Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, вказавши в ньому, що 14.12.2007 р. Державною податковою адміністрацією в Чернівецькій області в особі голови [PERSON] було вчинено правочин серії BKA № 545384 щодо купівлі - продажу службового житла за адресою вул. Бульвар Героїв Сталінграду, 2/25, м. Чернівці. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.11.2009 № 841/22 дане житло закріплене як службове за Державною податковою адміністрацією Чернівецької області та видано ордер від 17.06.2009 № 76 серії МВК на право зайняття цього приміщення [PERSON], як такому, що працював на посаді начальника управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області. У 2013 році [PERSON] звернувся до Міністерства доходів і зборів України з проханням дозволити йому цю квартиру приватизувати. Однак, такого дозволу не отримав. Крім того, на лист ГУ ДФС у Чернівецькій області від 05.03.2015 р. №1199/8/24-13-03-02 щодо подальшого використання службової квартири [PERSON], ДФС України було вказано, що зазначене службове житло повинно використовуватись ГУ ДФС у Чернівецькій області у відповідності до вимог Положення про порядок використання службових жилих приміщень і користування ними в Українській СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37. ДФС України прийнято рішення про збереження за цією квартирою статусу службової. В червні 2012 року наказом ДПС України від 12.06.2012 №1208-0 [PERSON] був звільнений з органів ДПС за згодою сторін. Разом з тим, квартиру, яка є предметом даного спору він не звільнив і використовує її не за цільовим призначенням - фактично у ній не проживають ні він, ні члени його сім'ї, тобто не має підтверджених потреб у її подальшому використанні. Про нецільове використання даної службової площі також свідчить той факт, що [PERSON] розпорядженням голови Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 17.07.2014 року був призначений на посаду заступника голови Дунаєвецької РДА, отже проживати у м. Чернівцях та працювати у м. Дунаївці Хмельницької області, відстань між якими становить 121 км. [PERSON] фізичної можливості не мав з липня 2014 р. по теперішній час. [PERSON], дружина [PERSON], працює головним спеціалістом сектору прийняття рішень Департаменту соціального захисту населення Кам'янець - Подільської міської ради (відстань Кам'янець - Подільський - Чернівці - 91 км.). Згідно декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру [PERSON] за 2014 рік сім'ї [PERSON] належать квартири площею 76,8 кв.м. та 17,6 кв.м. в м.Кам'янець-Подільський, садовий (дачний) будинок площею 100,2 кв.м в с. Китайгород, Кам'янець-Подільського району. Про відсутність підтверджених потреб у подальшому використанні [PERSON] та членами його сім'ї службової квартири також свідчить лист управління освіти Чернівецької міської ради від 27.04.2015 №01-15/694, в якому міститься повідомлення про те, що [PERSON], неповнолітній син [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою [INFO], до загальноосвітніх закладів міста Чернівці не зарахований. Попередженням ГУ ДФС у Чернівецькій області від 06.05.2015 №638/10/24-13-10-03 надісланим на адресу вул. Нігинське шосе, 61/10, м .Кам'янець - Подільський, Хмельницька область, 32300, до відома [PERSON] було доведено те, що у відповідності до вимог ст.124 Житлового кодексу Української СРСР він, як тимчасовий наймач, та члени його сім'ї втратили право на користування службовою квартирою за адресою: вул. Бульвар Героїв Сталінграду, 2/25, м. Чернівці та зобов'язано звільнити її згідно акта прийому-передачі до 22.05.2015 р. 29.05.2015 на адресу ГУ ДФС у Чернівецькій області надійшов лист [PERSON] від 25.05.2015 про відмову від звільнення вказаної службової площі без надання іншого житла. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою [INFO] такими, що втратили право користування даним службовим житловим приміщенням та зобов'язати [PERSON] здати ключі від службового жилого приміщення за адресою вул. Бульвар Героїв Сталінграду, 2/25, м. Чернівці до ГУ ДФС у Чернівецькій області, так як відповідачі на підставі ст.. 71 ч.1 ЖК УРСР втратили право користування цим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, підтвердивши обставини, які зазначені в позові, просила позов задовольнити. Крім цього пояснила, що відповідачі не проживають без поважних причин в спірній квартирі з січня 2015 року, що було виявлено при проведенні інвентаризації, яка проводилась позивачем. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з*явилися, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи на стороні відповідачів [PERSON] у справах дітей виконавчого комітету в судовому засіданні просила прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.11.2009 № 841/22 квартира [ADDRESS] закріплена як службова за Державною податковою адміністрацією Чернівецької області. Згідно ст. 118 ЖК УРСР жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв»язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в м. місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються як правило, окремі квартири. Згідно вимог ст. 123 ЖК УРСР порядок користування службовими жили приміщеннями встановлюється законодавством УРСР. До користування службовими жили приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, ч.6 ст.101, статтями 103-106 цього кодексу. У відповідності до вимог ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Згідно ордеру від 17.06.2009 № 76 серії МВК [PERSON] надано право на зайняття квартири [ADDRESS], як такому, що працював на посаді начальника управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області. У 2013 році [PERSON] звернувся до Міністерства доходів і зборів України з проханням дозволити йому цю квартиру приватизувати, однак, такого дозволу не отримав. Крім того, на лист ГУ ДФС у Чернівецькій області від 05.03.2015 р. №1199/8/24-13-03-02 щодо подальшого використання службової квартири [PERSON], ДФС України було вказано, що зазначене службове житло повинно використовуватись ГУ ДФС у Чернівецькій області у відповідності до вимог Положення про порядок використання службових жилих приміщень і користування ними в Українській СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37. В червні 2012 року наказом ДПС України від 12.06.2012 №1208-0 [PERSON] був звільнений з органів ДПС за згодою сторін. Квартиру, яка є предметом даного спору він не звільнив. Згідно постанови Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 11 червня 2015 року, при цьому зазначив, що відповідачі не проживають в спірній квартирі з січня 2015 року. Тобто позивач звернувся до суду передчасно, так як визначений законодавством строк, а саме 6 місяців, які визначені законодавством як термін, який дає право наймачу бути відсутнім в спірній житловий квартирі без поважних причин, на момент звернення позивача до суду не збіг, так як з 1 січня 2015 року до 11 червня 2015 року пройшло 5 місяців та 11 днів. Згідно приведених вище роз»яснень Пленуму Верховного суду суд має перевіряти поважність причин відсутності позивача у терміни, що перевищують 6 місяців. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed