Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу по договору позики, в якому зазначив, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2011 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг по договору позики в сумі 105211 гривень 92 копійки. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-303/11 від 02.09.2011 року та пред'явлено до виконання до ВДВС Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області. У 2012-2014 років борг частково погашався відповідачем. З 2015 року відповідач ухиляється від сплати боргу. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.04.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], інфляційні втрати за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 38970 гривень 00 копійок, та три відсотки річних від простроченої суми боргу по договору позики, в сумі 2700 гривень 00 копійок , а всього на загальну суму 41670 гривень 00 копійок та судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок. За період з 01.01.2016 року по липень 2017 року відповідачем знову не сплачено суму боргу, тому позивач вважає, що має право вимагати від [PERSON] сплати ним інфляційних втрат за період з 01.01.2016 року по 01.07.2017 року у розмірі 28177,38 гривень та 3 % річних із загальної суми боргу у розмірі 3950,10 гривень, що спонукало звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та обґрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Також зазначив, що в 2014 році він здійснював збір врожаю соняшника на земельній ділянці, а тому мав змогу погасити перед ним борг. Впродовж 2015 року [PERSON] не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на виконання покладених на нього зобов'язань, а тому зазначений борг існує по день розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні заявлених вимог не визнав, мотивуючи тим, що борг перед позивачем частково погасив. В подальшому відповідач в судові засідання не з'являвся, причин неявки суду не повідомляв, будь-яких доказів на спростування позовних вимог суду не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2011 по справі № 2-303/11, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 105211,92 гривень. Рішення суду направлено до примусового виконання, що підтверджується виконавчим листом від 03.08.2011, та згідно якого залишок боргу станом на 01.01.2014 становить 90 000 гривень ( а.с. 4, 28). Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.04.2016 по справі № 387/269/16-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 38970 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сімдесят ) гривень 00 копійок та три відсотки річних від простроченої суми боргу по договору позики, в сумі 2700 ( дві тисячі сімсот ) гривень 00 копійок , а всього на загальну суму 41670 (сорок одна тисяча шістсот сімдесят ) гривень 00 копійок та судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривня 20 копійок. Рішення суду від 06.04.2016 направлено до примусового виконання, що підтверджується виконавчим листом, який виданий Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 27.05.2016 ( а.с. 5, 29). Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.05.2017 ( ВП № 52315763), встановлено, що виконавчий документ № 2-303/11, виданий Добровеличківським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 90000 гривень, повернуто стягувачу у зв'язку із відсутністю у боржника коштів та майна ( а.с. 8-9). Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.05.2017 ( ВП № 52315650), встановлено, що виконавчий документ № 387/269/16-ц, виданий Добровеличківським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 41670,00 гривень, повернуто стягувачу у зв'язку із відсутністю у боржника коштів та майна ( а.с. 10-11). Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, у 2016-2017 роках станом на 01.07.2017 сума заборгованості по двох виконавчих листах становить: 90000,00 гривень + 41670,00 гривень = 131670,00 гривень. Індекс інфляції з 1 січня 2016 року по 1 липня 2017 року становить 21,4 % , тобто 131670 грн. х 21,4% = 28177,38 гривень. Три відсотка річних становить: 131670,00 грн. х 3% = 3950,1 гривень. Таким чином, сума позовних вимог по справі становить: 28177,38 грн. + 3950,1 грн. = 32127,48 гривень ( а.с.7). Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2011 року по справі № 2-303/11 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг по договору позики в сумі 105211 гривень 92 копійки та судові витрати в сумі 1172 гривні 12 копійок . Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу в якій передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані рішення суду, на підставі яких видано виконавчі листи, відповідачем не виконані, заборгованість на даний час не погашена. Згідно із роз'ясненнями, наданими в п.17 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Встановивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що за вказаних обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає три проценти річних від простроченої суми та борг з врахуванням індексу інфляції. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом на примусовому виконанні у ВДВС Добровеличківського району Кіровоградської області знаходяться виконавчі провадження про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] суми боргу в розмірі 90000 грн. та боргу в розмірі 41670 гривень. [PERSON] не надано суду доказів того, що він погашав вказану заборгованість з початку відкриття виконавчого провадження. Суд не приймає до уваги доводи позивача, що заборгованість інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу по договору позики необхідно розраховувати із основної заборгованості за договором позики з її частковим погашенням у розмірі 90 000 грн. із врахуванням стягненої суми у розмірі 41670 гривень 00 копійок, а саме інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми боргу по договору позики за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. Суд вважає, що дана заборгованість не може розраховуватись із наростаючим підсумком, а повинна нараховуватись в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме при розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних необхідно виходити із простроченої суми заборгованості тобто із суми 90 0000 гривень станом за період з 1 січня 2016 по 1 липня 2017 року. З огляду на витяг з інтернет ресурсу таблиці індексів споживчих цін в Україні з 2010 по 2017 роки індекс інфляції за 2016 рік становить 112, 4 % ( 90 000* 112,4% - 90 000 =11160 ), отже заборгованість внаслідок інфляційних процесів за зазначений період становить 11160 гривень; індекс інфляції з 1 січня 2017 по 1 липня 2017 становить 107,9 % ( 90 000* 107,9% - 90 000 =7110 ), отже заборгованість внаслідок інфляційних процесів за зазначений період становить 7110 гривень, що в сумі становить 18 270 гривень. Сума 3% річних із суми боргу 90 000 становить 2700 гривень. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк в сумі 20970 гривень за період з 1 січня 2016 року по 1 липня 2017 року. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення боргу за договором позики. А тому з відповідача на користь позивача за період з 1 січня 2016 року по 1 липня 2017 року інфляційних втрат в розмірі 18 270 гривень гривень, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що становить 2700 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної суми позовних вимог у розмірі 417 гривень 74 копійки . З огляду на зазначене, на підставі ст.ст.526,530,625,1046,1047,1049,1050 ЦК України

Outcome: partial