Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], укладений 22 жовтня 1999 року на Одеській муніципальній біржі під № 00698/99 між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншої, дійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що цей договір укладався на Одеській муніципальній біржі під № 00698/99, всі істотні умови договору сторонами виконані, договір купівлі-продажу [PERSON] 29 жовтня 1999 року зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації. Відповідачі у судове засідання не зявлялися неодноразово, про час місце та дату судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи. Позивач надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. 22 жовтня 1999 року на Одеській муніципальній біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 00698/99 квартири [ADDRESS]. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 00698/99 від 22 жовтня 1999 року, укладений на Одеській муніципальній біржі без наступного нотаріального посвідчення. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Відповідачі виселилися зі спірної квартири, їх було знято з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. Факт передачі покупної ціни продавцям, відповідачам по цій справі, від покупця, підтверджується пунктом 4 умов зазначеного договору від 22 жовтня 1999 року, укладений на Одеській муніципальній біржі, відповідно до якого квартира продана з торгів 6701,0 гривень. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцю екземпляра договору, другий екземпляр залишений на збереження в біржі. Оскільки зазначений договір зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, квартира продавцями передана покупцю, суд вважає, що до [PERSON] перейшло право власності на спірну квартиру. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачам, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР вони вправі були здійснювати її відчуження. На сьогоднішній день позивач має намір розпорядитися належним йому майном - квартирою № 35 у будинку № 6 по вул. Троїцькій у місті Одесі, але нотаріально посвідчити зазначений договір, укладений на товарній біржі позивач не має можливості, оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд має врахувати, що субєкт владних повноважень від імені держави Одеському міському бюро технічної інвентаризації, що було повноважним на момент укладення названого договору, здійснив державну реєстрацію названого договору, здійснив реєстрацію за позивачем права власності на певне нерухоме майно, визнаючи такий договір дійсним та правозгідним у повній мірі. В такі правовій ситуації зміна чинного законодавства та, відповідно, зміна практики його застосування не можуть бути підставами для покладення на позивача додаткових обовязків, викликаних лише в силу такої зміни, а невизнання за позивачем певного субєктивного права, набутого за правилами попереднього законодавства, є безумовною підставою для надання судом захисту за допомогою відповідного способу. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе застосувати належний спосіб захисту субєктивного права позивача, що не визнається, позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визнати названий договір дійсним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з вимогою про застосування судом передбачених законом способів захисту.

Outcome: approved