Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що у 2015 році звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області, однак у наданні дозволу йому було відмовлено востаннє 29.12.2015 року листом . Тому позивач був змушений за захистом своїх прав звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визнати недійсною відмову Головного управління Держземагенства у Миколаївській області у розгляді заяви про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, визнати за позивачем право на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала просила відмовити в їх задоволенні за безпідставністю. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволені позову з наступних підстав.. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Головного управління Держземагенства у Миколаївській області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новобузької міської ради Миколаївської області. Однак листом від 25.06.2015 року за вих. № 19-14-0.22-1693/20-15-СГ повідомлено, що надані повивачем матеріали не в повній мірі відповідають вимогам законодавства, а тому їх повернули позивачу на до оформлення. 25.09.2015 року позивач повторно звернувся із аналогічною заявою до відповідача, однак уже із врахуванням зауважень вказаних у листі від 25.06.2015 року за вих. № 19-14-0.22-1693/20-15-СГ, надавши при цьому додаткові матеріали. Листом від 29.12.2015 року за вих. № ДС-4-14-0.6-6142/25-15 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повідомило позивача [PERSON], що відповідно до вимог ст.. 122 Земельного кодексу від мав право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки після спливу місячного строку з дня надходження його заяви 01.10.2015 року , а ні дозволу, а ні вмотивованої відмови він не отримував. Крім того, даним листом вказано, що позивач має право звернутись до відповідача із відповідним клопотанням і на даний час. Із наданих позивачем [PERSON] листів відповідача, суд не вбачає будь-яких порушень прав позивача, так само як в жодному із листів не зазначено і про відмову у надані [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою. Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем його права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га., а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.\~\~ У звязку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем не компенсуються за рахунок відповідачів, що відповідає вимогам ст..88 ЦПК України. \~

Outcome: dismissed