Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у позику із встановленням строку повернення останніх. В подальшому строк повернення грошових коштів був продовжений, про що сторонами був складений інший договір позики. Після спливу строку повернення грошових коштів, відповідач кошти не повернула, у звязку із чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідач заборгованість в еквіваленті до іноземної валюти, 3% річних штрафні санкції та пеню за користування коштами у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Крім того, позивач зазначає, що такими діями відповідача йому було спричинено моральної шкоди, яка полягає у тому, що відповідач тривалий час не повертає кошти, ухиляється від спілкування тощо. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засіданні не зявилась, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не подавала, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.11.2009 року сторони уклали договір позики грошових коштів, строк дії якого в подальшому продовжили, шляхом переукладення 03.03.2011 року договору позики відповідно до якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 448243 грн., 4664 євро, 39902 долари США /а.с. 5, 6/. Строк повернення грошових коштів був встановлений 31.12.2011 року. У зазначений строк відповідач грошові кошти не повернула. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. З розписки вбачається, що грошові кошти позивачем відповідачу були позичені у трьох різних валютах, гривня, євро та долари США. Крім того, у розписці сторони передбачили зобовязання відповідача повернути заборгованість у вказаній валюті в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на день повернення грошових коштів, іншу валюту без обміну на гривні. Враховуючи те, що у розпизці одна з валют позики визначена у гривні та зважаючи на умови договору позики, суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивача про визначення такої суми в еквіваленті до долару США є безпідставними, оскільки чітко визначена валюта зобовязання. Так, дійсно сума позики встановлена у гривнях була також прописана до еквіваленту долара США, проте це тягне за собою зміну зобовязань повернути борг у тій валюті, в якій відповідач позичала грошові кошти. Також, суд звертає увагу, що у зобовязанні повернути борг у тій самій валюті зазначено про те, що борг повертається в еквіваленті по курсу національного банку України, проте не зазначено в еквіваленті до якої саме валюти. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що заборгованість підлягає стягненню у трьох валютах, які є валютою зобовязання, а саме 448243 грн.; 4664 євро; 39902 доларів США, у звязку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про сплату 3% річних та пені, нарахованої відповідно до подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, також підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Суд вважає, розрахунок наданий позивачем виконаний не вірним, зокрема нарахування мали місце виходячи виключно з іноземної валюти і нарахування пені в іноземній валюті. Відповідно до розрахунків штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань у гривневому еквіваленті, остання в межах трирічного строку загальної та однорічного строку спеціальної позовної давності щодо пені становить: 3% річних в розмірі 32159 грн. 85 коп., пеня в розмірі 134819 грн. 44 коп. Щодо розрахунку пені в іноземній валюті, враховуючи, що остання договором позики передбачена не була, остання підлягає розрахунку відповідно до подвійної облікової ставки НБУ, а отже має бути визначена у гривневому еквіваленті та розраховуватися виходячи із еквіваленту боргу у національній валюті згідно вимог позову станом на 23.04.2015 рік. Таким чином, стягненню підлягають штрафні санкції за прострочення виконання грошових зобовязань в іноземній валюті євро: 3% річний в розмірі 334 євро 62 євроцентів, що станом на 23.04.2015 рік становить 8101 грн. 15 коп.; пеня в розмірі 33979 грн. 80 коп. За прострочення виконання грошових зобовязань в іноземній валюті долари США: 3% річних в розмірі 2862 долари США 83 центів, що станом на 23.04.2015 рік становить 64528 грн. 19 коп., пеня в розмірі 2708200 грн. 32 коп. Крім того, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за неналежне виконання грошового зобовязання незаконними і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами мають місце договірні правовідносини, що випливають з договору позики і останнім відшкодування моральної шкоди, внаслідок невиконання або неналежного виконання зобовязань не передбачено. В свою чергу законодавством також не встановлений такий спосіб захисту, як відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання або неналежного виконання грошового зобовязання визначеного договором позики. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial