Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» та просив стягнути на свою користь невиплачену заробітну плату у розмірі 65881,45 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2017 року згідно наказу №45-К від 17.02.2017 року його було звільнено з посади генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідачем розрахунок по заробітній платі з позивачем не було проведено в день звільнення та на даний час заробітна плата йому не виплачена. Згідно довідок відповідача №35/5 від 08.08.2017 року, №34/5 від 08.08.2017 року у зв`язку зі звільненням позивача, йому було нараховано до виплати заробітну плату за лютий 2017 року в сумі 65881,45 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 11.07.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 31.07.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що перебуваючи в трудових відносинах з Державним підприємством «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», [PERSON] за час роботи було отримано та своєчасно не надано авансових звітів щодо використання підзвітних коштів на загальну суму 134597,98 грн., у зв`язку із чим зазначена сума підлягає відшкодуванню на користь підприємства, а заробітна плата не підлягає виплаті для відшкодування зазначених збитків. Просив у задоволенні позову відмовити. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.03.2019 року головуючим у справі визначено Оксюту Т.Г. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.02.2017 року згідно наказу №45-К від 17.02.2017 року [PERSON] було звільнено з посади генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) Заборгованість з виплати заробітної плати за лютий 2017 року [PERSON] на час звільнення становить 65881,45, що підтверджується довідкою №35/5 від 08.08.2017 року, виданою ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння». Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач, заперечуючи свою вину у невчасному проведенні розрахунку з позивачем посилається на те, що перебуваючи в трудових відносинах з Державним підприємством «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», [PERSON] за час роботи було отримано та своєчасно не надано авансових звітів щодо використання підзвітних коштів на загальну суму 134597,98 грн., у зв`язку із чим зазначена сума підлягає відшкодуванню на користь підприємства, а заробітна плата не підлягає виплаті для відшкодування зазначених збитків. Відповідач в обґрунтування своєї позиції посилався на те, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Однак, суд не приймає до уваги зазначені твердження відповідача з огляду на наступне. Згідно статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України, зокрема згідно п.3 - при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації. Матеріальна відповідальність працівників у повному розмірі шкоди, заподіяної з їхньої вини підприємству, настає у випадках, передбачених статтею 134 КЗпП України. Слід зазначити, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються КЗпП України. Навіть, якщо допустити наявність шкоди, заподіяної позивачем підприємству, дані правовідносини регулюються Главою ІХ КЗпП України. Однак, слід зазначити, що наявність будь-яких вимог чи претензій роботодавця щодо матеріальної шкоди, заподіяної працівником, не є спором про розмір сум, належних до виплати при його звільненні, та обов`язок роботодавця по проведенню розрахунків при звільненні не ставиться законодавством в залежність від розміру заподіяної працівником шкоди, зокрема й у випадку, коли до звільнення працівника власником чи уповноваженим ним органом не було видано розпорядження про відшкодування шкоди в розмірі не більше середньомісячного заробітку шляхом відрахування із заробітної плати. Натомість, в даному випадку ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» має право на покриття можливої матеріальної шкоди шляхом подання позову до суду, що передбачено частиною 3 статті 136 КЗпП, а не шляхом затримки виплати заробітної плати при звільненні позивача з посиланням на норми ст. 127 КЗпП. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, аналізуючи надані відповідачем в обґрунтування своєї позиції, докази, суд приходить до висновку, що ним порушено норми ст. 116 КЗпП України, з його вини невчасно проведено розрахунок з позивачем, а тому вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved