Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної палати, про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що він, [PERSON] з 29 листопада 2010 року був прийнятий інженером з організації експлуатації та ремонту служби нагляду відділу головного архітектора на підприємстві ПАТ «Азот» в м. Черкаси, про що виданий наказ № 343-УК від 27.11.2010 року. З 2010 по 2017 рік [PERSON] на постійній основі був занятий на підприємстві. Згідно наказу № 591-УК від 01.05.2013 року [PERSON] був переведений начальником бюро інженерної підготовки відділу головного будівельника, про що наявний в трудовій книжці запис за № 9. 26 жовтня 2017 року [PERSON] була складена заява про звільнення за власним бажанням за підставі ст.38 КЗпП України, що затверджено наказом №705-вх від 26.10.2017 року. В трудовій книжці за № 10 зроблений запис про звільнення з займаної посади. Після підписання заяви та складення наказу за працівником [PERSON] була наявна заборгованість по заробітній платі, яка орієнтовно на день подання позовної заяви становить 13 000,00 грн., що є залишком від нарахованої, але невиплаченої суми щомісячно. Як вбачається з виписки з карткового рахунку AT «Сбербанк» [PERSON] отримував заробітну плату частинами починаючи з 01.01.2017 року, а саме за грудень 2016 року було переховано 7175,11 грн., за січень 2017 року - 11949,64 грн. (кінцева виплата відбулася у березні 2017 року), за лютий 2017 року - 4194,80 грн. (кінцева оплата відбулася у червні 2017 року), за березень 2017 року - 1705,63 грн. (виплачено у червні 2017 року), за квітень 2017 року - 1549,64 грн. (виплачено у червні 2017 року), за травень 2017 року - 3653,46 грн. (виплачено у червні 2017 року), за червень 2017 року - 7724,13 грн. (виплачено у липні 2017 року), за липень 2017 року - 17508,07 грн., за серпень частково виплачено кошти в сумі 573,61 грн. Проте з часу отримання трудової книжки та полишення місця роботи відповідач в порушення норм закону допустив порушення прав працівника на отримання своєчасної нарахованої заробітної плати за виконану роботу. З урахуванням норм матеріального права є підстави вважати, що [PERSON] через свідоме порушення закону має право нарахувати середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати. Як відомо, що Управлінням держпраці в Черкаській області в ході перевірки ПАТ «АЗОТ» встановлено, що виплата заробітної плати працівникам підприємства в тому числі звільненим проводиться з порушенням строків встановленими вимогами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці». Відповідач відмовляючи у виплаті заробітної плати посилається на те, що його вини немає та звертає увагу, що відбулася зупинка виробництва, а також відсутність коштів у зв`язку з арештом рухомого та нерухомого майна і це є підставою аби звільнити ПАТ «Азот» від відповідальності. Однак, сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не можуть позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при звільненні. Відповідач допустив порушення норм матеріального права не виплачуючи заробітну плату прострочив її виплату більш як за 409 робочих днів (107 робочих днів у 2017 році, 250 робочих днів у 2018 році, 52 робочих днів станом на 20.03.2019 року). Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» код ЄДРПОУ 00203826 юридична адреса (18014, місто Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, буд. 72) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 13000 (тринадцять тисяч) грн., середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати по день встановлення судового рішення з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. 06 травня 2019 року представником позивача скерована заява про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» код ЄДРПОУ 00203826 юридична адреса (18014, місто Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, буд. 72) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 14286,07 грн., середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати в розмірі 205594,40 грн. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. В судове засідання представник позивача не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги викладені в заяві про збільшення позовних вимог підтримує та просить їх задовольнити, як законні та обґрунтовані. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. До суду скерував відзив на позовну заяву в якій зазначає, що на переконання відповідача існують і можуть бути застосовані судом обставини, які мають істотне значення та підтверджують ненавмисний характер невиконання зобов`язань перед позивачем, зокрема: 07.03.2017 року відбулася повна зупинка виробництва. З червня 2017 року ПАТ «Азот» почало відновлювати свою роботу, проте наслідком майже піврічного простою є гостра нестача оборотних коштів. ПАТ «Азот» не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об`єктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов`язань по оплаті суми заробітної плати. Наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби та арешт всього майна, в тому числі всіх рахунків ПАТ «Азот», дають підстави вважати, що затримка здійснення розрахунку при звільненні позивача сталася не з вини та не через навмисні дії або бездіяльність підприємства, а через відсутність об`єктивної можливості здійснити таку виплату. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] з 29 листопада 2010 року був прийнятий інженером з організації експлуатації та ремонту служби нагляду відділу головного архітектора на підприємстві ПАТ «Азот» в м. Черкаси, про що виданий наказ № 343-УК від 27.11.2010 року. З 2010 по 2017 рік [PERSON] на постійній основі був занятий на підприємстві. Згідно наказу № 591-УК від 01.05.2013 року [PERSON] був переведений начальником бюро інженерної підготовки відділу головного будівельника, про що наявний в трудовій книжці запис за № 9. 26 жовтня 2017 року [PERSON] була складена заява про звільнення за власним бажанням за підставі ст. 38 КЗпП України, що затверджено наказом №705-вх від 26.10.2017 року. В трудовій книжці за № 10 зроблений запис про звільнення з займаної посади. Згідно довідки ПАТ «Азот» № 511 від 08.04.2019 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 04.04.2019 року складає: за лютий 2017 року - 1974,95 грн., березень 2017 року - 4671,20 грн., квітень 2017 року - 4057,66 грн., травень 2017 року - 3582,26 грн. Загальна сума заборгованості - 14286,07 грн. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Сторонами не заперечується заборгованість по заробітній платі перед позивачем в сумі 14286,07 грн. Як вбачається із довідки про доходи ПАТ «АЗОТ» № 511 від 08.04.2019 року середньоденний заробіток складає 467,26 грн. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, розрахунок позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 440 робочих днів (107 робочих днів у 2017 році, 250 робочих днів у 2018 році, 83 робочих станом на 06.05.2019 року підлягає обчисленню в сумі 440 робочих днів * 467,26 грн. = 205594,40 грн., де 467,26 грн. складає середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки про доходи ПАТ «Азот» від 08.04.2019 № 511. Щодо доводів відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати позивачу, суд звертає увагу що зупинка виробництва, а також відсутність коштів у зв`язку з арештом рухомого та нерухомого майна не звільняє ПАТ «Азот» від відповідальності. Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не можуть позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при звільненні. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 14286,07 грн., середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати, який визначений без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів в розмірі 205594,40 грн., оскільки відповідачем порушені права позивача на оплату праці, які підлягають до поновлення та обраний позивачем спосіб судового захисту обґрунтований на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було сплачено судовий збір в сумі 2198,80 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved