Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Позов мотивує тим, що ѕ квартири [ADDRESS] належить їй на праві власності. [PERSON] зазначила, що власницею 1/4 зазначеної квартири є тітка її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємців не має, вона проживала за вищевказаною адресою з родиною позивача, там і померла. Позивач вказав, що проживає у зазначеній квартирі з 1991 року, всі роки вона підтримувала добробут, вела господарство, на теперішній час продовжує проживати у вказаній квартирі з чоловіком, донькою та чоловіком доньки, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонт, сплачує кошти за комунальні послуги. Позивач прохає суд визнати за нею право власності на 1/4 частину вищевказаної квартири в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві, надали судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав справу розглянути відповідно до вимог закону. Суд, заслухав представника позивача, позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності 3/4 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] , що також підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого фондом комунального майна міської Ради народних депутатів міста Бердянська Запорізької області 24.09.1993 року, зареєстрованого комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, в реєстровій книзі №д.31 під реєстровим № 10914, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1451, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г., та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1452, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г. З`ясовано, що власником 1/4 частки вищезазначеної квартири була тітка матері позивача [PERSON] , яка також проживала в [ADDRESS] , спадкоємців остання не мала, вона проживала за вище вказаною адресою з родиною позивача. Відповідно до довідки № 489 від 27.11.2020 року, наданої КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 24.09.1993 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.06.1996 року [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до листа Бердянської державної нотаріальної контори №2108/0116 від 02.12.2020 року, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] заведена не була. Згідно зі ст. 357 ЦК України, частки в спільній сумісній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З`ясовано, що позивач з 1991 року проживає в квартирі [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. В ході судового розгляду встановлено та підтверджено письмовими доказмаи, що позивач більше 10 років несе одноособово, як власник, тягар по утриманню нерухомого майна -1/4 частини квартири [ADDRESS] , постійно та відкрито користується всією квартирою. Встановлено, що на теперішній час [PERSON] зі своєю родиною, а саме з чоловіком, донькою та чоловіком доньки продовжує проживати у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою ОСББ «Успіх-Бердянськ» від 27.01.2020 року, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном-1/4 частиною квартири, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонт, сплачує кошти за комунальні послуги, оскільки вважає дану частину квартири своєю та іншого житла не має. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем - [PERSON] . Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved