Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником вищезгаданого будинку. Відповідачка по справі [PERSON] зареєстрована в її квартирі, однак починаючи з вересня 2008 року за місцем реєстрації не проживає, відповідачка мешкає за кордоном, де саме їй невідомо. Вона не зверталась до відповідачки з проханням, щоб та добровільно знялась з реєстрації з належного їй будинку, оскільки останнє відоме йому місце проживання відповідачки - це адреса її будинку: [ADDRESS]. Позивачка просить суд винести рішення та визнати [PERSON], [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивачка у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судовезасідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з'явився, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Позивачка є власником будинку по [ADDRESS], що підтверджується будинковою книгою та свідоцтвом про право власності серії [NUMBER]. Відповідачка по справі [PERSON] зареєстрована в її будинку, однак починаючи з 2008 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.06.2018. Відповідачка мешкає за кордоном, де саме позивачці невідомо. Позивачка не зверталась до відповідачки з проханням, щоб та добровільно знялась з реєстрації з належного їй будинку, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідачки - це адреса її будинку: [ADDRESS]. За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду, просить суд винести рішення та визнати [PERSON], [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Враховуючи зазначене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Від сплати судового збору позивач звільнений відповідно до ст.8 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved