Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.10.2013 р. відповідач [PERSON] (колишня дружина позивача) повинна сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 114 302,00 грн. На примусове виконання рішення видано відповідний виконавчий лист, відкрито виконавче провадження. Проте, вже протягом 2 років відповідач не повертає борг у зазначеному судом розмірі Зважаючи на такі обставини, положення ст..ст. 625 ЦК України [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] інфляційне збільшення боргу за період з 16.01.2014 року (дати набрання рішенням законної сили) по 31.01.2016 р. в сумі 73 381 грн. 88 коп. та 3% річних у сумі 6 998 грн.65 коп. В судовому засіданні [PERSON] підтримав вимоги, просив задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Представник відповідача заперечувала щодо вимог [PERSON], просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що сам позивач не вчинив дії, які б дали змогу [PERSON] виконати судове рішення. З метою виплати боргу позивачу [PERSON] подала до виконавчої служби перелік належного їй майна. Борг відповідачка мала погасити за рахунок продажу власного нерухомого майна - ? частини квартири, яка знаходиться у [ADDRESS]. Проте, продаж квартири не відбувся через те, що відповідачка не змогла зареєструвати нерухомість на себе, зважаючи на відсутність технічного паспорта і позивач відмовлявся його надати. Таким чином вина [PERSON] у невиконанні рішення суду відсутня. Крім того відповідачка фактично виплатила [PERSON] борг шляхом зарахування зустрічних вимог - грошової компенсації вартості ? частини квартири, яка знаходиться у [ADDRESS], що складає 240 100,00 грн. Крім того відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки стягнуті з відповідача кошти не є грошовим зобов»язанням. Вислухавши пояснення учасників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягають виходячи з наступного. За результатами розгляду Шевченківським районним судом м. Києва справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ спільного боргу подружжя 14.10.2013 року ухвалено рішення яким вимоги [PERSON] задоволено. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 110 200 грн. сплаченого боргу та судові витати. Не заперечувалось сторонами, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.10.2013 р. після розгляду 16.01.2014 р. Апеляційним судом м. Києва апеляційної скарги [PERSON] набрало чинності. На примусове виконання судового рішення державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 06.02.2014 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми у розмірі114 302,00 грн. Станом на 25.04.2016 р. судове рішення не виконано відповідачем. За таких обставин [PERSON] просить стягнути з відповідача за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 16.01.2014 р. по 31.12.2015 р. інфляційні збитки та 3% річних, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. В свою чергу представник відповідача вказує на відсутність вини у діях [PERSON] щодо вчасного неповернення коштів, зарахування боргу зустрічними вимогами та неможливість застосування до правовідносин ст.. 625 ЦК України. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ухвалюючи 14.10.2013 р. рішення про поділ спільного боргу подружжя Шевченківський районний суд м. Києва виходив з положень СК України, зважаючи правовідносини, які виникли між сторонами. Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва погодилась з висновками суду першої інстанції. Верховний Суд України за результатами розгляду справи № 6-2759цс15 виловив правову позицію щодо застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та зазначив, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Зважаючи на те, що правовідносини, які існували між [PERSON] та [PERSON] на момент ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва 14.10.2014 р. рішення щодо вирішення спору регулюються положеннями Сімейного кодексу України, беручи до уваги, що вимоги позивача фактично стосуються невиконання зазначеного рішення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин сторін. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed