Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути борг у сумі 17172,48 грн. та судовий збір. За час розгляду справи позовні вимоги були збільшенні до 51113,28 грн. з [PERSON], а 200 грн. солідарно з [PERSON] та [PERSON] а також судовий збір. Мотивував позов тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей на суму 998,40 грн. до 23.03.2017 року. [PERSON]В після збігу вказаного строку був зобовязаний сплатити отриману суму та 10% за кожен день пропуску строку повернення простроченої суми. [PERSON] частково сплатив заборгованість . [PERSON] виступив поручителем [PERSON]В в межах 200 грн. суми боргу і вказана сума підлягає стягненню солідарно з нього та [PERSON] на користь неї. Також з відповідачів підлягає стягненню сума сплаченого судового збору. Позивач під час розгляду справи двічі змінював позовні вимоги. На час закінчення розгляду справи сума боргу та позову становила 51\~113, 28 грн. Сума складається з основного боргу 998, 40грн., боргу по відсоткам 50\~114, 88 грн. (532 дні х 99,84 грн.- 3000 грн.) [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом. Вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Просив суд визнати пункт 4.2 Договору недійсним, як такий , що суперечить вимогам ч.3 ст.509 ЦК України. Мотивував тим, що він отримав в борг гроші. 23.03.2017 року намагався сплатити борг для чого прибув до Павлограду за адресою , яка вказана у договорі. За вказаною адресою позивача не було і повернути борг він не мав можливості. Після цього він неодноразово приїжджав до Павлограду і за вказаній адресі позивача не знаходив. За вказаною адресою знаходився магазин пластикових вікон. Контактних даних в договорі не зазначено і повернути борг він не мав можливості. Після отримання позову позивача на початку листопада 2017 року про стягнення 17\~172 ,48 грн. перерахував на рахунок позивача 3015,08 грн. в рахунок повернення боргу. З викладеного вбачається ,що в м. Першотравенську він отримав гроші , а позивач не надаючи контактних даних тривалий час очікує та після збільшення боргу звертається до суду. Нараховані проценти у розумінні ст.509 ЦК України є неустойкою. Нараховані проценти не відповідають засадам ст.627 ЦК України та засадам справедливості, доброчесності, розумності , як складовим елементам верховенства права та є непомірним тягарем споживача , джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивача. Вважає, що у відповідності до ст.203 ЦК України правочин не може суперечити законодавству , інтересам держави та суспільства і у відповідності до вимог ст.215 ЦК України вказаний пункт 4.2 має бути визнаний недійсним. Позивач мав прийняти заходи для отримання боргу та видати документ про виконання зобовязання . Позивач відмовився від прийняти виконання зобовязання і вважається таким, що прострочив отримання виконання зобовязання і виконання зобовязання має бути відстрочене. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач та його представник позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Представник відповідача крім того вважає, що заяви про збільшення позовних вимог не можуть бути задоволені так як вони були подані з порушенням вимог, які встановлені новим цивільно-процесуальним кодексом, якім встановлено заборону для збільшення позовних вимог після підготовчого судового засідання, що встановлено ст.49 ЦПК України, при збільшенні позовних вимог позивачем не надано суду доказів вручення копії заяви про збільшення позовних вимог відповідачу. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до такого. 09.03.2017 року між сторонами було укладено договір позики грошей. Відповідач отримав від позивача гроші у сумі 998 ,40 грн. Вказаний факт підтверджено копіями вказаного договору, розписки / а.с.4-5/ та визнано відповідачем [PERSON] За пунктом 4.1 вказаного договору [PERSON] був зобовязаний повернути вказані гроші 23.03.2017 року. У відповідності до пункту 4.2 договору у разі неповернення грошей у вказані строки позичальник , [PERSON], зобовязався сплатити позивачу проценти у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості. Викладене приводить суд до висновку про те,що за умовами укладеного договору [PERSON] був зобовязаний 23.03.2017 року повернути отриману суму грошей , а у разі неповернення, за користування вказаною сумою, сплачувати у відповідності до пункту 4.2 договору , 10 % за кожен день від несплаченої суми. [PERSON] борг [PERSON] своєчасно не повернув. На час звернення позивача до суду 21.09.2017 року відповідачем не була повернена сума отриманих грошей та плата за їх користування. Розмір заборгованості становив 17172,48 грн. 07.11.2017 року [PERSON] , після отримання позовної заяви, перерахував на рахунок позивача у якості оплати за договором від 09.03.2017 року 3015,08 грн. Вказаною дією [PERSON] визнав умови укладеного договору та свій обовязок сплатити суму боргу та проценти за користування отриманими грошима. На час закінчення розгляду справи [PERSON] не повернув запозичену суму на строк 532 дні. Позивач під час розгляду справи двічі змінював позовні вимоги. На час закінчення розгляду справи сума боргу та позову становила 51\~113, 28 грн. Сума складається з основного боргу 998, 40грн. та боргу по відсоткам 50\~114, 88 грн. (532 дні х 99,84 грн.- 3000 грн.) Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] заявив про те,що не мав можливості повернути борг своєчасно оскільки на час повернення боргу за місцем повернення боргу, м. Павлоград, вул. Горького, 164 , [PERSON] була відсутня . Там знаходився магазин пластикових вікон « Steko», в якому пояснили , що не знають [PERSON] Вказані посилання суд до уваги не приймає виходячи з наступного. [PERSON] не надав суду докази про те, що він 23.03.2017 року був у м.Павлоград, на вул. Горького, 164, де намагався знайти [PERSON] для повернення боргу. Він не надав докази того , хто саме йому надав інформацію про те, що вони не знають [PERSON] [PERSON] не надав суду докази про те, що він після 23.03.2017 року був у м.Павлоград, на вул. Горького, 164, де намагався знайти [PERSON] для повернення боргу. [PERSON] не надав суду докази про те, що він за місцем отримання грошей не зміг отримати дані , за допомогою яких міг повернути борг та не зміг повернути борг за місцем отримання грошей. Факт перерахування боргу [PERSON] [PERSON] свідчить про те, що інформація про спосіб та можливість повернення боргу була для [PERSON] доступною та при бажанні можливою. Статтею 537 ЦК України передбачено , що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Вказане свідчить про те, що [PERSON], за наявності бажання виконати умови договору, мав право , передбачене законом, виконати обовязки , прийняті ним при укладанні договору. [PERSON] посилався на те, що проценти, передбачені п. 4.2 договору є неустойкою. Статтею 549 ЦК України передбачено , що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Вказана норма передбачає вид забезпечення виконання зобовязання. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Пунктом 4.2 договору укладеного між сторонами [PERSON] прийняв на себе зобовязання сплачувати 10% від суми простроченої заборгованості за користування отриманими від [PERSON] грішми. Вказане приводить суд до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення відсотків від суми боргу є вимогою про стягнення суми за користування отриманими грошима та не є вимогою про стягнення суми з порушення виконання зобовязання. [PERSON] посилався на те, що пункт 4.2 договору не відповідає вимогам п.6 ст.3, ч.1,2. ст.627 ЦК України та засадам справедливості, доброчесності, розумності , як складовим елементам верховенства права та є непомірним тягарем споживача , джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивача. Пунктом 6 статті 3 ЦК України передбачено, що одними з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору та справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Викладене приводить суд до висновку про те, що при укладанні договору позики грошей [PERSON] був вільним у виборі умов укладення договору. Йому було надано право безоплатно повернути борг до 23.03.2017 року. Він мав можливість зменшити розмір плати за користування грішми скоротивши термін повного розрахунку. За вказаних обставин суд не може визнавати, що [PERSON] порушила права [PERSON] , передбачені вказаними нормами. Під час розгляду справи позивачем збільшувались позовні вимоги. Представником [PERSON] заявлялось суду про те, що вказані вимоги заявлені після підготовчого судового засідання, не мають доказів отримання їх відповідачем , не є процесуальними документами та не можуть бути прийнятими судом до розгляду та підлягають бути повернуті заявнику у відповідності до вимог ст.49 ЦПК України. Пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що \~позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Пунктом 5 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що \~ у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Викладене приводить суд до висновку про те, що вказані приписи стосуються справ , які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Даний позов розглядається за правилами позовного провадження і дана норма не може бути застосована. Позов по даній справі подано 21.09.2017 року, до вступу в дію Цивільно процесуального кодексу України у новій редакції. Частиною 4 статті 3 ЦПК України передбачено, що \~ закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Оскільки при відмові у прийнятті та розгляді збільшених позовних вимог [PERSON] її права будуть звужені та обмежені, суд вважає, що заяви представника [PERSON] , про порушення норм процесуального права при прийнятті та розгляді заяв про збільшення позовних вимог судом до уваги не приймаються. При укладанні договору позики грошей між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки за яким [PERSON] прийняв на себе обовязок відповідати перед [PERSON]А за виконання [PERSON] обовязків за договором позики грошей в обсязі 200 грн. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 553 ЦК України передбачено, що У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники Викладене приводить суд до висновку про те,що з [PERSON] солідарно з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 200 грн. в межах суми заборгованості. Викладене приводить суд до висновку про те,що позов підлягає задоволенню. З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. Позивач [PERSON] під час розгляду справи уклала шлюб, її прізвище стало « Василенко». Вказане свідчить про те,що рішення слід ухвалювати в інтересах [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved