Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 червня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6700 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, останній ж свої зобовязання не виконує, і станом на 29 лютого 2016 року має заборгованість 13136 грн. (сто тридцять одна тисяча тридцять шість гривень), яка складається з: 5893,56 грн. - заборгованість за кредитом; 5141,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 999,04 грн. заборгованість за пенею і комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 601,71 грн. штраф (процентна складова). Зазначені суми позивач і просив стягнути з відповідача, разом із сплаченим судовим збором. У судові засідання представник позивача не зявився. У позові зазначили, що не заперечують проти розгляду справи за відсутності представника банку та додали окреме клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, вернувся конверт з відміткою «помер». За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть слідує, що [PERSON], 05 грудня 1986 року помер 20 грудня 2014 року. Як вбачається з довідки про надання інформації, виданої Іванківською районною державною нотаріальною конторою, після [PERSON], [INFO], який помер 20 грудня 2014 року спадщину прийняла його мати [PERSON] заявою від 06 березня 2015 року (спадкова справа №74/2015). Інших спадкоємців не має. Ухвалою суду, відповідно до ч.1 ст.37 ЦПК України до участі у справі залучено правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної даності, передбачених ЦК України. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) у відповідності до статті 610 ЦК України. Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст.611 ЦК України, згідно якої, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором. Встановлено, що 23 червня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н за умовами якого, Банк надав кредитні кошти у розмірі 6700 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови вказаного договору, а також права та обовязки сторін визначені Умовами та правилами надання банківських послуг КБ «Приватбанк». В силу положень ч.1 ст.634 ЦК України, між сторонами був укладений договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах. Звернувшись із заявою на видачу кредитної картки відповідач засвідчив свою згоду з запропонованими банком умовами. Таким чином, відповідач зобовязався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами, отримавши, як клієнт банку, кредитну картку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі порушення клієнтом строків платежів по грошовому зобов'язанню більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 Умов). Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В свою чергу, згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором, відтак згідно поданого банком розрахунку, станом на 29 лютого 2016 року має заборгованість 13136 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст.629,638 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені). Згідно із ч.1ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст.599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Про застосування позовної давності відповідач [PERSON] подала заяву до канцелярії суду 06 жовтня 2016 року. Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14 та від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, відповідно до якого у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Пунктом 1.1.7.12 Умов передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Суду не надано доказів того, що після закінчення строку дії договору він був переукладений (термін дії картки зазначений у заяві [PERSON] червень 2012 року). Відповідно до «Правил користування платіжною карткою» - строк погашення Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжних картках без встановленого Мінімального обовязкового платежу визначено щомісячними платежами (строк погашення процентів щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці). Оскільки, дія договору закінчилась у червні 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 01.04.2016 року, то загальний строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором закінчився. Враховуючи встановлений судом час здійснення останнього платежу, зазначений на запит суду представником позивача, інших встановлених судом обставин щодо умов кредитного договору, суд приходить висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню встановлена ст.257 ЦК України загальна позовна давність у три роки в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом і встановлена ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік в частині вимог про стягнення неустойки, тому у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ«ПриватБанк»до [PERSON], правонаступником якого є [PERSON], про стягнення заборгованості відмовити у звязку із спливом позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed