Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту з рухомого майна, а саме: автомобіля марки «ВАЗ 21099» 2006 р. в., державний номерний знак [NUMBER], який належить йому на праві власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2006 році ним було придбано автомобіль марки «ВАЗ 21099» 2006 р. в., д/н [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Проте, 08.03.2016 року його було зупинено поліцейськими під час руху на вищевказаному автомобілі та пояснили, що авто перебуває в розшуку, на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. При зверненні до відділу державної виконавчої служби було надано письмову відмову в скасуванні арешту та зняття розшуку з автомобіля, посилаючись на те, що виконавче провадження по виконанню судового наказу № 2-н-816/09, виданого Приморським районним судом м. Одеси 18.11.2009 року, у 2010 році було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу. В свою чергу, судовий наказ від 18.11.2009 року було скасовано 11.03.2016 року. Таким чином, позивачу було запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи розписками, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 21.06.2006 року РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області, належить автомобіль марки «ВАЗ 21099» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузову [NUMBER]. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Проте, Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови АН № 381912 від 08.07.2010 року було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження автомобіля марки «ВАЗ 21099» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. З картки обліку у базі даних «Арешт» вбачається, що на вищевказаний автомобіль було накладено арешт та оголошено його в розшук. Позивач звернувшись до Першого Приморського ВДВС ОМУЮ з метою отримання інформації щодо вказаного арешту, отримав від відділу письмову відповідь від 14.03.2016 року №3246, що виконавче провадження по виконанню судового наказу № 2-н-8416/09, виданого Приморським районним судом м. Одеси, за яким було накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21099» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузову [NUMBER], за збігом строку давнини вже знищено. Також, представник відділу повідомив, що виконавче провадження було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2016 року, судовий наказ № 2-н-8416/09 від 18.11.2009 року, на підставі якого було накладено арешт на майно позивача та оголошено його в розшук, був скасований. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності, у зв'язку з тим, що був накладений арешт. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Однак, завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», на відмінність від статей 48 та 49 цього Закону, не передбачає зняття арешту з майна боржника за ініціативою органу державної виконавчої служби під час завершення виконавчого провадження. Відповідно до ч.1-3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З аналізу викладеної норми вбачається, що Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не вжито дій направлених на скасування запобіжних заходів при закритті виконавчого провадження, що призвело до порушення майнових прав позивача. Таким чином, при завершенні виконавчого провадження державний виконавець мав скасувати усі вжиті заходи з забезпечення виконання виконавчого документа, але не зробив цього з невідомих причин, чим порушив права позивача щодо розпорядження належним йому на праві власності майном. Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, необхідно захистити цивільні права та інтереси власника майна, тому необхідно звільнити майно з-під арешту, На підставі викладеного та

Outcome: approved