Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу посилаючись на те, що він, шлюб з відповідачкою у виконавчому комітеті Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області 17 травня 2013 року, про що було вчинено актовий запис №13. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 квітня 2021 року, актовий запис №102. Між позивачем та відповідачкою припинені шлюбні відносини з 2018 року. Будь-які спроби примиритися з відповідачем не дали бажаних результатів, оскільки вона категорично відмовилася спільно проживати однією сім`єю та нічого не хоче мати спільного із позивачем. Тому позивач прийняв рішення, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишились існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами вже давно припинені, а тому розірвання шлюбу є для позивача спробою побудувати нове щасливе життя. Таким чином, подальше спільне життя, як подружжя є неможливим та суперечить інтересам позивача. За таких обставин позивач вважає, що шлюб з відповідачем носить формальний характер, тому його слід розірвати. Подальше проживання та збереження шлюбу не можливі. Позивач просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачкою. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але телефонограмою просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. На примирення не згоден. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, але телефонограмою просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. На примирення не згодна. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачка позов визнала в повному обсязі на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається, 17 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, про що було складено актовий №13 /а.с.8/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі чоловіка (позивача у справі) та жінки (відповідачки у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved