяви; 10000 гривень ціна позову, 256 гривень судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial