Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що, являючись фінансовою установою, відповідно до ЗУ «Про кредитні спілки» від 21 грудня 2001 року та статуту, які надають право провадити господарську діяльність з надання кредитів серед власних членів, 05 вересня 2018 року уклали з [PERSON] кредитний договір № 1567/3, за умовами якого останній було надано кредит на суму 12 000 грн. 00 коп., строком на 18 місяців: з 05 вересня 2018 року по 05 березня 2020 року. Вказаний договір встановлює платність та строковість кредиту на 18 місяців з платою 41 відсотків річних за кожний день користування кредитом від суми залишку заборгованості. Згідно п.3.3. кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язувалася сплачувати борг, згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати відсотки 05 числа кожного місяця. Однак, позичальник свої зобов`язання не виконує: не сплачує встановлену договором та графіком суми заборгованості, порушуючи при цьому умови вищевказаного договору - порушення терміну повернення кредиту, встановленого графіком погашення кредиту. Останній раз платіж було сплачено 22 березня 2019 року. Заборгованість станом на 26 лютого 2020 року по кредиту складає 13 482 грн.97 коп., з яких: 9 531 грн. 86 коп. - тіло кредиту та 3951 грн. 11 коп. - проценти за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту, було укладено договір поруки № 1567/3 від 05 вересня 2018 року, згідно п.п.2.1, 3.1 та 3.2 якого, відповідачі[PERSON] та [PERSON] зобов`язалися солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником його зобов`язань за договором кредиту і за письмовою вимогою кредитора сплатити грошове зобов`язання позичальника протягом десяти банківських днів після дати відправлення вимоги. У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору по поверненню суми кредиту позивач звернувся до поручителів з вимогою про сплату заборгованості по одержаному позичальником кредиту. Однак, на даний час, кошти відповідачами не повернуті, заборгованість не погашено, тому позивач змушений звернутися до суду та просить суд розглянути справу за відсутності представника відповідача, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на їх задоволені наполягає. Згідно із вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. 31 березня 2020 року до суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.27-29). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачам було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.30-31). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого їхнього місця реєстрації, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.35-36). Крім того, відповідачі повідомлялися про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.32). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що Кредитна спілка «Єднання через Природний Закон» як фінансова установа, яка відповідно до ЗУ «Про кредитні спілки» від 21 грудня 2001 року та статуту, які надають право провадити господарську діяльність з надання кредитів серед власних членів, 05 вересня 2018 року уклала з [PERSON] кредитний договір № 1567/3, за умовами якого останній було надано кредит на суму 12 000 грн. 00 коп., строком на 18 місяців: з 05 вересня 2018 року по 05 березня 2020 року. Вказаний договір встановлює платність та строковість кредиту на 18 місяців з платою 41 відсотків річних за кожний день користування кредитом від суми залишку заборгованості. Згідно п.3.3 кредитного договору, відповідач [PERSON] зобов`язувалася сплачувати борг, згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати відсотки 05 числа кожного місяця (а.с.7-12, 13-14). Однак, позичальник свої зобов`язання не виконує: не сплачує встановлену договором та графіком суми заборгованості, порушуючи при цьому умови вищевказаного договору - порушення терміну повернення кредиту, встановленого графіком погашення кредиту. Копія видаткового касового ордеру від 05 вересня 2018 року підтверджує факт отримання позичальником суми кредиту (а.с.17). Останній раз платіж було сплачено 22 березня 2019 року (а.с.15). Заборгованість станом на 26 лютого 2020 року по кредиту складає 13 482 грн.97 коп., з яких: 9 531 грн. 86 коп. - тіло кредиту та 3 951 грн. 11 коп. - проценти за користування кредитом (а.с.24). Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п.п.5.4.3. п.5.4. Договору № 1567/3 від 05 вересня 2018 року, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку наявності хоча б однієї із зазначених обставин: а) використання Позичальником кредиту не за призначенням; б) затримання сплати Позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць; в) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; г) несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків від суми кредиту. Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою ст.1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, Кредитна спілка «Єднання через Природний Закон» з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту, з [PERSON] та [PERSON] уклала договір поруки № 1567/3 від 05 вересня 2018 року, згідно п.п.2.1, 3.1 та 3.2 якого, відповідачізобов`язалися солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником його зобов`язань за договором кредиту і за письмовою вимогою кредитора сплатити грошове зобов`язання позичальника протягом десяти банківських днів після дати відправлення вимоги (а.с.16). У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору по поверненню суми кредиту, КС «Єднання через Природний Закон» звернувся до поручителів з вимогою про сплату заборгованості по одержаному позичальником кредиту, однак, відповідачами вона була проігнорована, заборгованість не погашена (а.с.18-23). Пунктами 4.3. та 4 договору поруки № 1567/3 від 05 вересня 2018 року передбачено, що при неналежному виконанні позичальником умов договору кредиту, кредитна спілка має право достроково стягнути всю суму кредиту з Поручителів (а.с.16). Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною першою ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з того, що до теперішнього часу відповідачі свої зобов`язання перед позивачем не виконали за договором кредиту та за договором поруки, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved