Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив зобов'язати відповідача зняти перегородку, яка незаконно встановлена нею на горищі будинку № [ADDRESS], замурувати отвір, який вибитий нею на горище вказаного будинку, та привести горище до попереднього стану, який існував до часу проведення незаконних будівельних робіт, та стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. Позов мотивує тим, що позивач є рідною сестрою третьої особи [PERSON], дружиною якого є відповідач у справі. Власником будинку на [ADDRESS] був їх батько [PERSON], який помер у 1998 році. У відповідності до договору дарування від 13.08.1982 року, укладеного між ним та позивачем, батько подарував їй 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Згідно з п. 2 згаданого договору за домовленістю між сторонами, [PERSON] також передав у постійне користування позивачу весь другий поверх будинку, чердак, підвал та сарай-гараж. Її брат разом зі своєю дружиною проживали на першому поверсі згаданого будинку з 1969 року. З часу укладення згаданого договору дарування як відповідач у справі, так і її чоловік [PERSON] не користувались спірним горищем. При цьому на другому поверсі будинку всі без винятку приміщення належать позивачу у відповідності до договору дарування, а тому право користування горищем належить також лише позивачу. У 1986 році її батько [PERSON] прибудував двоповерхову веранду для другого виходу із будинку, а також над верандою збудуваа горище, а під верандою підвальне приміщення. 9 жовтня 1997 року батько подарував [PERSON] 1/2 частину будинку, розташовану на першому поверсі. Згідно договору дарування частини будинку від 29 січня 2001 року [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] частину будинку, якою він користувався та був власником. На час дарування і після дарування між позивачем та відповідачем не виникало жодних спорів щодо користування горищем чи будь-якими іншими приміщеннями будинку. На даний час власником першого поверху будинку самочинно пробито отвір на горище з приміщення прибудованої двохповерхової веранди розміром 2.20 х 4 м.кв., що проведено без згоди позивача, чим порушено її право власності, а також вимоги ст. 376 ЦК України. Крім того, відповідачем на горищі незаконно встановлено перегородку з гіпсоблоків. Зазначеними діями позивачу спричинено моральну шкоду, належне відшкодування якої вона оцінює в розмірі 5000 грн. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, то такі є безпідставними, оскільки у відповідача не було жодних правових підстав змінювати договори дарування на ім'я третьої особи [PERSON] та її ім'я, оскільки горище та підвал були надані їй в постійне користування. Крім того, відповідач пропустила 3-річний строк позовної давності для звернення із відповідними вимогами до суду, оскільки [PERSON], будучи власником частини будинку, таких вимог раніше не заявляв. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] зумовлені бажанням уникнути відповідальності у зв'язку з приведення горища до попереднього стану та відшкодуванням моральної шкоди. Відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача, який в ході судового розгляду справи уточнила, та остаточно просила поділити в натурі житловий будинок, житловою площею 113.9 кв.м., та господарські споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], визнавши за сторонами право власності на відокремлені частини житлового будинку, та господарських споруд, що відповідають розміру 1/2 частки кожної зі сторін у спільному майні, відповідно до порядку, запропонованого у висновку №1762/1763 судової інженерно-технічної експертизи від 30.06.2016, а також виділити в натурі їй 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до висновку №1762/1763 судової інженерно-технічної експертизи від 30.06.2016 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розміщена відокремлена частка житлового будинку, що передається сторонам в результаті його поділу в натурі, та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки, що складає 26472,40 грн. Позов мотивує тим, що її свекру [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. 13.08.1982 він подарував Ѕ частину будинку свої доньці (позивачу), а 25.06.1986 іншу частину будинку передав своєму синові (чоловіку відповідача), яку згодом у 1997 році подарував йому. У договорах дарування не вказується, яка саме частина будинку дарується. Склалось так, що вони з чоловіком проживають на першому поверсі, а [PERSON] - на другому. Проте у договорах чітко вказано, що в дар передається 1/2 частина з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Таким чином, їй належить на праві власності не лише 1/2 частина будинку, а й горища, підвалу, гаражу тощо (усього, що має відношення до будинку). Будинок їх перебуває у спільній власності, частки кожного співвласника не виділені, комунальні платежі за утримання будинку оплачуються ними порівну. Увесь час [PERSON] не давала її сім'ї можливості користуватися підвалом. На її спроби мирним шляхом вирішити дану проблему, [PERSON] чинила категоричний спротив. Так само вона чинить і надалі, коли відповідач зайняла частину горища (7,45x4,05, що становить близько 1/3 його площі) для зберігання особистих речей, одразу ж почалися конфлікти. Земельна ділянка з розташованими на ній житловим будинком та господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить позивачу та відповідачу на праві спільної власності з визначення часток кожного із співвласників, яка складає 1/2 частину цього майна. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Ст. 88 ЗК України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Як випливає з положень ст. 367 ЦК України, ст. 88 ЗК України, якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними шляхом укладання угоди про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі, і таке право підлягає судовому захисту. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням наявних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась, з приводу чого в даному випадку заявлено позовну вимогу. У судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали, проти зустрічного позову заперечили, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та інших заявах по суті спору. Представник відповідача та третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві та інших заявах по суті спору. Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської радиу судовому засіданні при вирішенні позову поклалась на розсуд суду, пояснивши, що дійсно на запит суду третьою особою розглядалось питання технічної можливості здійснення перепланування в будинку [ADDRESS] відповідно до висновку судової експертизи №1762/1763, й розпорядженням Личаківської районної адміністрації ЛМР № 195 від 29.05.2017 затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.05.2017 (протокол № 5-16 §3) про технічну можливість здійснення перепланування в будинку [ADDRESS] шляхом влаштування дверного прорізу на місці віконного в підвальному приміщенні під інд. ІІ та облаштування входу з приміщення під інд. 1-10 на горище відповідно до таблиці №1, №2, №3 висновку експертизи №1762/1763. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львовіу судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляду справи у його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Позовна заява надійшла до суду 17.12.2014. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 06.01.2015 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 04.06.2018 справу прийнято до провадження цим складом суду. Ухвалою суду від 21.09.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази надані сторонами або витребувано судом, за клопотанням представника відповідача призначено та проведено судову інженерно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок експертизи №1762/1763 від 30.06.2016. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Із матеріалів справи та матеріалів інвентаризаційної справи на будинок вбачається, що підтверджується поясненнями сторін, що позивач [PERSON] є рідною сестрою третьої особи [PERSON], дружиною якого є відповідач [PERSON] Власником будинку на [ADDRESS] у м. Львові був їх батько [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27.01.1982, який помер у 1998 році. Згідно договору дарування від 13.08.1982 року, укладеного між [PERSON] та позивачем, батько подарував останній 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. На підставі договору дарування від 09.10.1997 року [PERSON] подарував синові [PERSON] 1/2 частину спірного будинку. Згідно договору дарування зазначеної частини будинку від 29.01.2001 [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] частину будинку, власником якої він був. За цих обставин, вищезазначене будинковолодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме кожному з них по 1/2 ідеальній частці. Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як встановлено судом, сторони не можуть домовитися з приводу розподілу вищевказаного нерухомого майна, що є їх спільною частковою власністю. При цьому кожен із співвласників має право на ту частину спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а частки сторін є рівними (по 1/2). Суд враховує, що між сторонами склався фактичний порядок користування будинком, згідно якого відповідач з членами сім'ї проживають на першому поверсі будинку, а позивач - на другому поверсі будинку. Крім того, у п. 2 договору дарування від 13.08.1982 року, укладеного між позивачем та її батьком [PERSON], згідно якого батько подарував позивачу 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, дійсно було визначено, що [PERSON] також передав у постійне користування позивачу весь другий поверх будинку, чердак, підвал та сарай-гараж. Вказаний порядок користування будинком був визначений між позивачем та її батьком ще до моменту набуття права власності на іншу частину будинку третьою особою [PERSON], а тому в силу вимог ст. 118 ЦК України (в ред. 1963р.) зберігав свою силу й для останнього. Разом з тим, ні у відповідності до вимог ЦК України (в ред. 1963р.), ні згідно положень чинного ЦК України в період дії відповідного законодавства розмір часток сторін (1/2) у праві власності на будинок не переглядався, й визначений між сторонами порядок користування будинком жодним чином не може змінювати обсяг права власності сторін на будинковолодіння. Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі №6-12цс13 висловлена правова позиція, відповідно до якої визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників. Висновком №1762/1763 судової інженерно-технічної експертизи від 30.06.2016 запропоновано лише один варіант поділу в натурі житлового будинку [ADDRESS], який передбачає незначний відступ від часток сторін (менше 1/100), у зв'язку з чим пропонується стягнути з позивача на користь відповідача 26472,40 грн. грошової компенсації відступу від ідеальної частки.Приміщення горища запропоновано залишити у спільному користуванні сторін. Доводи позивача щодо допущених експертом істотних порушень при складенні висновку №1762/1763 судової інженерно-технічної експертизи від 30.06.2016 суд вважає необґрунтованими, оскільки невірне зазначення у вказаному висновку прописом вартості часток сторін та грошової компенсації при одночасному вірному їх зазначенні у цифровому виразі дає можливість зробити висновок, що таке порушення має характер звичайної описки, яка була усунута листом директора ЛНДІСЕ від 10.07.2017 на ім'я суду. При цьому у висновку експертом було враховано фактичний порядок користування будинком, який склався між сторонами, згідно якого відповідач з членами сім'ї проживають на першому поверсі будинку, а позивач - на другому поверсі будинку. Доводи позивача щодо необхідності додаткового врахування при поділі будинку перебування у її користуванні горища, підвалу та сараю-гаражу суд вважає необґрунтованими, оскільки в такому разі матиме місце істотний відступ від рівності часток сторін у праві власності на будинковолодіння. Так само необгрутованими є доводи позивача щодо пропуску відповідачем строку позовної давності, оскільки вимогу про поділ будинковолодіння, що перебуває у спільній частковій власності сторін, відповідач вправі ставити у будь-який момент, оскільки це є реалізацією її правомочності, визначеної у ст. 367 ЦК України, як власника щодо поділу спільного майна в натурі. Крім того, у висновку №1762/1763 судової інженерно-технічної експертизи від 30.06.2016 пропонується проведення реконструкції будинку з метою поділу його в натурі, зокрема пропонується закласти дверний проріз між приміщеннями під літ. ІІ та під літ. І, облаштувати вхід в приміщення під літ II, влаштувавши дверний проріз на місці віконного (див. таблицю № 1 до висновку) та влаштувати в приміщенні 1-10 вхід на горище. На запит суду розпорядженням Личаківської районної адміністрації ЛМР № 195 від 29.05.2017 затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.05.2017 (протокол № 5-16 §3) про технічну можливість здійснення перепланування в будинку [ADDRESS] шляхом влаштування дверного прорізу на місці віконного в підвальному приміщенні під інд. ІІ та облаштування входу з приміщення під інд. 1-10 на горище відповідно до таблиці №1, №2, №3 висновку експертизи №1762/1763, роз'яснено власникам будинку [ADDRESS], що підставою для виконання робіт з перепланування в будинку № 2а на вул. Голубця є затверджений районною адміністрацією проект завершення перепланування із висновком на несучу здатність в порядку, установленому додатком №12 до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 581 від 09.10.2015 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, суб'єктами надання яких є районні адміністрації». Таким чином, перешкоди для проведення запропонованої експертом реконструкції будинку з метою поділу його в натурі відсутні, й обов'язок із проведення зазначених робіт слід покласти на відповідача як ініціатора поділу будинку в натурі. Оскільки проведення поділу будинку між сторонами в натурі передбачає необхідність влаштування в приміщенні 1-10 входу на горище для відповідача на місці, на якому фактично такий уже влаштований, а тому позовна вимога первинної позовної заяви щодо зобов'язання відповідача замурувати отвір, який вибитий на горище вказаного будинку, та привести горище до попереднього стану, який існував до часу проведення незаконних будівельних робіт, задоволенню не підлягає. Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача зняти перегородку, яка незаконно встановлена нею на горищі будинку № [ADDRESS], то така підлягає задоволенню, оскільки відповідний факт підтверджується фотознімками наданими позивачем та не спростовується іншими наявними у справі доказами, а горище будинку знаходиться у спільному користуванні сторін, не є предметом поділу будиноволодіння в натурі, а тому будь-які дії щодо спільного користування горищем повинні здійснюватися не самочинно, а за взаємною згодою сторін. Підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу суд не вбачає, оскільки останньою не наведено та жодними доказами не підтверджено, в чому виразилась спричинена їй моральна шкоду, яка її глибина, відсутні будь-які обгрунтування розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи зустрічний позов в частині вимог про виділ частки земельної ділянки на [ADDRESS] у м. Львові в натурі, суд виходить із того, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 27.07.1999 співвласниками зазначеної земельної ділянки площею 0,0480 га є позивач та третя особа [PERSON] Між тим, вимогу щодо виділу частки земельної ділянки в натурі заявлено не ним як співвласником майна, а відповідачем, яка не вправі розпоряджатися об'єктом нерухомого майна, власником якого вона не є. А тому, незважаючи на наявність висновку №1762/1763 судової інженерно-технічної експертизи від 30.06.2016, яким запропонувано варіант розподілу земельної ділянки між співвласниками, суд відмовляє у її задоволенні, оскільки така заявлена неналежним позивачем. Оскільки позови обох сторін задоволено частково, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1/2 понесених сторонами судових витрат (судового збору за подання первісного і зустрічного позовів та вартості оплаченої відповідачем судової експертизи), що за вирахуванням сплаченого позивачем судового збору становить 2366,70 грн. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: partial