Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року між позивачем, ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Новомосковського відділення № 2991 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 232/2, відповідно до якого він зобов'язувався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 232, а саме: повернути банку кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. 00 коп., зі сплатою 21 % річних, до 20 грудня 2010 року. [PERSON] було допущено порушенням умов кредитного договору. 03 жовтня 2013 року заборгованість за вищезазначеним кредитним договором ним була сплачена повністю, а саме: борг за кредитом - 15 000 грн. 00 коп., відсотки за користування кредитом - 8 746 грн. 69 коп., пеню за прострочення сплати платежів - 2 896 грн. 87 коп., витрати банку пов'язані з поданням позову про стягнення боргу з [PERSON] - 349 грн. 70 коп. а всього 26993 грн. 26 коп.. Відповідачка добровільно борг не повертає, в зв'язку з чим позивач був змушений звертатися до суду. Позивач, в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява, в якій останній просить розглядати справи у його відсутність та зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, в судовому засіданні встановлено, що 21 грудня 2007 року між позивачем [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Новомосковського відділення № 2991 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 232/2, відповідно до якого він зобов'язувався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 232, а саме: повернути банку кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. 00 коп., зі сплатою 21 % річних, до 20 грудня 2010 року. Відповідачем було допущено порушенням умов кредитного договору в частині щомісячної сплати заборгованості, про що позивачу, як солідарному поручителю неодноразово повідомлялося працівниками відділу супроводження кредитних операцій. З травня 2012 року позивач, як солідарний поручитель розпочав щомісячну добровільну сплату заборгованості за кредитним договором № 232 від 21 грудня 2007 р.. 03 жовтня 2013 року заборгованість за вищезазначеним кредитним договором позивачем була сплачена повністю, а саме: борг за кредитом - 15 000 грн. 00 коп., відсотки за користування кредитом - 8 746 грн. 69 коп., пеню за прострочення сплати платежів - 2 896 грн. 87 коп., витрати банку пов'язані з поданням позову про стягнення боргу з [PERSON] - 349 грн. 70 коп. а всього 26993 грн. 26 коп.. 17 січня 2014 року позивач рекомендованим з повідомленням листом направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, зазначений лист було повернути з позначкою «за закінченням терміну зберігання». На телефоні дзвінки відповідач не відповідає. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов'язання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved