Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 01 грудня 2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір без номеру відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з п. 9.12 зазначених Умов та правил надання банківських послуг договір діє вподовж 12 місяців з моменту підписання, якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Зобов'язання за вказаним договором [PERSON] належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 31 грудня 2013 року становить 26 448,82 грн., яку представник позивача просив суд стягнути з відповідача, а також просив стягнути судовий збір у сумі 264,49 грн. (а. с. 2-3). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав суду заяву про застосування строку позовної давності до даного спору, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог банку та розглянути дану справу за відсутності [PERSON] (а. с. 30). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 грудня 2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір без номеру відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 9, 10-13). Згідно з п. 9.12 зазначених Умов та правил надання банківських послуг договір діє вподовж 12 місяців з моменту підписання, якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. З розрахунку заборгованості за вказаним договором б/н від 01 грудня 2006 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором у [PERSON] утворилось заборгованість, яка станом на 31 грудня 2013 року становить 26 448,82 грн. та складається з: 8 378,81 грн. - заборгованості за кредитом, 12 488,15 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 235,66 грн. - штрафу (процентна частина), 3 846,20 грн. - суми комісії за користування кредитом (а. с. 4-8). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить 3 роки. Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що строк дії платіжної карки, виданої позивачем відповідачу на виконання умов договору без номеру про надання кредиту відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, визначений груднем 2009 року, тобто початком перебігу позовної давності є січень 2010 року, доказів на підтвердження видачі [PERSON] платіжної картки з іншим (подовженим) терміном дії картки представником позивача суду надано не було, до суду з даною позовною заявою банк звернувся лише у лютому 2014 року, суд приходить до висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності за даними позовних вимогами та на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. При цьому суд також виходив з рекомендацій Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Постанові № 5 від 30 березня 2012 року, якими визначено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed