Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» треті особи [PERSON], [PERSON], реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння, в подальшому до початку розгляду справи по суті змінив позовні вимоги, які неодноразово уточняв під час розгляду справи та остаточно просив визнати недійсним рішення загальних зборів засновників (учасників) Приватного підприємства «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ», оформлене протоколом №1 від 26.12.2014, в частині формування (утворення) та затвердження статутного капіталу за рахунок внесення [PERSON] обєктів нерухомого майна, а саме: павільйону загальною площею 5,3\~кв.м вартістю 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень, павільйону загальною площею 15,7 кв.м вартістю 70\~000,00\~(сімдесят тисяч) гривень, павільйону загальною площею 13,7 кв.м вартістю 60\~000,00 (шістдесят тисяч) гривень, які знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18, визнати недійсними правочини щодо передачі [PERSON] до статутного капіталу ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» павільйону загальною площею 5,3 кв.м вартістю 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень, павільйону загальною площею 15,7 кв.м вартістю 70\~000,00 (сімдесят тисяч) гривень, павільйону загальною площею 13,7 кв.м вартістю 60\~000,00 (шістдесят тисяч) гривень, які знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18, скасувати [PERSON] приймання-передачі від 20.01.2015 про передачу [PERSON] та приймання приватним підприємством «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» павільйону загальною площею 5,3 кв.м вартістю 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйону загальною площею 15,7 кв.м вартістю 70\~000,00 (сімдесят тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйону загальною площею 13,7 кв.м вартістю 60\~000,00\~(шістдесят тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18 та скасувати державну реєстрацію прав ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» на дані павільйони, реєстраційні номери обєктів нерухомого майна яких відповідно 595946346101, 596945046101, 596071546101, номери записів про право власності яких відповідно 9034879, 9049299, 9036671, визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно: індексний номер: 34879803, видане 13.03.2015 Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції на павільйон загальною площею 5,3 кв.м, місцезнаходження якого м. Львів, вул.\~Сихівська, буд. 18, індексний номер: 34936558, видане 16.03.2015 Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції на павільйон загальною площею 15,7 кв.м, місцезнаходження якого м. Львів, вул.\~Сихівська, буд. 18, індексний номер: 34886278, видане 13.03.2015 Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції на павільйон загальною площею 13,7\~кв.м, місцезнаходження якого м. Львів, вул.\~Сихівська, буд. 18. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що під час шлюбу з відповідачкою [PERSON] ними за спільні кошти та спільною працею було набуто майно, серед якого три павільйон загальною площею відповідно 15,7\~кв.м, 13,7кв.м та 5,3 кв.м., які знаходяться за адресою вул.\~Сихівська, буд. 18, м. Львів. В 2012 році дані павільйони за їхні спільні з [PERSON] кошти та їхньою спільною працею були реконструйовані. Після реконструкції площа павільйонів 15,7 кв.м. та 13,7 кв.м. збільшилась до 20\~кв.м. кожен, площа павільйона 5,3 кв. м. збільшилась до 10 кв.м. В грудні 2014 року відповідачка [PERSON] без його згоди вчинила правочини щодо відчуження павільйонів шляхом внесення даного майна до статутного капіталу приватного підприємства «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ», рішення про створення якого оформлене протоколом №1 від 26.12.2014 загальних зборів засновників (учасників) Приватного підприємства «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ». Даним рішенням загальних зборів був сформований (утворений) та затверджений статутний капітал підприємства за рахунок внесення [PERSON] обєктів нерухомого майна, а саме: павільйону загальною площею 5,3\~кв.м вартістю 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйону загальною площею 15,7 кв.м вартістю 70\~000,00\~(сімдесят тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйону загальною площею 13,7 кв.м вартістю 60\~000,00 (шістдесят тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18. Так як правочини щодо відчуження спільного майна подружжя відповідачка [PERSON] здійснила без його на те згоди, за зловмисною домовленістю з відповідачкою [PERSON], вважає такі правочини недійсними, а набуття та реєстрацію права власності на спірні павільйони за ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» незаконними. Ухвалою суду від 19.02.2016 позов прийнято та відкрито провадження у справі з викликом осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України\~в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України\~та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження\~у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 15.03.2016 забезпечено позов шляхом заборони Приватному підприємству «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» вчиняти будь-які дії щодо відчуження павільйонів, які знаходяться за адресою: вул.Сихівська, 18 в м.Львові - реєстраційні номери обєктів нерухомого майна 34076160, 34076376, 34076578, а також щодо здачі їх в оренду, реконструкції, укладати договори застави (іпотеки) цих обєктів (в цілому чи частини), передачі їх в користування третім особам. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та уточненнях до неї та просили позов задоволити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти позову заперечив, дав пояснення, аналогічні викладеним в запереченнях на позов, пояснив, що спірні павільйони були збудовані на земельних ділянках, які за договорами від 29.03.2010 відповідач [PERSON] одноособово орендувала у Львівської міської ради. Позивач [PERSON] стороною цих договорів не був, участі в їх оформлені не брав, згоди на їх укладення не давав. Вся дозвільна документація щодо павільйонів була виготовлена на замовлення та за кошти відповідачки [PERSON], будівництво павільйонів здійснювалось за кошти та зусиллями виключно [PERSON], право власності на спірні павільйони було визнане за [PERSON] постановою Залізничного районного суду м.Львова від 09.06.2011, що є обставиною, яка встановлена судовим рішенням, а отже доказуванню не підлягає, просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти позову заперечив, просить в позові відмовити за безпідставністю. Представник відповідача приватного підприємства «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим, розглянути справу у відсутності представника вказаного підприємства на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча згідно ст.128-130\~ЦПК\~України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради явку повноважного представника в судове засідання не забезпечило, подало клопотання про розгляд справи без участі представника, щодо задоволення позову покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча згідно ст.128-130\~ЦПК\~України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши вступне слово учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2001 до 04.08.2015, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 04.08.2015р. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 09.06.2011 за [PERSON] визнано право власності на спірні павільйони площею 5,3 кв.м., 13,7 кв.м., 15,7\~кв.м. по вул.Сихівська, 18 у м.Львові, яке зареєстроване нею у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягами про державну реєстрацію прав. Рішенням загальних зборів засновників, якими виступили відповідачі [PERSON] та [PERSON], яке оформлене Протоколом Загальних зборів засновників (учасників) Приватного підприємства «[PERSON] від 26.12.2014було вирішено створити приватне підприємство «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» та затвердити статутний капітал підприємства в розмірі 200\~000,00 грн. Відповідачкою [PERSON] до статутного капіталу ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» було внесено павільйон загальною площею 5,3.кв.м. вартістю 20\~000,00\~грн, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйон загальною площею 15,7 кв.м. вартістю 70\~000,00\~грн, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйон загальною площею 13,7 кв.м. вартістю 60\~000,00\~грн, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18. Як вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» було зареєстроване 30.12.2014. [PERSON] приймання-передачі від 20.01.2015 [PERSON] передала, а Приватне підприємство «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» прийняло павільйон загальною площею 5,3 кв.м. вартістю 20\~000,00\~грн., павільйон загальною площею 15,7 кв.м. вартістю 70\~000,00\~грн., павільйон загальною площею 13,7 кв.м. вартістю 60\~000,00\~грн., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18. Судом встановлено, що дані павільйони були включені до складу Статутного капіталу Приватного підприємства «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» (п.2.4.ст.2 Статуту) і були зареєстровані на праві приватної власності за приватним підприємством, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 34879803 від 13.03.2015, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 34886278 від 13.03.2015, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 34936558 від 16.03.2015, та іншими матеріалами реєстраційних справ, копії яких надані на виконання ухвали суду Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області. Статтею 60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п.3 ч.1 ст.57\~СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Норма статті 60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2333цс15. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, яка регулює право спільної сумісної власності, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши та надавши оцінку письмовим доказам, зокрема договорам оренди торгової площі №33 від 05.03.2002, №29 від 01.07.2003, №12 від 05.01.2004, №11 від 16.11.2004, №12 від 16.11.2004, викопіюванню з плану м.Львова М 1:500 вул. Сихівська,18 станом на 01.04.2005, суд встановив, що в 2002 році спірні павільйони вже були споруджені, орендарем відповідно до зазначених договорів був позивач [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що, знає подружжя [PERSON] з 2002 року, спочатку ними був споруджений один павільйон, потім другий, куди вона пішла працювати продавцем. Бачила, як споруджували третій павільйон, все робили разом, допомагав споруджувати павільйони батько [PERSON], була дуже хороша сімя, все, що стосувалось павільйонів і діяльності в них, робили і вирішували спільно. Знає з розмов з [PERSON] та [PERSON], що спірні павільйони створювались за спільні кошти подружжя, неодноразово [PERSON] особисто в неї, як в їхнього продавця, брав кошти, виручені нею від продажу товару в павільйоні для виготовлення вітрин в інших павільйонах, також неодноразово чула розмови, які відбувались між тодішнім подружжям в її присутності, щодо планів по облаштуванню павільйонів. Ніколи [PERSON] не говорила, що павільйони є її особистою власністю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] познайомився ще до 2000року, після одруження [PERSON] познайомив його з своєю дружиною [PERSON], павільйон, де він здійснював підприємницьку діяльність, межував з павільйоном [PERSON], де торгували канцтоварами і куди він неодноразово заходив. Не бачив як споруджувались павільйони, але позичав неодноразово [PERSON] для роботи інструменти і особисто бачив, як [PERSON] робив дашок в одному з павільйонів, встановлював полки, варилася рама. Павільйони зявились до 2000 року, коли бачив подружжя, вони вели справи разом, чув, як [PERSON] давала вказівки працівникам, в павільйонах подружжя [PERSON] вели себе, як господарі, знає, що в подружжя було три павільйони, павільйони та оренда землі були оформлені на [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] був його сусідом, з [PERSON] познайомився, як з дружиною [PERSON] після їхнього одруження. Знає, що [PERSON] мав свій павільйон до одруження, потім в тому павільйоні працювала [PERSON] Всього в них є три павільйони, встановлювались вони періодично, знає, що вони належать [PERSON], бо бачив, як [PERSON] їх облаштовував, зі слів [PERSON], знає, що це його павільйони, споруджувались за його кошти, [PERSON] наймав працівників для ремонтних робіт, він особисто допомагав [PERSON] на його прохання робити ремонтні роботи, а саме в павільйонах, де торгують канцтоварами і сувенірами, робив полки, в павільйоні де торгують канцтоварами, клав плитку на підлогу. Зварювальні роботи в павільйонах робив батько [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] є його сином, [PERSON] колишня невістка. На прохання сина ще в 2002р. допомагав споруджувати павільйони. Споруджувались вони по черзі, в серпні 2002р. був споруджений перший павільйон, де нині торгують канцтоварами, особисто заливав там фундамент, встановлював плиту, плитку на підлогу, матеріали закупляв [PERSON] за кошти сімї, жили дружно, через 1-1,5 місяців був споруджений другий павільйон, в ньому особисто робив полки і клав плитку на підлогу, третій павільйон споруджував сам від початку і до кінця приблизно через два місяці після спорудження другого павільйону. [PERSON] знала коли заливали фундамент і ніколи не говорила, що то її особисте, все робилось за кошти їхньої сімї. Свідок [PERSON] показав, що після одруження в 2005р. перейшов жити на вул.Сихівська, 2 в м.Львові і з того часу знає [PERSON] та [PERSON], в [PERSON] було три павільйони, коли вони збудовані не знає, але коли познайомився з подружжям, то павільйони вже були. В 2012р., перед відкриттям нового стадіону в м.Львові, на місці старих павільйонів були поставлені нові. В новому павільйоні, де зараз торгують канцтоварами, він, на прохання [PERSON], допомагав класти плитку на підлогу, [PERSON] по завершенню роботи запрошувала на каву. Так як дружили, то йому відомо, що саме подружжя [PERSON] нажили і спорудили нові павільйони, Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що на прохання [PERSON] допомагав, як стропальник, встановлювати, на місці старих павільйонів нові. Було три павільйони, роботи проводились протягом трьох ночей з певним проміжком часу, бо в день це зробити було не можливо, організовував і розраховувався з ним за роботу [PERSON] за три ночі по 300 грн., чиї це були кошти, йому не відомо, звідкіля привозили павільйони та за чиї кошти вони були виготовлені, йому не відомо, кому належали павільйони точно не відомо. [PERSON] та [PERSON] в ті ночі під час виконання цих робіт не бачив, були ще інші хлопці, хто з ними розраховувався, не знає, бачив батька [PERSON], який всім керував і помагав. [PERSON] вдень, коли були встановлені нові павільйони, робив в них стяжку. Свідок [PERSON] показав, що на прохання нині покійного [PERSON] батька [PERSON] десь пять років тому, точної дати не памятає, допомагав демонтувати старі металеві павільйони і монтувати нові з сендвіч-панелей, ставити бордюри під нові павільйони. Роботи виконувались вночі, щоб нікому не заважало, [PERSON] організовував кран і розраховувався з ним за роботу по 300 грн. за кожну ніч. Крім нього був [PERSON] і були ще інші хлопці, яких він не знає, в одну ніч бачив батька [PERSON], самого [PERSON] вночі не бачив, бачив вдень, він там щось робив. Де виготовлялись і хто виготовляв, хто оплачував і скільки коштували нові павільйони свідкові не відомо. Не знає яке відношення мав [PERSON] до павільйонів, напевно хотів допомогти дочці з будовою павільйонів. З [PERSON] познайомився, коли той звертався до нього та [PERSON], як працівників торгового центру Сихів ТзОВ «Замок», позичити ломика чи лопату. Після встановлення нових павільйонів в них торгувала [PERSON] і ще якісь наймані дівчата і мама [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знає сторін з моменту їх одруження. На ТЦ «Іскра» знаходились металеві павільйони, на місці яких подружжям [PERSON] у 2012 році споруджувались нові. Бачив, як [PERSON] заливав фундамент під павільйони, зрізались старі павільйони та на їх місці споруджувались нові, які по розмірах були різні, нові значно більшими. Він безпосередньо брав участь у спорудженні двох нових павільйонів. Надавши оцінку письмовим доказам та показам свідків, суд приходить до висновку, що павільйони площею 5,3 кв.м., 13,7\~кв.м., 15,7\~кв.м. за адресою вул.Сихівська, 18 у м.Львові були споруджені подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в шлюбі їхньою працею та за їхні спільні кошти, а в 2012 році дані павільйони за кошти подружжя та їхньою спільною працею були реконструйовані в результаті чого площа павільйонів стала 20 кв.м., 20 кв.м. та 10 кв.м. Факт реєстрації спірних павільйонів на імя [PERSON], як одного з подружжя, не означає, що вони належать лише їй, оскільки судом встановлені всі критерії, які дозволяють визначити статус спірного майна як спільну сумісну власність подружжя. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1 ст.65 СК України). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.3 ст.65 СК України). Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном(ч.3 ст.369 ЦК України) [PERSON] ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Як встановлено судом, позивач [PERSON] своєї згоди на внесення спірних павільйонів до статутного капіталу Приватного підприємства «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» не давав, а відтак суд приходить до висновку, що саме на цьому етапі право позивача на спільне майно подружжя було порушене, а тому всі подальші дії щодо спірного нерухомого майна є також незаконними. Суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що спірні павільйони є особистою власністю відповідачки [PERSON], оскільки збудовані на земельних ділянках, які за договорами від 29.03.2010р. [PERSON] одноособово орендувала у Львівської міської ради, [PERSON] стороною цих договорів не був, участі в їх оформленні не брав, згоди на їх укладення не надавав. Судом встановлено, що спірні павільйони збудовані подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в шлюбі їхньою працею та за їхні спільні кошти задовго до укладення [PERSON] договорів оренди земельних ділянок. Суд критично оцінює покликання представника відповідача на те, що право власності на спірні павільйони було визнане за [PERSON] постановою Залізничного районного суду м.Львова від 09.06.2011, а тому згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, ця обставина, яка встановлена відносно [PERSON], не підлягає доказуванню в даній справі. Відповідно до абз. 2, 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що роботи по доставці та встановленню павільйонів організовував батько відповідачки [PERSON] - [PERSON], який з ними розраховувався, не спростовують того факту, що реконструкція спірних павільйонів в 2012р. здійснювалась за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] Свідкам не відомо, хто замовляв виготовлення спірних павільйонів, за чиї кошти вони виготовлялись, хто оплачував вартість робіт іншим особам, які приймали участь у встановлені павільйонів в 2012р., кому належали кошти, якими з ними розраховувався [PERSON] [PERSON] п.1\~ч.2\~ст.11\~ЦК України\~підставами виникнення\~цивільних прав\~та обовязків є договори та інші правочини. Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст.16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Пунктом 6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч. 2 ст.369\~ЦК України та ч. 2 ст.65\~СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Саме на необхідність встановлення добросовісної поведінки сторін оспорюваного договору, якщо його предметом є спільне майно подружжя, неодноразово вказував Верховний Суд України у правових позиціях, висловлених у постановах від 22.02.2017 у справі за № 6-17цс17 та від 12.10.2016 у справі № 6-1587цс16. Як встановлено судом, відповідач [PERSON], як засновник та директор ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ», яка є матірю відповідачки [PERSON], за обставинами справи не могла не знати про те, що спірні павільйони належать подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, і, що позивач [PERSON] згоди на передачу павільйонів до статутного капіталу підприємства не давав. Виходячи з письмових доказів, наданих Сихівською ДПІ, а саме, що відповідач [PERSON] свого внеску до статутного капіталу ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» не внесла, статутний капітал підприємства сформований не був, підприємство, після його створення, підприємницької діяльності не здійснювало, суд приходить до висновку, що правочини щодо відчуження спірних павільйонів та передача їх до статутного капіталу підприємства, вчинені відповідачкою [PERSON] не в інтересах сімї, а з метою зміни правового режиму даного майна та з метою позбавлення позивача права власності на це майно. За змістом ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За таких обставин суд приходить до висновку, що правочини, вчинені відповідачкою [PERSON] щодо передачі до статутного капіталу ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» павільйону загальною площею 5,3 кв.м вартістю 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйону загальною площею 15,7 кв.м вартістю 70\~000,00 (сімдесят тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18; павільйону загальною площею 13,7 кв.м вартістю 60\~000,00 (шістдесят тисяч) гривень, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, будинок, 18, є недійсними. Також недійсним є рішення загальних зборів засновників (учасників) ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ», оформлене протоколом №1 від 26.12.2014, в частині формування (утворення) та затвердження статутного капіталу за рахунок спірних павільйонів. Статтею 19\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав, серед яких, зокрема, вказані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до п.52 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (в редакції, чинній на час державної реєстрації спірних павільйонів за ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ») для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у звязку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі обєкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. У пакет документів, які були підставою для прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 13.03.2015 рішення №19980051 та рішення №19985090 про державну реєстрацію права власності на павільйони пл.5,3 кв.м. та пл.13,7 кв.м на вул.Сихівській, 18 в м.Львові, а також прийняття 16.03.2015 рішення №20011123 про державну реєстрацію права власності на павільйон пл.15,7 кв.м. на вул.Сихівській, 18 в м.Львові за приватним підприємством «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ», входили свідоцтво про право власності на нерухоме майно павільйон пл.5,3 кв.м. індексний номер 34879803 видане 13.03.2015, свідоцтво про право власності на нерухоме майно павільйон пл.13,7 кв.м. індексний номер 34886278, видане 13.03.2015, свідоцтво про право власності на нерухоме майно павільйон пл.15,7 кв. індексний номер 34936558 видане 16.03.2015 та три [PERSON] приймання-передачі від 20.01.2015 про передачу [PERSON] та приймання приватним підприємством «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» павільйонів загальною площею 5,3 кв.м, 13,7кв.м., 15,7 кв.м.(а.с.15-17, Т-1). Так як державна реєстрація права власності на спірні павільйони за ПП «ГАЛИЦЬКІ ЗАБАВКИ» здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, то суд приходить до висновку, що і вищезазначені свідоцтва про право власності на спірні павільйони є недійсними, а [PERSON] приймання передачі підлягають скасуванню. Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зі змінами і доповненнями) у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved