Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення трьох процентів річних та процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] зобов'язувалась повернути йому грошову суму в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США в Подільському районі міста Києва в строк до 18.11.2012 року шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться за наступною адресою: сховище для індивідуальних сейфів у відділенні № 7 «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» місто Київ, вулиця Сагайдачного Петра, 25 з наступною передачею йому відповідного ключа від сейфу та відповідної довіреності на право користування сейфом з її подальшою реєстрацією у відділенні банку. Зазначає, що в порушення умов вищезазначеного договору, [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання, а тому він був змушений звернутися до суду з позовними вимогами до останньої про стягнення боргу. Посилається на те, що 28.03.2016 року Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/4812/13-ц було ухвалено рішення про стягнення з відповідачки на його користь боргу в сумі 2 607 033,20 грн., трьох процентів річних в сумі 254 132,17 грн., процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 1 207 734,91 грн. Звертає увагу суду на те, що станом на сьогоднішній день відповідачка не повернула борг стягнутий вищезазначеним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 758/4812/13-ц. Враховуючи вищевикладене, звертається з даними позовом до суду та просить стягнути з відповідачки на його користь три відсотки річних та проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 28.03.2016 року по 03.10.2016 року, які на його погляд підлягають стягненню до моменту повернення боргу відповідачкою. Позивач та відповідачка в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належними чином, позивачем до суду надано заяву згідно якої останній просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідачки в судове засідання суду невідомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 27.06.2012 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики в розмірі 100000 (сто тисяч) доларів США, на виконання умов якого відповідачкою було надано позивачу розписку з зазначенням умов про час, спосіб та місце виконання зобов'язань відповідачки перед позивачем за договором позики. Факт отримання відповідачкою від позивача вищезазначених коштів в борг, підтверджується наданою суду копією та оригіналом наданим для огляду відповідної розписки від 27.06.2012 року. Відповідачка вчасно не виконала покладені на неї зобов'язання, а тому позивач вимушений був звернутися до Подільського районного суду міста Києва з позовом про стягнення боргу. 28.03.2016 року Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/4812/13-ц було ухвалено рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача боргу в сумі 2 607 033,20 грн., три проценти річних в сумі 254 132,17 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 1 207 734,91 грн., яке набрало законної сили. Судом встановлено, а відповідачкою не спростовано, що на день розгляду даної справи судом, остання не повернула борг стягнутий вищезазначеним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.03.2016 року справі № 758/4812/13-ц. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Глави 71, Параграфу 1. ЦК України (Позика). Так частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вже зазначалось вище, відповідачка відповідно до розписки від 27.06.2012 року зобов'язувалася повернути позивачу суму грошових коштів (позику) в кінцевий термін до 18.11.2012 року. Судом встановлено, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного законодавства України та умов розписки, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення суми позики у визначений в розписці строк, не виконала. Так само не зробила цього і після ухваленням судом рішення у справі № 758/4812/13-ц. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту порушення відповідачкою його прав, як позикодавця, у зв'язку з чим суд вважає, що наявні правові підстави для їх захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача трьох відсотків річних та процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 28.03.2016 року по 03.10.2016 року, що узгоджується із ст. 16 ЦК України та ст.ст. 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України. Як вбачається із здійснених позивачем розрахунків трьох відсотків річних та процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, останній розраховував їх з урахуванням офіційного курсу валют НБУ станом на 03.10.2016 року та від розміру боргу в сумі 2 593 689,30 грн. Так розмір трьох відсотків річних за період з 28.03.2016 року по 03.10.2016 року склав: 2 593 689, 30 грн. *3*188:365:100 = 40 077,82 грн. Розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 28.03.2016 року по 16.09.2016 року склав 201 845,85 грн. А разом розмір трьох відсотків річних та процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ становить 241 923,67 грн. (201 845,85 грн. + 40077,82 грн.) Суд приймає до уваги вказані розрахунки позивача та вважає їх правильними, оскільки вони здійснені відповідно до вимог чинного законодавства та не спростовані відповідачкою. Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, однак судом було відстрочено сплату ним судового збору до ухвалення рішення, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 419, 23 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved