Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.02.2014 року у розмірі 13485,51 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.02.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взяті на себе зобов'язання, за даним договором, відповідач належним чином не виконує та не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 18.02.2018 року складає 13485,51 гривень, яку добровільно відповідач не погашає, тому позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просить справу розглядати без участі представника банку, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач надала до суду заяву про визнання позовних вимог та одночасно просить у порядку ст. 267 ЦПК відстрочити виконання рішення на 1 рік. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, враховуючи положення ч.1 ст.206 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 19.02.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті httр://privatbank.uа/tегms/раgеs/70/, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому окрім листів та телеграм можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний або інший інтернет/SMS-pecypc. Ч. 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (ст.. 617 ЦК). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.02.2018 року має заборгованість - 13485,51 грн., яка підтверджується розрахунком заборгованості та складається з наступного: - 1130,10 грн. - заборгованість за кредитом; - 11237,05 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 618,36 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, у ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № б/н від 19.02.2014 р. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи на підставі наявних матеріалів, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн. Крім того, як було вище зазначено, відповідач у поданій до суду заяві з позовними вимогами ПАТ «КБ «ПриватБанк» погодилася в повному обсязі, але просила надати їй відстрочку строком на один рік, посилаючись на те, що вона незаміжня, має на утриманні 5 малолітніх дітей, зараз не працює та перебуває у декретній відпустці, але не відмовляється від своїх зобов'язань по погашенню заборгованості та зобов'язується її погасити. Відповідно до ст.267 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відстрочка виконання рішення - це перенесення його виконання на більш пізній час у зв'язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника або інших осіб. Відстрочка виконання - це пільга для того, хто повинен виконати рішення. Відстрочка виконання рішення допускається судом безпосередньо при вирішенні справи із зазначенням про це в рішенні суду (ст.267 ЦПК України) або на стадії виконання рішення суду, яке вступило в законну силу за заявою державного виконавця або сторони виконавчого провадження (ст.435 ЦПК України). Підставами для відстрочення виконання може бути стан здоров'я боржника, тимчасове скрутне матеріальне становище, перебування на утриманні непрацездатних осіб та інші поважні причини, які утруднюють вчасне виконання рішення суду. Конкретизуючи ці підстави щодо боржника фізичної особи (громадянина) можна зазначити тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Законодавець, надаючи можливість встановлення зокрема відстрочки виконання рішення, безпосереднього визначення зазначених правових категорій не зазначає, у зв'язку з чим вони залишаються поняттями оціночними, що нерідко призводить до ускладнень при їх застосуванні Крім того, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки або розстрочки виконання судового рішення. Враховуючи визнання відповідачем позову, його матеріальний стан та наміри і зобов'язання щодо погашення заборгованості, суд вважає за можливе задовольнити його клопотання та надати відстрочку виконання рішення суду строком на один рік.

Outcome: approved