Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором №50004392 від 16.05.2012 року, просив стягнути відсотки за користування кредитом за період з 06.06.2015 року по 21.04.2017 року у розмірі 47 252,45 грн., три відсотки річних за період з 15.11.2016 року по 21.04.2017 року у розмірі 3 252,77 грн., інфляційні втрати за цей самий період у розмірі 17 032,42 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що позивач необґрунтовано вказує на невиконання відповідачем рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09.09.2016 року, оскільки його виконання зупинено касаційним судом, а тому на цей період відповідач мав всі підстави для невиконання цього рішення, а позивач був позбавлений можливості нараховувати будь-які кошти за цей період. Крім того, відповідачем в порядку добровільного виконання постанови відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції в м.Києві від 15.02.2015 року №45137465 було перераховано грошові кошти у розмірі 486 332,01 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хижняка А.М. №1642 від 04.10.2014 року. Самим кредитором - позивачем у справі в позасудовому порядку було визначено суму боргу, яка була зафіксована у виконавчому написі нотаріуса і згодом в добровільному порядку погашена відповідачем. Крім того, позивач нараховує відсотки за користування кредитними коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати на суму, яка є курсовою різницею долара США до гривні. Нарахування відсотків припинилось з дня вчинення виконавчого напису. Отже, зобов'язання відповідача за вказаним кредитним договором виконано повністю, а тому нарахування заборгованості є безпідставним. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09.09.2016 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за участю третіх осіб Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним, визнання договору застави припиненим, зобов'язання вчинити певні дії, про стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди відмовлено. Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50004392 від 16 травня 2012 року станом на 05 червня 2015 року у сумі 268 816 грн. 05 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 250 476 грн. 82 коп., що за офіційним курсом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» еквівалентно 11909 доларів США 32 центи, заборгованості за додатковим кредитом у сумі 2 195 грн. 84 коп., заборгованості за відсотками за період з 18 лютого по 05 червня 2015 року у сумі 7439 грн. 23 коп., що за офіційним курсом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» еквівалентно 353,71 доларам США, та пеню за несвоєчасне погашення додаткового кредиту за період з 15 березня 2015 по 05 червня 2015 року у розмірі 49 грн. 33 коп., трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості та додаткового кредиту за період з 17 липня 2014 року по 05 червня 2015 року у розмірі 8016 грн. 04 коп., інфляційні втрати на суму заборгованості за додатковим кредитом за період з 15 березня 2015 року по 05 червня 2015 року у сумі 638 грн. 79 коп. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 14.11.2016 року рішення суду першої інстанції в даній справі залишено без змін. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаними судовими рішеннями встановлені наступні обставини справи, які згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 16 травня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 50004392, відповідно до якого позивач зобов'язувався передати відповідачу кредит у розмірі 331 416,04 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 41 220, 90 доларам США строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставковою, за цільовим призначенням для придбання автомобіля марки «Ауді Q3», кузов № [NUMBER]. 17.05.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу марки «Ауді Q3», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. 07 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 50004392 від 16 травня 2012 року, відповідно до якої відповідач зобов'язувався надати позивачу додаткову суму кредиту у розмірі 13 850,24 доларів США в українських гривнях. Сторони встановили, що на день додаткової угоди еквівалент суми додаткового кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін, дорівнює 112 547,05 грн. Сума Додаткового кредиту дорівнює сумі страхових платежів, який має оплатити позичальник відповідно до договору страхування за весь час, що залишається до припинення Кредитного договору. У зв'язку з неналежним виконання своїх обов'язків за договором, ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу [PERSON] було відправлено листи щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 50004392 від 16 травня 2012 року: 05 лютого 2014 року у розмірі 7 450,78 грн., 17 лютого 2014 року у розмірі 7 477,75 грн., 04 березня 2014 року у розмірі 17 767,54 грн., 07 квітня 2014 року у розмірі 30 302,02 грн., 17 квітня 2014 року у розмірі 30 204,44 грн., 05 травня 2014 року у розмірі 36 480,64 грн., 19 травня 2014 року у розмірі 36 444,14 грн., 06 червня 2014 року у розмірі 50 237,11 грн. 05 червня 2014 року відповідачем на адресу позивача направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50004392 від 16 травня 2012 року у розмірі 486 332,01 грн. 04 жовтня 2014 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком A.M. було вчинено виконавчий напис № 1642 щодо звернення стягнення на предмет застави на транспортний засіб марки «Ауді Q3», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] з метою задоволення вимог позивача. 21 жовтня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45137465. Одночасно винесено постанову про арешт майна [PERSON] та про його розшук. Згідно платіжного доручення № 1 від 17 лютого 2015 року [PERSON] було сплачено ТОВ «Порше Мобіліті» грошові кошти у розмірі 486 332,01 грн. на виконання постанови від 15 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 45137465. 19 лютого 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 45137465 на підставі виконавчого напису № 1642 від 04 жовтня 2014 року Приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Хижняком A.M. щодо звернення стягнення на транспортний засіб марки «Ауді Q3», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] відносно [PERSON] 25 лютого 2015 року [PERSON] звернувся з вимогою до ТОВ «Порше Мобіліті» про зняття заборони відчуження майна, яку було встановлено згідно договору застави від 17 травня 2012 року № 50004392 на транспортний засіб марки «Ауді Q3», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що належить йому на праві власності. Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади № 47032710, ТОВ «Порше Мобіліті» накладено заборону на відчуження транспортного засобу марки «Ауді 03», кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. У виконавчому написі зазначено суму кредиту у розмірі 319 219,16 грн., що за офіційним курсом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» еквівалентно 26469,25 доларам США (1долар -12,06 грн.). Згідно довідки відповідача про погашення заборгованості 17 лютого 2015 року позивачем сплачено тіло кредиту у сумі 289416,79 грн. Тобто позивачем фактично сплачено за кредитним договором 14559,93 доларів США (289416,79 + 26,0 грн. (офіційним курсом Публічного акціонерного товариства (Креді Агріколь Банк»). Тому після погашення заборгованості за виконавчим написом тіло кредиту станом на 05 червня 2015 року складає 11909,32 доларів США х 21.032, що в гривневому еквіваленті становить 250 476 грн.82 коп. Дана сума рішенням суду була стягнута з відповідача на користь позивача достроково, у відповідності до вимог договору. Крім того, судовим рішення стягнуто також з відповідача заборгованість за відсотками (згідно умов кредитного договору), заборгованості за відсотками за період з 18 лютого по 05 червня 2015 року у сумі 7439 грн. 23 коп., що за офіційним курсом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» еквівалентно 353,71 доларам США, трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості за період з 17 липня 2014 року по 05 червня 2015 року у розмірі 5798,42 грн., інфляційні втрати на суму заборгованості за додатковим кредитом за період з 15 березня 2015 року по 05 червня 2015 року у сумі 638 грн. 79 коп. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено, в тому числі відмовлено і у стягненні інфляційних втрат на суму заборгованості за основним кредитним договором з посиланням на те, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України по справі № 6- 771 цс 15 від 27 січня 2016 року. З цих підстав інфляційні втрати були розраховані лише до додаткового кредиту, а не основного, невиконання зобов'язань за яким є предметом розгляду даної справи. В цивільній справі, що розглядається судом в даному провадженні, позивач просить стягнути з відповідача: 1)відсотки за користування кредитом за період з 06.06.2015 року по 21.04.2017 року у розмірі 47 252,45 грн., 2)три відсотки річних за період з 15.11.2016 року по 21.04.2017 року у розмірі 3 252,77 грн. 3)інфляційні втрати за цей самий період у розмірі 17 032,42 грн., Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. У відповідача існує заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 06.06.2015 року по день подання позовної заяви - 21.04.2017 року. Відсотки за попередній період стягнуті рішенням Дніпровського районного суду м.Києва. Розраховуючи позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитних коштів, позивач зазначає, що процентна ставка за кредитним договором становить 9,90% та здійснює розрахунок за формулою 250 476,82*9,90%*686/360, де 250 476,82 грн. - залишок неповернутої суми кредиту. Суд вважає проведене нарахування необґрунтованим, оскільки залишок неповернутої станом на 05.06.2015 року склав 250 476,82 грн. Ця сума, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором є сумою дострокового стягнення суми кредиту, а тому нарахування відсотків з цієї суми після 05.06.2015 року є необґрунтованим та таким, що суперечить умовам договору. Укладаючи кредитний договір, його сторонами було затверджено графік погашення кредиту (а.с.15-17), яким визначено конкретний розмір відсотків за користування кредитом, що підлягає оплаті щомісячно. Суд вважає правильним здійснити розрахунок відсотків, які підлягають оплаті відповідачем з 06.06.2015 року шляхом додавання сум відсотків, визначених графіком за період з 15.06.2015 року по 21.04.2017 року (з урахуванням меж заявлених позовних вимог). Розмір несплачених відсотків становить згідно такого розрахунку 2 009,07 доларів США. При цьому, рахуючи відсотки у доларах США суд виходить з того, що необхідність їх сплати в доларах США, встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09.09.2016 року, яким встановлено, що зобов'язання за кредитним договором визначено у іноземній валюті, що слугувало підставою для ненарахування інфляційних втрат за договором. Згідно офіційного курсу ПАТ «Креді Агріколь Банку» - який визначений для розрахунку платежів за кредитним договором станом на момент ухвалення рішення в даній справі вказана сума складає 55 952,60 гривень. В цій частині, суд вважає правильним задовольнити заявлені у справі вимоги у вказаному розмірі. Збільшення суми відсотків порівняно з тим розміром, про який просить позивач, не є виходом за межі позовних вимог, оскільки не змінюючи підстави позову, суд здійснює розрахунок боргу за іншою формулою, що відповідає умовам договору. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування інфляційних втрат, оскільки як вже зазначалось вище, положення частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. В даному випадку, зобов'язання виражається у іноземній валюті, що підтвердження рішенням суду в спорі між тими самими сторонами щодо невиконання умов цього самого договору. Крім того, суд не вбачає підстав для нарахування 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, оскільки наслідком такого порушення є нарахування пені, в порядку, що визначений договором, вимог про стягнення якої не заявлено. Нарахування трьох відсотків річних, на думку суду, є можливим лише після закінчення дії договору (з 17.05.2017 року), стягнення даних штрафних санкцій за такий період не є предметом позовних вимог, що заявлені у даній справі. Таким чином, суд вважає правильним задовольнити заявлені у справі вимоги частково у обсязі та за підстав, що зазначені вище. Оцінивши заперечення відповідача щодо позову, суд вважає, що вони не є підставою для відмови у позові. Зупинення виконання рішення суду касаційною інстанцією не звільняє боржника від обов'язку виконати в повній мірі свої зобов'язання, які виникли з кредитного договору. Заперечення відповідача в іншій частині були оцінені Дніпровським районним судом м.Києва при розгляді справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за участю третіх осіб Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним, визнання договору застави припиненим, зобов'язання вчинити певні дії, про стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначено про те, що вчинення виконавчого напису, реалізація предмету застави, не припиняє зобов'язання у випадку недостатності отриманих коштів для погашення існуючої заборгованості. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача відшкодування позивачу сплаченої суми судового збору. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень ст.137 ЦПК України, якою відшкодування таких витрат пов'язується з її наданням професійним адвокатом. Позивачем укладено договір про надання юридичних послуг з ТОВ «Юридична фірма «Вернер» №24/2010 від 15.10.2010 року та сплачено на виконання умов цього договору 6 000 грн. документи, надані представниками позивача не містять доказів того, що вони є особами, участь яких у справі зумовлює можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial