Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 вересня 2016 року він уклав шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено актовий запис №92. В період шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружні стосунки між ним та відповідачкою не склалися, вони зрозуміли, що мають різні характери, погляди на сімейна життя, на побудову сімейних стосунків. Вказані причини призвели до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки припиненні з грудня 2016 року, проживають окремо. Позивач вважає, що їх сімя з відповідачкою розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про розподіл майна, та місце проживання дитини відсутній, аліменти сплачуються за рішенням суду. Позивач [PERSON] у судове засідання 16 травня 2018 року не зявився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, просив розірвати шлюб, (а.с.21). Відповідачка [PERSON] в судове засідання 16 травня 2018 року не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу (а.с.22). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 вересня 2016 року, який зареєстровано Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №92 (а.с.9) Мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з грудня 2016 року, проживають окремо. Спір про поділ майна, місце проживання дитини відсутній, аліменти на утримання дитини стягуються за судовим рішенням. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з грудня 2016 року та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб (а.с.21,22). Згіднозі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved