Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 007-04556-240913, відповідно до умов якого, банк прийняв від позивача грошові кошти у сумі 30500,00 доларів США. на строк зберігання до 21.06.2014 під 8,5%. 04.06.2014 позивач звернулася щодо повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків. Однак, всупереч умовам договору, відповідачем не було виплачено позивачу всю суму грошових коштів за вищевказаним договором. 23.06.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 022-04556-230614 на відкриття та обслуговування поточного рахунку [NUMBER] на який було переведено грошові кошти за попереднім договором. Станом на 08.10.2014 загальна заборгованість банку складає 22585,75 доларів США. У зв'язку з закриттям відділень банку в м. Донецьку, 08.10.2014 позивач підписала договір на обслуговування банківського рахунку [NUMBER], на який було переведено 22585,75 доларів США. Крім того, 08.10.2014 позивач подала до банку заяву про перерахування грошових коштів з її рахунку [NUMBER] на поточний рахунок сина позивача, [PERSON], у розмірі, 11500,00 доларів США, та на поточний рахунок позивача, у розмірі, 11085,00 доларів США, відкриті в Маріупольському відділенні Сбербанку Росії. Комісія банку, за перерахування грошових коштів, у розмірі 3% було перераховано у той же день, що підтверджується квитанціями № 82831050 на суму 4306,59 грн. та № 82816048 на суму 4473,37 грн. Грошові кошти з депозитної картки були списані 08.10.2014, але на поточні рахунки позивача та її сина зараховані не були. 23.10.2014 позивач звернулася щодо повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків, однак, всупереч умовам договору, відповідачем не було виплачено позивачу суму грошових коштів за вищевказаним договором. 13.11.2014 позивач надала банку ще одну заяву про перерахування грошових коштів на поточний рахунок сина позивача [PERSON] у розмірі, 8000,00 доларів США, та на поточний рахунок позивача, у розмірі 14585,00 доларів США, відкриті в Маріупольському відділенні Сбербанку Росії. В цей же день, за дорученням позивача, працівники банку оформили платіжні доручення № 1 та № 2 на цей переказ коштів, а позивач доплатила 1869,00 грн., комісії банку за перерахування грошових коштів, але відповідач на заяву ніяк не відреагував, гроші на вказані рахунки не перерахував. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, задовольнити позов з наведених у ньому підстав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, подав заперечення на позов, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач та його представники не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 007-04556-240913, відповідно до умов якого, банк прийняв від позивача грошові кошти у сумі 30500,00 доларів США. на строк зберігання до 21.06.2014 під 8,5%. 04.06.2014 позивач звернулася щодо повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків. Однак, всупереч умовам договору, відповідачем не було виплачено позивачу всю суму грошових коштів за вищевказаним договором. 23.06.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 022-04556-230614 на відкриття та обслуговування поточного рахунку [NUMBER], на який було переведено грошові кошти за попереднім договором. Станом на 08.10.2014 загальна заборгованість банку складає 22585,75 доларів США. У зв'язку з закриттям відділень банку в м. Донецьку, 08.10.2014 позивач підписала договір на обслуговування банківського рахунку [NUMBER], на який було переведено 22585,75 доларів США. Крім того, 08.10.2014 позивач подала до банку заяву про перерахування грошових коштів з її рахунку [NUMBER] на поточний рахунок сина позивача, [PERSON], у розмірі, 11500,00 доларів США, та на поточний рахунок позивача, у розмірі, 11085,00 доларів США, відкриті в Маріупольському відділенні Сбербанку Росії. Комісія банку, за перерахування грошових коштів, у розмірі 3% було перераховано у той же день, що підтверджується квитанціями № 82831050 на суму 4306,59 грн. та № 82816048 на суму 4473,37 грн. Грошові кошти з депозитної картки були списані 08.10.2014, але на поточні рахунки позивача та її сина зараховані не були. 23.10.2014 позивач звернулася щодо повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків, однак, всупереч умовам договору, відповідачем не було виплачено позивачу суму грошових коштів за вищевказаним договором. 13.11.2014 позивач подала банку заяву про перерахування грошових коштів на поточний рахунок сина позивача [PERSON] у розмірі, 8000,00 доларів США, та на поточний рахунок позивача, у розмірі 14585,00 доларів США, відкриті в Маріупольському відділенні Сбербанку Росії. В цей же день, за дорученням позивача, працівники банку оформили платіжні доручення № 1 та № 2 на цей переказ коштів, а позивач доплатила 1869,00 грн., комісії банку за перерахування грошових коштів, але відповідач на заяву ніяк не відреагував, гроші на вказані рахунки не перерахував. Так, відповідно до змісту ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з п. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідності до ст.ст. 1073, 1074 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно пункту 5.4. договору від 08.10.2014 у разі порушення банком термінів перерахування коштів за цим Договором банк сплачує пеню з розрахунку одлікової ставки НБУ, яка діяла в такий період за кожний день прострочення, що не може перевищувати одного відсотка простроченої суми та упущеної вигоди. Крім того, п. 2 ст. 22 ЦК України, передбачено право позивача на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно умов депозиту «Удобний» який надає ПАТ «Сбербанк Росії» на депозитні рахунки нараховується 8,6 % річних. Таким чином, позивач отримала б 462,96 доларів США, якби одержала вчасно кошти та розмістила їх в іншому банку, з розрахунку 22585 дол. х 0,086 : 365 дні х 87 днів (період з 11.10.2014 по 05.01.2015). Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушено передбачений договором порядок виплати суми вкладу, тому позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог щодо стягнення боргу за договором банківського вкладу (банківського рахунку) 22585,00 доларів США, нарахованих процентів252,87 доларів США, пені 225,85 доларів США, 3% річних 131,50 доларів СШАупущену вигоду у розмірі 462,96 доларів США, що разом становить 23688,18 доларів США, згідно курсу НБУ на день подачі позову 12.01.2015 становить 383274,75 грн. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача. Однак, позивачем, не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди. Разом з цим, суд бере до уваги, що права позивача були порушені відповідачем, діями чи бездіяльністю відповідача, внаслідок чого позивачу було заподіяло моральну шкоду в узагальненому вигляді моральних страждань. За наведених підстав, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що сума моральної шкоди, заявлена позивачем, підлягає частковому відшкодуванню, а саме у розмірі 1000,00 грн. Що стосується вимоги про відшкодування компенсації за адвокатські послуги, слід зазначити наступне. Позивачем надано докази оплати правової допомоги у розмірі 24000,00 грн. Разом з тим, дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, дотримуючись при цьому вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Враховуючи те, що до позовної заяви не було додано розрахунку суд вважає за можливе визначити приблизний розмір часу витраченого представником позивача на надання останньому, правової допомоги, так, суд вважає, що представником позивача було витрачено приблизно 8 (сім) годин на підготування позовної заяви та 2 години на участь у розгляді справи, в тому числі на ознайомлення з матеріалами справи в Апеляційному суді м. Києва. 40% відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді становить 487,2 грн. З розрахунку наведеного, 10 годин * 487,20 грн. = 4872,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, сплативши 24000,00 грн. за правову допомогу, перевищив граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, яка становить 4872,00 грн. Разом з наведеним, слід зазначити, що в судовому порядку не знайшла свого підтвердження правова позиція відповідача, яка повністю спростовується матеріалами справи та доказами, наявними в матеріалах справи. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати: судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід Держави України пропорційно задоволених вимог, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved