Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Знам»янської районної державної адміністрації, Управління Державного земельного агентства у Знам»янському районі, [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай). Вказав, що [INFO] року помер [PERSON], який за життя на його ім»я склав заповіт, яким земельну частку (пай), площею 3,87 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Знам»янського району Кіровоградської області заповів йому. Проте, не має можливості належним чином оформити своє право власності на земельну ділянку. Просить визнати за ним право власності на земельну частку пай площею 3,87 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Знам»янського району Кіровоградської області. Позивач та його представник у судове засідання не з»явилися. Надали заяви, в яких позовні вимоги підтримали, та просять справу слухати за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з»явився. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на ім»я позивача [PERSON], померлим [INFO] року, 22.07.2003 року складено заповіт, яким земельну частку (пай), площею 3,87 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Знам»янського району Кіровоградської області, належну останньому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №005100, виданого Знам»янською райдержадміністрацією Кіровоградської області, заповів позивачу. У відповідності до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року правила нового кодексу щодо спадкового майна застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] під час дії ЦК України 1963 року, то застосовуються положення цього Кодексу, а не Цивільного кодексу 2004 року. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] у відповідності до ст.534 ЦК України 1963 року. У встановлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не звертався, але вважається таким, що прийняв спадщину. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, в частині визнання права власності на земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved