Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд зобов'язати [PERSON] повернути автомобіль Ніссан-Пульсар, 1983 року випуску, державний номер [NUMBER], [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 30000 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, та 300 грн. за експертизу автомобіля NISSAN PULSAR 1983 р.в. Свої позовні вимоги позивачі обгрунтовує тим, що у 2011 році між ним [PERSON] та станцією технічного обслуговування укладено усний договір про виконання ремонтних робіт автомобіля, яка на час укладання договору була розташована за адресою: м. Одеса, вул. Болгарська, 71, на території заводу «Оріон», директором якого є відповідач. Через кілька місяців позивач повернувся на СТО, розташоване на території заводу для того щоб забрати свій автомобіль, однак охорона його не впустила аргументуючи це тим, що співробітники СТО орендували у відповідача місце, але строк оренди скінчився. На даний час у СТО існує заборгованість по орендній платі та відповідач не поверне автомобіль, належний позивачу, до моменту погашення заборгованості по орендній платі. Наведені вище обставини сталі підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Надали до суду заперечення проти позову. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає за необхідне позовні вимоги залишити без задоволення. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Власником спірного автомобіля марки Nissan Pulsar, 1983 року випуску, державний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі довіреності від 22.11.2005 року, за реєстровим № 6427, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися та керувати транспортним засобом Nissan Pulsar, 1983 року випуску, державний номер [NUMBER], з правом передавати повноваження по цій довіреності іншим особам ( а.с.10). Довіреність дійсна до 22.11.2014 року. В подальшому [PERSON] на підставі довіреності від 19.06.2008 року за реєстровим № 10930, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], уповноважив [PERSON] представляти інтереси власника спірного транспортного засобу та розпоряджатись ним . Довіреність видана строком до 19.06.2011 року( а.с. 11). Довіреністю від 11.11.2011 року за реєстровим № 7978, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти інтереси власника спірного транспортного засобу з питань розпорядження ним ( а.с.12). Довіреність дійсна до 22.11.2014 року. Позивач посилається на те, що він у 2011 році передав автомобіль марки Nissan Pulsar, 1983 року випуску, державний номер [NUMBER] особами, які працювали на СТО, яке на той час знаходилось за адресою: м. Одеса, вул. Болгарська, 71 на території АТ МВО « Оріон» та до теперішнього часу не може його повернути. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права, у випадку його порушення або оспорювання. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як зазначено вище, спірний автомобіль на даний час знаходиться на території АТ МВО « Оріон», директором якого є відповідач, однак позивачем він був переданий третім особам для проведення ремонтних робіт. Згідност. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідност. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Як зазначено в ч.1 п. 19 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено позивачем, він спірний автомобіль [PERSON] особисто не передавав. Судом обговорювалось питання про заміну неналежного відповідача на належного, але позивач відмовився подавати про це заяву, так як вважає, що саме [PERSON], як фізична особа повинен відповідати за позовом. Судом приймається до уваги та обставина, що позов заявлено позивачем не до тієї особи, яка має відповідати за позовом у цій справі, оскільки у володінні відповідача [PERSON], відсутнє спірне майно, про витребування якого заявлено позов та, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що транспортний засіб марки Nissan Pulsar, 1983 року випуску, державний номер [NUMBER] передавався [PERSON]. Тобто [PERSON] є неналежним відповідачем по даній справі. У звязку з чим, суд дійшов до висновку , що в задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити. Позивач також просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п. 3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів душевних страждань, доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди, а також судом враховується той факт права позивача були порушені внаслідок неправомірних дій відповідача. Позивач також просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 300 грн. та 300 грн. - витрати за проведення експертизи автомобіля. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволенні позові відмовлено дана частина позовних вимог не підлягає задоволенню. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно - процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, суд вважає, що позов не обґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. На підставівикладеного,

Outcome: dismissed