Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 серпня 2014 року близько 11.00 год. у будинку [ADDRESS] виникла сварка між [PERSON] та його рідним братом [PERSON], з яким він перебуває у неприязних відносинах. В ході конфлікту [PERSON] наніс удар рукою в обличчя [PERSON] Внаслідок хуліганських дій [PERSON] постраждав [PERSON], а саме отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку - ЗЧМТ, сочено-краневу лицеву травму, перелом верхньої щелепи, що призвело до короткочасного розладу здоров'я. [PERSON] після отриманої травми було надано спеціалізовану медичну допомогу, він перебував на лікарняному, тимчасова непрацездатність тривала з 22.08.2014 до 25.09.2014. Відповідно до пояснювальної [PERSON] тілесні ушкодження було отримано 22.08.2014 року близько 13.00 год. від [PERSON], в наслідок чого було виклик наряду міліції та швидкої допомоги. Згідно зі ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», [PERSON] була надана допомога з тимчасової непрацездатності у розмірі 1988грн. 16коп. Цим законом встановлено, що допомога з тимчасової втрати працездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, виплачується застрахованим особам Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) інвалідності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. За рахунок коштів ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробничого об'єднання» оплачено 104грн. 64коп. За рахунок Фонду соціального страхування оплачено 18 днів, що в сумі становить 1883грн. 52коп. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відшкодування суми завданих збитків у розмірі 1883грн. 52коп.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з зазначених в позові підстав, просила їх задовольнити, додатково пояснила, що Сумське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося до суду про відшкодування коштів Фонду на підставі ст.1191 ЦК України право зворотної вимоги до винної особи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав заперечення на позов, пояснивши, що статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимог, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто право регресу виникає лише у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Статтею 5 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» визначено основні принципи страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатністю, якими, зокрема, є обов'язковість страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, відповідальності роботодавців та фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом. Згідно з п.1 ст.2 цього Закону субєктами страхування є: страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, страхувальник - роботодавець, застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Обєктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Таким чином, страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності є обовязковим особистим страхуванням. [PERSON] закон поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика, і не містить регулювання правовідносини фонду як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоровю застрахованої особи. Отже, Фонд соціального страхування з тимчасової працездатності, як страховик за обовязковим особистим страхуванням не має права вимоги до особи, відповідальної з заподіяння шкоди потерпілому. Крім того, здійснювані й відшкодовані позивачем соціальні послуги та виплати є його обов'язком у разі настанні страхового випадку, а тому здійснення таких виплат застрахованій особі не є заподіяною Фонду шкодою, в розумінні ст.1166 ЦК України і, відповідно, відділення Фонду не набуло права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] перебував на лікарняному з 22.08.2014 року до 11.09.2014 року у звязку з сочетано краніо-лицевою травмою, струсом головного мозку та з 12.09.2014 року до 25.09.2014 року у звязку з переломом верхньої щелепи. Викладені обставини підтверджуються листками непрацездатності серія АГВ №740813, АВВ №639160 (а.с.5, 6). За рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] було виплачено 1883грн.52коп. (а.с.4). З постанови про закриття кримінального провадження №12014200440004544, яке було внесено до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вбачається, що 22.08.2014 року до [PERSON] відділу міліції (на даний час [PERSON] відділ поліції) звернувся [PERSON] з заявою про те, що 22.08.2014 року близько 11год. за адресою [ADDRESS], отримав тілесні ушкодження у вигляді синця під оком. В постанові про закриття кримінального провадження викладені пояснення [PERSON], який пояснював, що між ним та братом [PERSON] виник словесний конфлікт, в ході якого [PERSON] наніс йому удар рукою, удар прийшовся в обличчя з лівого боку, він також наносив удари [PERSON] Також в постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що в подальшому [PERSON] заявив клопотання про закриття кримінального провадження у звязку з відмовою від обвинувачення. Будь-яка правова оцінка діям відповідача [PERSON] в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. Кримінальне провадження було закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В матеріалах кримінального провадження є протокол допиту [PERSON], а також пояснення [PERSON] В поясненнях відповідач [PERSON] зазначав про те, що його брат першим почав наносити йому удари. Відповідно в матеріалах кримінального провадження міститься як рапорт оперативного чергового [PERSON] відділу міліції про прийняття заяви від [PERSON] і від [PERSON] щодо нанесення тілесних ушкоджень (а.с.3,4 матеріалів кримінального провадження №12014200440004544). Позивач свої вимоги обґрунтовує ст.1191 ЦК України, згідно з якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В ході досудового розслідування не встановлена вина відповідача [PERSON] в нанесенні тілесних ушкоджень [PERSON] Обвинувальний вирок відносно [PERSON] не ухвалювався. Стосовно стягнення суми в відшкодування шкоди з урахуванням вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі [PERSON]), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин суд вважає необхідним зазначити наступне: Згідно з цим Законом застрахованою особою є найманий працівник, на користь якої здійснюється загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхувальником є роботодавець, а страховиком Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 35 цього Закону \~допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві. Преамбулою Закону передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообовязкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності є обовязковим особистим страхуванням. [PERSON] поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика, і не містить регулювання правовідносин фонду як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоровю застрахованої особи. Відповідно до ч.2\~ст.999 ЦК України\~до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цьогоКодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Загальні умови відшкодування шкоди визначені\~статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з частиною першою\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~не передбачає права Фонду, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Також, таке право не передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», який діє на цей час. Таке право, про яке зазначено в\~ст.993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. Здійснення Фондом страхової виплати застрахованій особі за договором особистого соціального страхування не є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України, а отже, Фонд не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою. З врахуванням викладеного, вимоги позивача [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про відшкодування шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed