Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03 грудня 2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ», та в подальшому постановою Господарського суду Черкаської області від 25 серпня 2015 року ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] Під час ліквідаційної процедури виявилось, що за відповідачем [PERSON] перед ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» рахується заборгованість в сумі 21\~390\~510,00 грн., яка виникла внаслідок надання Товариством позики, відповідно до договору позики № 2612. Невиконання [PERSON], зобовязань за Договором позики тягне за собою порушення майнових прав та інтересів кредиторів ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» та інтересів держави, тому звернулись до суду за захистом своїх прав та відшкодування суми боргу. В судовому засіданні ліквідатор ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» [PERSON], позовні вимоги підтримала, надала письмовий відзив на заперечення представника відповідача, та просила позовні вимоги задовольнити, шляхом стягнення суми боргу. Крім того, просила в разі застосування судом строків позовної давності, визнати їх такими, що пропущенні з поважних причин та поновити їх. Представник відповідача надав відзив на позову заяву та в судовому засіданні пояснив, що між сторонами дійсно існували спірні правовідносини, які ґрунтувались на Договорі позики № 2612 від 26 листопада 2011 року. Відповідно до п.5.1 Договору строк позики розпочинається з моменту набрання чинності Договору та діє до 26 грудня 2012 року, так як укладений між сторонами 26 грудня 2011 року, і повне його виконання було до 26 грудня 2012 року включно. Таким чином, прострочення виконання зобовязання за Договором, а тому і строк позовної давності, починає відлік з 27 грудня 2012 року. А загальний строк позовної давності, у три роки щодо вимоги про оплату за Договором сплив 27 грудня 2015 року, а з позовної заяви вбачається, що до суду позивач звернувся 14 червня 2017 року, з пропуском строку позовної давності. За таких обставин, просив відмовити в поновлені пропущеного строку позовної давності без поважних причин, застосувати строк позовної давності та в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оглянувши оригінали касових книг, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що провадження у справі про банкрутство ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» порушено ухвалою суду від 03 грудня 2014 року. 27 травня 2015 року ухвалою Господарського суду Черкаської області затверджено перелік конкурсних кредиторів, розмір їх вимог за грошовими зобовязаннями, та визначена черговість задоволення кожної вимоги. 25 серпня 2015 року постановою Господарського суду Черкаської області визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Паперова фабрика «Новий Київ» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого [PERSON] 26 грудня 2011 року між ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» та [PERSON], укладено Договір № 2612 позички (між юридичною та фізичною особами), по якому відповідно до п.1.1 Позикодавець передає Позичальникові безвідсоткову позику в сумі 14\~608 800 грн., готівкою, а позичальник зобовязується повернути отриману суму в строки та порядку, зазначені в даному Договорі. Пунктом 5.1 Договору, строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором і діє до 26 грудня 2012 року. ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» видано позику [PERSON] у повному розмірі, визначену в Договорі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Товариства на поточний рахунок фізичної особи підприємця [PERSON], що сторонами на оспорюється. Крім того, окрім передбаченої в Договорі суми позики 14\~608 800,00грн., ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» на рахунок фізичної особи підприємця [PERSON], перерахувало додатково 7\~789\~725,00 грн., в 2012 році, при цьому в платіжних дорученнях в призначені зазначалось «позика згідно договору № 2612 від 26.12.11 року». Таким чином, на виконання умов Договору № 2612 від 26.12.2011 року, ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» перерахувало кошти [PERSON] в сумі 22\~398\~525,00 грн., з яких [PERSON], було повернуто Товариству кошти в сумі 1008015,00 грн., тому загальна сума заборгованості, відповідача перед позивачем становить 21\~390\~510,00 грн., яку відповідач повинен був повернути до 26 грудня 2012 року. ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ», вважає, що дізналась про порушення свого майнового права та про особу, яка його порушила, з моменту набрання вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/3944/13к від 01 квітня 2015 року законної сили, тобто 05 травня 2015 року, яким встановлено фіктивність Договору від 27 жовтня 2011 року № 2710 між ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» та ТОВ «МК-75», за яким [PERSON], взяв на себе фінансові зобовязання в рахунок погашення боргу перед ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ». За таких обставин, ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ», не зверталась з претензіями чи кредиторськими вимогами до [PERSON] про повернення боргу раніше до 01 квітня 2015 року. Після визнання ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, директор товариства не передав ліквідатору документів, які б свідчили про наявність дебіторської заборгованості в звязку з долучення їх до матеріалів кримінального провадження та проведенням судово економічної експертизи, про що було зазначено в Акті приймання передачі від 09 вересня 2015 року (а.с.151). Таким чином, посилання позивача на ті обставини, що документи ТОВ «Паперова фабрика «Новий Київ» були передані їй як ліквідатору попереднім керівником лише 20 квітня 2016 року та 09 вересня 2015 року (а.с.150-151), не можуть бути підставою для продовження строків позовної давності. Як зазначила сама ліквідатор в запереченні на заяву про застосування строків позовної давності - документи, які б свідчили про наявність дебіторської заборгованості попереднім керівником їй не передавались і висновок про наявність такої заборгованості остання зробила на підставі згаданої раніше судово-економічної експертизи № 64, проведеної в рамках кримінального провадження № 42014100000000755 від 02 липня 2014 року (а.с.9-14), в якій на сторінці 8 (а.с.13) експерт зазначає, що початок перебігу терміну позовної давності починається з 27 грудня 2012 року та закінчується 26 грудня 2015 року. У постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 5013/492/12 (3-59гс14) викладено правовий висновок про те, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Частиною сьомою статті 261 ЦК України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом. Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено, отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253255 ЦК. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК). Статтею 92 ЦК визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи. Відтак, для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено. Отже, суд вважає, що позивач дійшов помилкового висновку, що початок перебігу строку позовної давності є днем, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюванні правочини, та неправильно посилається на норми матеріального права. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 2 5, 10 13, 120 - 127 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.3\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким, чином, суд вважає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 14 червня 2017 року з пропуском трьохрічного строку позовної давності, підстав для його поновлення судом не встановлено, а тому є підстави для відмови в позовних вимогах.

Outcome: dismissed