Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його бабка - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 09 липня 2002 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності за № 148. За життя [PERSON] не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги після померлої за законом були - її чоловік [PERSON] та доньки - [PERSON] , [PERSON] . Ще одна донька [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , тобто до смерті матері, а тому в даному випадку здійснюється спадкування за правом представлення. Ніхто з вищевказаних спадкоємців до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертався. [PERSON] , [PERSON] проживали окремо від матері. [PERSON] проживав разом з померлою на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 09 липня 2002 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності за № 148. За життя [PERSON] не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги після померлого за законом є доньки [PERSON] , [PERSON] . Ще одна донька [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , тобто до смерті батька, а тому в даному випадку здійснюється спадкування за правом представлення. Позивач є сином [PERSON] та онуком [PERSON] , тобто він має право на спадкування тієї частини спадщини, яка належала б за законом його матері якби вона була жива на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 08 листопада 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Вальченко В.В., відповідно до якої він просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують, проти заочного вирішення справи не заперечують. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідачів є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла бабка позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 09 липня 2002 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності за № 148. За життя [PERSON] не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги після померлої за законом були - її чоловік [PERSON] та доньки - [PERSON] , [PERSON] . Ще одна донька [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , тобто до смерті матері, а тому в даному випадку здійснюється спадкування за правом представлення. Ніхто з вищевказаних спадкоємців до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертався. [PERSON] , [PERSON] проживали окремо від матері. [PERSON] проживав разом з померлою на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 09 липня 2002 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності за № 148. За життя [PERSON] не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги після померлого за законом є доньки [PERSON] , [PERSON] . Ще одна донька [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , тобто до смерті батька, а тому в даному випадку здійснюється спадкування за правом представлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач є сином [PERSON] та онуком [PERSON] , тобто він має право на спадкування тієї частини спадщини, яка належала б за законом його матері якби вона була жива на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] прийняв спадщину, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Також, судом встановлено, відповідачі на день смерті [PERSON] та [PERSON] , проживали окремо від померлих, у визначений законом термін не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, а тому вважаються такими, що не прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦПК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 08 листопада 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності померлих [PERSON] та [PERSON] , підтверджують родинний зв`язок між померлими та позивачем, копію заяви позивача про прийняття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved