Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що є власником вказаної квартири. Відповідач у зазначеній вище квартирі зареєстрований, однак не проживає в ній тривалий час, участі в її утриманні не приймає, добровільно знятись з реєстрації місця проживання відмовляється. Як на підставу позову посилається на положення ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 3 вересня 2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив такий задовольнити. Відповідач в судові засідання 2 і 24 жовтня 2019 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується договором дарування квартири від 15 липня 2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 липня 2019 року № 173882624. З довідки ЛКП «Управитель» № 1792 від 1 серпня 2019 року вбачається, що відповідач зареєстрований у вказаній вище квартирі. З актів ЛКП «Управитель» від 25 липня 2019 року № 223 та 16 жовтня 2019 року № 443 вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] одного року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] є його рідним братом та не проживає у квартирі [ADDRESS] з середини вісімдесятих років двадцятого століття. Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, проте не проживає в ній більше одного року, а тому його слід визнати втратившим право на користування вказаним житловим приміщенням. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 768,4 гривень судового збору, оскільки суд прийшов до переконання, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved