Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інвестиційно-фінансовий альянс» про стягнення збитків. Свої вимоги мотивував тим, що 09 грудня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Український Професійний банк» укладено Договір банківського вкладу «Лояльний» № 313523, відповідно до умов якого банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США на строк до 10 грудня 2015 року. Позивач зобов'язався внести готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти та виконав свій обов'язок, внесено вказані грошові кошти на рахунок. 04 вересня 2015 року позивач звернулася до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний банк» з заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу «Лояльний» № 313523. Згідно інформаційного листа Національного банк України від 15 листопада 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український інвестиційно-фінансовий альянс» було власником 95,3902 % акцій Публічного акціонерного товариства «Український Професійний банк». У зв'язку з чим просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інвестиційно-фінансовий альянс» грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США в гривневу еквіваленті на день винесення рішення та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інвестиційно-фінансовий альянс» про стягнення збитків та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 14 серпня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 09 грудня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Український Професійний банк» укладено Договір банківського вкладу «Лояльний» № 313523, відповідно до умов якого банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США на строк до 10 грудня 2015 року. Позивач зобов'язався внести готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти та виконав свій обов'язок, внесено вказані грошові кошти на рахунок (а.с. 6-7, 8). Згідно витягу з постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український Професійний банк» до категорії неплатоспроможних» постановлено відвести Публічне акціонерне товариство «Український Професійний банк» до категорії неплатоспроможних (а.с.14). 04 вересня 2015 року позивач звернулася до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний банк» з заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу «Лояльний» № 313523 (а.с.9). Згідно інформаційного листа Національного банк України від 15 листопада 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український інвестиційно-фінансовий альянс» було власником 95,3902 % акцій Публічного акціонерного товариства «Український Професійний банк» (а.с.11-13). Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем винних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Позивач в обґрунтування позовних вимоги посилався на те, що відповідач, як власник істотної участі банку, не вжив своєчасних та дієвих заходів для запобігання неплатоспроможності банку та для відновлення його фінансового становища, чим порушив вимоги ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», внаслідок банк віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, має нести перед ним відповідальність за неповернення банком вкладу. Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позивачем вимог, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Оскільки розпочалась процедура ліквідації Банку, тому до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються не норми ЦК України, а спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. У ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Разом з тим лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Крім того, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено спеціального суб'єкта, який має право звернення з вимогами до власників істотної участі, таким суб'єктом є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, при цьому таке звернення можливе лише після встановлення того, що майна банку виявилося недостатньо для здійснення погашення вимог кредиторів, а така обставина може бути встановлена лише після закінчення ліквідаційної процедури. Передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Проте відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і шкодою, вини. Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Таким чином, вимагаючи відшкодування шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, позивачу потрібно насамперед довести факт завдання йому шкоди завдавачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Однак позивачем не надано будь-яких доказів спричинення відповідачем матеріальної шкоди та доказів наявності вини відповідача в завданні матеріальної шкоди позивачу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інвестиційно-фінансовий альянс» про стягнення збитків.

Outcome: dismissed