Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого 30 серпня 2003 року з відповідачем шлюбу, від якого вони мають двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, оскільки відповідач має шкідливу звичку та її спосіб життя, подружжя втратило почуття поваги та любові один до одного, між ними відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. За рік до прийняття рішення щодо розірвання з відповідачем шлюбу, позивач вживав заходи щодо збереження сім`ї, які результатів не дали. Шлюбні відносини між ними припинені з 01 вересня 2018 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. До початку судового засідання позивач подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю та розірвати шлюб. На позовних вимогах наполягає. Вказує в заяві, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 01 вересня 2018 р., позивач зазначає, що діти проживають разом з ним у його власній квартирі, де наразі проживає і дружина, утримання дітей забезпечує добровільно, спору про майно подружжя не має, проти надання судом строку для примирення позивач категорично заперечує. Відповідач до початку судового зсідання надала заяву, в якій просила вищевказану справу розглянути за її відсутності, з позовними вимогами позивача згодна у повному обсязі, підтвердивши час припинення шлюбних відносин з 01 вересня 2018 р., відсутності спору про майно подружжя та місце проживання дітей, які мешкають з нею та батьком. Проти надання строку для примирення категорично заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України (2017 р.) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 2003 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1187, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від подружніх відносин сторони мають двох дітей, одна з яких малолітня - дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з 01 вересня 2018 через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про місце проживання малолітньої дитини сторін у справі на час розгляду справи не має, обоє дітей мешкають з матір`ю та батьком у власній квартирі останнього. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені певний час, сторони проживають окремо один від одного, не виявили бажання на примирення. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже тривалий час, обидва подружжя просять розірвати шлюб та про надання строку на примирення суду не заявили. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 30 серпня 2003 року № 1187, складеному Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. На підставі викладеного,

Outcome: approved