Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення яким зобов'язати ФОП «[PERSON]» сплатити третій особі - ПАТ «Альфа-Банк» борг в сумі 10 948 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 401586740 від 19.02.2014р., який укладено між позивачем та третьою особою. Крім того, зобов'язати відповідача сплатити йому 100 грн. подвійної суми завдатку за договірним зобов'язанням та 243,60 грн. неустойки, а також розірвати договір № 384 від 19.02.2014р., який укладено між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.02.2014р. між ним та відповідачем було укладено договір № 200-300 про завдаток на придбання металопластикових вікон, згідно якого відповідач отримав 50 грн. завдатку на купівлю, виготовлення та встановлення металопастикових виробів, і в цей же день, між сторонами було укладено договір № 384, згідно якого відповідач зобов'язався організувати та виконати вказані вище роботи. На виконання цього договору, позивач уклав договір споживчого кредиту від 19.02.2014р. № 401586740 із третьою особою на суму 11 646,81 грн., відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» перерахував грошові кошти за металопластикові вироби. Таким чином, позивач сплатив відповідачу грошові кошти, обумовлені договором № 384 в сумі 10 948 грн., тобто виконав взяті на себе зобов'язання, а останній повинен був на протязі 25 робочих днів з моменту укладення договору передати у власність замовника виготовлені роботи, а у випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію - у строк, який не перевищує 35 робочих днів. Проте, у встановлений договором строк, незважаючи на те, що вікна є звичайної конфігурації, відповідач обумовлені договором роботи не виконав. У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, за умовами чинного законодавства, виконавець зобов'язаний повернути замовнику подвійну суму завдатку, і тому, суму коштів в розмірі 100 грн. просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. За умовами договору, у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань, виконавець також несе відповідальність у вигляді неустойки. Розмір пені за кожний день прострочення становить 0,1 % від вартості договору, і оскільки відповідач прострочив виконання взятого на себе зобов'язання у строк 20 днів, обрахований розмір неустойки, що становить 243,60 грн. також просить стягнути з нього в примусовому порядку. Такі порушення договору зі сторони відповідача є істотними, і тому, крім наведених вище вимог, просить його розірвати, і враховуючи те, що кредитні правовідносини між позивачем та третьою особою виникли внаслідок укладення спірного договору між позивачем та відповідачем, а кошти за цим кредитним договором перераховані на рахунок відповідача в якості оплати за договором про виконання робіт, просить також рішенням суду покласти на останнього обов'язок виконати умови кредитного договору та зобов'язати сплатити банку кошти в сумі 10 948 грн. в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 19.02.2014р. № 401586740. В судовому засіданні позивач та його повноважний представник згідно договору про надання правової допомоги № 370 від 21.05.2014р. та ордеру серії ЛВ № 049110 - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач підтвердив, що на даний час зобов'язання за договором відповідач не виконав, а він в свою чергу, продовжує виконувати зобов'язання за кредитним договором, хоча кошти за ним отримав відповідач. Тому, на підставі наведених вище мотивів, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини. В судовому засіданні встановлено, що 19.02.2014р. між позивачем та відповідачем укладено угоду про завдаток на придбання (установку) металопластикових вікон № 200-300, за умовами якої відповідач отримав завдаток в сумі 50 грн. на купівлю, виготовлення та встановлення металопластикових виробів (а.с.3). Також, цього ж дня між сторонами було укладено договір № 384 (а.с.4), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Замовник зобов'язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу. Якість виробів, що постачаються за договором, повинна відповідати технічним умовам виконавця, нормам та якості для даного виду виробів. Згідно п. 2.1 цього договору, вартість виробів складає 12 181 грн., завдаток - 11 647 грн., борг до передачі у власність - 534 грн. Правові наслідки порушення зобов'язання закріплені у ст. 611 ЦК України, п. 1 ч. 1 якої визначено такий правовий наслідок як розірвання договору. Загальні умови про розірвання договору врегульовано Главою 53 Розділу ІІ Книги П'ятої ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір № 384, є договором підряду, загальні положення про який врегульовано Главою 61 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Права замовника у разі порушення підрядником договору підряду прописані в ст. 852 ЦК України. Зокрема, ч. 2 цієї статті встановлено, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи те, що матеріалами справи не встановлено факту виконання відповідачем умов укладеного договору, і доказів протилежного останній не представив, суд вважає встановленим факт істотного порушення договору саме з вини відповідача, що проявилось у невиконанні взятих на себе зобов'язань. Наслідком такої поведінки відповідача є розірвання укладеного договору, і тому таку вимогу суд вважає обґрунтованою та в цій частині ухвалює рішення про розірвання договору № 384 від 19.02.2014р. Крім цього, обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача подвійного розміру завдатку та неустойки. Зокрема, право позивача на першу з них регламентовано абзацом 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України - згідно якої кредитор, з вини якого сталось порушення зобов'язання несе обов'язок повернути боржникові суму завдатку та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості, а право позивача на стягнення неустойки регламентовано п. 1.3 договору, згідно з яким, у випадку невиконання замовником своїх зобов'язань, замовник зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості даного договору за кожний день прострочення на розсуд виконавця. Відповідно до згаданої вище угоди про завдаток (а.с.3)., його розмір становить 50 грн., і за правилами ст. 571 ЦК України, коли судом встановлено факт невиконання умов договору, до примусового стягнення підлягають кошти в розмірі 100 грн., що становлять подвійний розмір сплаченого завдатку. Вартість виробів, відповідно до п. 2.1 договору становить 12 181 грн. Обрахований позивачем розмір неустойки, який перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений правильно, становить 243,60 грн. за 20 днів прострочення, і за наявності встановлених вище обставин, така сума також підлягає до примусового стягнення. Разом з тим, не підлягає до задоволення позовна вимога про зобов'язання відповідача перерахувати на користь третьої особи - ПАТ «Альфа-Банк» кошти в розмірі 10 948 грн. в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 401586740 від 19.02.2014р. (а.с.5), укладеного між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» для оплати вартості укладеного договору підряду. За загальним правилом, викладеним в ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з цієї норми, сторонами в кредитних правовідносинах є кредитодавець та позичальник, і виключно вони несуть обов'язок по виконанню взятих на себе зобов'язань. Кредитодавцем в такому договорі є ПАТ «Альфа-Банк», а позичальником - позивач, який і повинен нести обов'язок по поверненню кредитних коштів. По своїй суті, задоволення такої вимоги, тобто зміна особи, яка зобов'язана перерахувати кошти в рахунок погашення боргу за кредитним договором, буде зміною особи боржника, а за правилами ст. 520 ЦК України, така зміна може відбутись лише за згодою кредитора, чого в даному випадку немає. Тому така вимога задоволеною бути не може, і в цій частині суд в задоволенні позову відмовляє. Поряд з цим, слід роз'яснити позивачу, що наслідком розірвання договору у зв'язку з його істотним порушенням однією з сторін, виходячи з вимог ч. 5 ст. 653, ч. 2 ст. 852 ЦК України, є відшкодування збитків. Збитками в цивільному праві, відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 ЦК України, прийнято вважати втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто реальні збитки та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене - тобто упущена вигода. З метою відновлення свого порушеного права, позивач вправі пред'явити позов до відповідача про відшкодування збитків, спричинених розірванням договору, які в тому числі включають в себе сплачені кошти на виконання розірваного судом договору. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial