Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 10 липня 2013 року позивач надав позику відповідачу в сумі 300 000 грн., яку останній зобов'язався повернути до 01 січня 2014 року, про що останній написав розписку та між сторонами було укладено договір позики № 1. В супереч цьому до цього часу останній кошти не повернув, в зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 300 000 грн., 3% річних в розмірі 2 219 грн. 18 коп., суми інфляції в розмірі 2 400 грн. та процентів в розмірі 9 488 грн. 94 коп., а також судових витрат. 05 червня 2014 року представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 300 000 грн., 3% річних в розмірі 3 846 грн. 57 коп., суми інфляції в розмірі 9 000 грн. та процентів в розмірі 19 105 грн. 72 коп., а також судові витрати. Представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явилась, але від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона просить суд також стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача за публікацію оголошення в газеті «Зоря Полтавщини». Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, в судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2013 року позивач надав позику відповідачу в сумі 300 000 грн., яку останній зобов'язався повернути до 01 січня 2014 року, про що останній написав розписку та між сторонами було укладено договір позики № 1 від 10.07.2014 року. У встановлений строк, а саме до 01 січня 2014 року [PERSON] борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Частина друга ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved