Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.05.1979 року йому належить право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Андріївка вул..Запорізька,37. У цьому житловому будинку зареєстровані: позивач, його син [PERSON], онук [PERSON] та колишня дружина [PERSON]. З 24 жовтня 2000 року по 28 грудня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу. З грудня 2015 року, тобто після розірвання шлюбу, відповідач не проживає за місцем реєстрації. Знятися з реєстрації по будинку вона не бажає, що призводить до додаткових матеріальних витрат на оплату житлово-комунальних послуг та створює перешкоди у користуванні житловим будинком. Тому вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням - належним позивачеві будинком. Просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Андріївка вул..Запорізька,37. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують повністю та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2000 року по 28.12.2015 року (рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2004 року, виданого взамін договору купівлі-продажу, посвідченого Варварівською сільською радою 31.05.1979 року, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Андріївка вул..Запорізька,37. Згідно довідки виконавчого комітету Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 06.04.2017 року за №123 [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Андріївка вул..Запорізька,37, але з січня 2015 року по теперішній час за даною адресою фактично не проживає. У відповідності до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно ст.386 ЦК України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~\~\~ Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст..7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач не проживає у [INFO] більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного та

Outcome: approved