Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнення до позовних вимог просить стягнути на його користь 5438 грн. 79 коп. заборгованості по заробітній платі, 5673 грн. 36 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 3240 грн. 00 коп. невиплачених коштів за час непрацездатності та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працював на посаді водія лісовоза першого класу в ТОВ «ЛГ Україна» з 01.10.2014 року. 31.01.2015 року його було звільнено з посади водія лісовоза за згодою сторін, про що було видано наказ від 31.01.2015 року № 5. Крім цього в період з 17.11.2014 року по 07.02.2015 року знаходився на амбулаторних лікуваннях і за цей період йому не оплатили лікарняні. Оскільки всупереч чинному законодавству, відповідач при звільненні не провів з ним остаточний розрахунок, просить стягнути з ТОВ «ЛГ Україна» на його користь, заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та невиплачені кошти за час непрацездатності. Моральну шкоду позивач мотивує тим, що заробітну плату протягом 4 місяців він не отримував, саме через ці обставини він був змушений звільнитися, із зазначеною затримкою по заробітній платі відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений економити на харчуванні, одязі. Не мав змоги купити собі потрібні ліки для лікування, що призвело до значних душевних переживань, та в цілому порушило існуючий ритм життя. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити без врахування індексації, також була подана заява про відшкодування коштів за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн. 00 коп. Одночасно, пояснив що з часу звільнення по час слухання справи в суді не працює. Представник позивача [PERSON] також позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся, поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді водія лісовоза в ТОВ «ЛГ Україна» з 01.10.2014 року по 31.01.2015 року. 31.01.2015 року [PERSON] звільнено з посади за згодою сторін, про що був виданий наказ від 31.01.2015 року № 5 (а. с.5). На час звільнення позивача, тобто 31.01.2015 року, існувала заборгованість по заробітній платі, яка складала 5 438 грн.79 коп. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» містяться роз'яснення, відповідно до яких, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи наведене, суд вважає що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Згідно до ч. 2 ст. 35 зазначеного Закону оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ч.1, 2 ст. 32 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачає що документи для призначення допомоги по тимчасовій непраздатності, розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження, та виплачується застрахованим особам, застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Враховуючи вищенаведене, суд визнає, що позовна вимога про стягнення невиплачених коштів за час непрацездатності підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати, позивачу [PERSON] заподіяні моральні страждання, які полягають в тому, що внаслідок невиплати заробітної плати погіршився матеріальний стан позивача, був порушений звичайний образ його життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд, виходячи з характеру, глибини та тривалості заподіяних позивачеві моральних страждань, вимог розумності і справедливості, вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн. Щодо вимог про стягнення коштів за надання правової допомоги суд вважає, що в таких слід відмовити, оскільки з наданих суду документів не вбачається, що позивач сплатив своєму представнику винагороду за правову допомогу, а прибутковий касовий ордер, який долучено до додаткової угоди про надання правової допомоги не містить відомостей кому повинні бути сплачені кошти та по які цивільній справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд, стягує з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial