Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та просить визнати недійсним державний акт Серії ІІІ-ЧН №011487 від 20 листопада 2001 року, виданий на підставі рішення ХVІ сесії ХХІІІ скликання Хотуницької сільської ради Щорського району Чернігівської області від 26.03.2001, про що в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) зроблений запис №238 на право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 5,2910 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, без кадастрового номеру, яка розташована на території Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області. Свої вимоги мотивує тим, що 20 листопада 2001 року, йому, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (ІІІ-ЧН №011487), передана у приватну власність земельна ділянка № [NUMBER] , яка складалась із двох ділянок загальною площею 5,2910 гектарів в межах, згідно з планом, на підставі рішення XVI сесії XXIII скликання Хотуницької сільської ради від 26.03.2001, про що в книзі реєстрації держаних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) зроблений запис №238. При зверненні до управління Держгеокадастру із заявою про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки вказана земельна ділянка вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі за іншим власником, тобто вказана земельна ділянка вже належала на праві приватної власності іншій особі - [PERSON] . Мирним шляхом не передбачене вирішення питання щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Представник позивача ідповідача, адвокат Демченко О.Б. у судовому засіданні позов просила задовольнити. Представника відповідача, Кононенко А.О. у судовому засіданні з позовні вимоги визнала повністю. Судом встановлено, що 20 листопада 2001 року, позивачу, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (ІІІ-ЧН №011487), передана у приватну власність земельна ділянка № [NUMBER] , яка складалась із двох ділянок загальною площею 5,2910 гектарів в межах, згідно з планом, на підставі рішення XVI сесії XXIII скликання Хотуницької сільської ради від 26.03.2001, про що в книзі реєстрації держаних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) зроблений запис №238. При зверненні до управління Держгеокадастру із заявою про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки вказана земельна ділянка вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі за іншим власником, тобто вказана земельна ділянка вже належала на праві приватної власності іншій особі - [PERSON] . Відповідно до доданих до позовної заяви додатків, а саме: копії відповіді Міжрайонного управління Держгеокадастру у Корюківському та Сновському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.06.2020 №29-25-0.202-363/117-20 встановлено, що взамін державного акту на право приватної власності на землю (пай [NUMBER]) ІІІ-ЧН №011489 [PERSON] для ведення сільськогосподарського виробництва, виділена земельна ділянка загальною площею 5,2910 га. Державний акт ІІІ-ЧН №011489 на ім`я [PERSON] також на підставі рішення XVI сесії XXIII скликання Хотуницької сільської ради від 26.03.2001, номер запису в книзі реєстрації держаних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) у відповіді не зазначений, так само як і номер земельної ділянки. В подальшому, [PERSON] у 2011 році після розробки технічної документації із землеустрою по переоформленню документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай № [NUMBER] ), виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, інформація щодо вищевказаної земельної ділянки внесена в Державний земельний кадастр за кадастровим номером 7425889200:04:000:371. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі №742580001001302 від 05.07.2012 року. У зв`язку з чим, Позивачу рекомендовано звернутися до Сновської районної держаної адміністрації Чернігівської області із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою на іншу земельну ділянку, встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес». Вказана заява подана через Відділ Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. У подальшому, у [PERSON] був вилучений Державний акт на право приватної власності на землю (ІІІ-ЧН №011487), взамін якого отримано розпорядження №165 від 05.07.2018, видане Сновською районною держаною адміністрацією Чернігівської області, згідно з яким затверджений розподіл земельних ділянок між власниками сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) колишнього КСП «Прогрес» згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ЧН №0113046 від 25.10.1996 №44. Вищезазначеним розпорядженням Позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), вже на інші земельні ділянки, що а саме: 437 та №447, які є нерозподіленими земельними ділянками в розумінні ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)», що діяв на момент прийняття рішення. Згідно розпорядження №257 від 24.10.2018 року, виданого Сновською районною держаною адміністрацією Чернігівської області, затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості), що виділені Позивачу, які розташовані за межами населених пунктів натериторії Сновського району Чернігівської області та останній зобов`язаний зареєструвати земельні ділянки згідно чинного законодавства. 06.11.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності проведена реєстрація права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: 7425889200:04:000:1629 та 7425889200:04:000:0447. Відповідно до виготовленої технічної документації, інженером-землевпорядником виділені земельні ділянки в натурі (на місцевості), вказана інформація внесена до Держгеокадастру за кадастровими номерами: 7425889200:04:000:1629 та 7425889200:04:000:0447 та встановлені межові знаки, які 27.12.2018 року передані на зберігання [PERSON] , відповідно до акту прийому передачі на зберігання межових знаків. Таким чином, [PERSON] набув права власності на інші земельні ділянки за кадастровими номерами: 7425889200:04:000:1629 та 7425889200:04:000:0447, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0113046 від 25.10.1996 №44, а земельна ділянка № [NUMBER] , передана [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (ІІІ-ЧН №011487), фактично йому не належить, по незалежним від його волі обставинам, а перебуває у власності іншої особи, внаслідок видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку (ЯК 409861) гр. [PERSON] , його реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди за №742580001001302 від 05.07.2012 року, реєстрації в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером: 7425889200:04:000:0371. Враховуючи, що [PERSON] право приватної власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 7425889200:04:000:1629 та 7425889200:04:000:0447 набуто відповідно до Закону та останній фактично не має права власності на земельну ділянку № [NUMBER] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (ІІІ-ЧН №011487). Згідно з ч.3 ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статті 116, 118 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визначення недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду, слід залишити за ним. Враховуючи викладене,

Outcome: approved