Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в остаточних вимогах якого просив суд визнати недійсним Рішення Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю Серія ХР-33-01-029082 та витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначає, що 17 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. За цим договором [PERSON], передав у власність земельну ділянку площею 2, 0000 га, розташовану на території Циркунівської сільської ради Харківського р-н, Харківської області. Цільове призначення даної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки 6325185000:03:008:0114. На підставі зазначеного Позивачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2, 0000 га, що розташована на території Циркунівської сільської ради Харківського р-н, Харківської області, яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Харківської міської ради 35 сесії 6 скликання від 29 жовтня 2014 року № 1662/14 було змінено стару адресу земельної ділянки на нову адресу: [ADDRESS]. 03 грудня 2014 року Позивач направив лист до Управління держземагенства у м. Харкові, Харківської області з проханням надати завірену копію державного акту за кадастровим номером: 6325185000:03:008:0114, у зв'язку з оформленням техдокументації. На що Позивачу надійшла відповідь з Управління держземагенства у м. Харкові, Харківської області, про те що в управлінні станом 29 грудня 2012 року обліковується правовстановлюючий документ на право власності за іншою фізичною особою. Рішенням Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 передано громадянам України у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до додатку № 1 у приватну власність [PERSON] було передано земельну ділянку розміром 1000 кв. м. за адресою [ADDRESS]. Таким чином, на підставі Рішення Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 було накладення (перетин) земельної ділянки [PERSON] та земельної ділянки [PERSON]. Відповідно наявної в Управлінні Держземагенства у Харківському районі Харківської області інформації та планово-картографічних матеріалів дана земельна ділянка, на час реєстрації права власності, знаходилась за межами населеного пункту на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. Однак, Рішення Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 було прийнято на незрозумілих та на незаконних підставах, яким було передано громадянам України у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адже дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. Крім того, однією з основних вимог Земельного кодексу України щодо використань земель є вимога цільового використання земельних ділянок. Як вбачається з державного акту на право власності на дану земельну ділянку цільовим призначенням є ведення особистого селянського господарства. Однак, Рішенням Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 було надано земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що свідчить про те, що Рішення Харківської ради прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України щодо розпорядження землями визначеної категорії земель та передано її у власність за іншим цільовим призначенням. Посилаючись на те, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного Рішення міської ради, позивач просить суд задовольнити позов. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Крім того просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача - Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення у газеті «Слобідський край», причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень проти позову не надала. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 17 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. За цим договором [PERSON] передав у власність земельну ділянку площею 2, 0000 га, розташовану на території Циркунівської сільської ради Харківського р-н, Харківської області. Цільове призначення даної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки 6325185000:03:008:0114. Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2, 0000 га, що розташована на території Циркунівської сільської ради Харківського р-н, Харківської області, яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Згідно Рішення Харківської міської ради 35 сесії 6 скликання від 29 жовтня 2014 року № 1662/14 було змінено стару адресу спірної земельної ділянки на нову адресу: [ADDRESS]. 03 грудня 2014 року позивач направив лист до Управління держземагенства у м. Харкові, Харківської області з проханням надати завірену копію державного акту за кадастровим номером: 6325185000:03:008:0114, у зв'язку з оформленням техдокументації. На що Позивачу надійшла відповідь з Управління держземагенства у м. Харкові, Харківської області, про те що в управлінні станом 29 грудня 2012 року обліковується правовстановлюючий документ на право власності за іншою фізичною особою. Рішенням Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 було передано громадянам України у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до додатку № 1 у приватну власність [PERSON] було передано земельну ділянку розміром 1000 кв. м. за адресою [ADDRESS]. Таким чином, на підставі Рішення Харківської міської ради від 23квітня 1997 року № 322 було накладення (перетин) земельної ділянки [PERSON] та земельної ділянки позивача, також це підтверджується матеріалами топографо-геодезичної зйомки. Відповідно наявної в Управлінні Держземагенства у Харківському районі Харківської області інформації та планово-картографічних матеріалів дана земельна ділянка, на час реєстрації права власності, знаходилась за межами населеного пункту на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. Однак, Рішення Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, яким було передано громадянам України у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адже дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. б) ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власності, та земель, зазначених в абзаці, третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Виходячи з даних норм Земельного кодексу України Рішення Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 має бути визнано недійсним. Також, відповідно до ст. 18 ч. 2 ЗК України - Категорії земель України мають особливий правовий режим. Згідно зі ст. 19 ЗК України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, перелік яких є вичерпним, зокрема, землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови тощо. Однією з основних вимог Земельного кодексу України щодо використань земель є вимога цільового використання земельних ділянок. Як вбачається з державного акту на право власності на дану земельну ділянку цільовим призначенням є ведення особистого селянського господарства. Однак, Рішенням Харківської міської ради від 23 квітня 1997 року № 322 було надано земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що свідчить про те, що Рішення Харківської ради прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України щодо розпорядження землями визначеної категорії земель та передано її у власність за іншим цільовим призначенням. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, а зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.20 ЗК України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). У постанові № 6-123цс13 від 06 листопада 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. Зокрема, громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. а) ч.3 ст.22 ЗК України). Надання для цих потреб земель оздоровчого чи іншого призначення без зміни у встановленому законом порядку їх цільового призначення на підставі п.а) ст. 21 ЗК України є підставою для визнання таких рішень органів державної влади чи органів місцевогосамоврядування недійсними. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Крім того, в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція: «Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Наведене свідчить, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного Рішення Харківської міської ради. Визнання незаконним Рішення Харківської міської ради від 23.04.1997 року № 322 про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved