Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у [ADDRESS] кадастровий номер 8536300000:58:002:0629, яка належить [PERSON] та витребування на користь держави в особі Севастопольської міської ради з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею площею 0,1000 га, що розташована у [ADDRESS] кадастровий номер 8536300000:58:002:0629. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу на підставі розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 29.03.2010 №825-р, видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8536300000:58:002:0629, площею 0, 1000 га для індивідуального дачного будівництва, однак, позивач вважає, що вказаним розпорядженням Адміністрація вийшла за межі своїх повноважень, оскільки до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів-відповідні органи виконавчої влади. У зв'язку з тим, що земельна ділянка та державний акт на право власності на вказану земельну ділянку видані без рішення уповноваженої установи і з порушенням вимог земельного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, на підставі наявних у матеріалах доказів. Третя особа в судове засідання не з'явилася про час, місце та дату слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8536300000:58:002:0629, площею 0, 1000 га, розташовану в [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. Вищевказаний державний акт був виданий на підставі розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 29.03.2010 №825-р. Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать землі, розташовані у межах населених пунктів. Розмежування земель державної та комунальної власності щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів-відповідні органи виконавчої влади, тобто відповідні ради. Відповідач до відповідної ради із заявами про передачу земельної ділянки у власність, у тому числі про надання згоди на розробку проекту відведення на земельну ділянку не звертався, проектно-технічної документації не розробляв та на розгляді ради не надавав, а тому відповідно і рішень, пов'язаних з передачею йому вищевказаної земельної ділянки радою не приймалося. На підставі ст. 51 Земельного кодексу України земельні ділянки для дачного будівництва відносяться до складу земель рекреаційного призначення. Спірна земельна ділянка знаходиться в зоні рекреації, а тому відповідно до законодавства, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок рекреаційного призначення підлягають обов'язковій державній експертизі. Як вбачається з матеріалів справи, зазначену земельну ділянку надано без висновку державної експертизи, висновок комісії з питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою в матеріалах справи, відсутній. Окрім цього, рішення Адміністрації, на підставі якого було відповідачем набуто право власності на спірну земельну ділянку було опротестовано прокуратурою м. Севастополя та скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 24.12.2010 року (а.с.16-17). Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставами недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та те, що земельна ділянка в [ADDRESS] державний акт на право власності на земельну ділянку видані без рішення уповноваженої установи, з порушенням вимог земельного законодавства, суд вважає, що позов в частині визнання недійсним державного акту на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у [ADDRESS] кадастровий номер 8536300000:58:002:0629, яка належить [PERSON] підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про витребування на користь держави в особі Севастопольської міської ради з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки площею площею 0,1000 га, що розташована у [ADDRESS] кадастровий номер 8536300000:58:002:0629, оскільки такий спосіб захисту має лише власник майна, тоді як право власності Севастопольської міської ради на вказану земельну ділянку не підтверджено, а сама земельна ділянка перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Севастопольське дослідне лісомисливське господарство», яке не є підприємством комунальної власності. Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial