Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Правекс-банк» про стягнення заробітної плати. В обгрунтування позову зазначено, що в період з 15.12.2005 року по 20.02.2017 позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Правекс-Банк», що є правонаступником АКБ «Правекс-Банк», та займав посаду директора Сирецького відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №887-к від 15.12.2005 на позивача було покладено тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №825-к від 21.07.2006 на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків директора Глибочицького відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №4161-к від 07.09.2011 з позивача було знято тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Рішенням №3 від 09.04.2010 з позивача знято тимчасове виконання обов`язків директора Глибочицького відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №4423-к від 23.09.2011 на позивача повторно покладено тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №5796-к від 16.12.2011 тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк» з позивача було знято. Наказом №350-к позивача звільнено з посади директора Сирецького відділення з 20.02.2017 в зв`язку зі скороченням штату працівників. Таким чином, трудові відносини з відповідачем були припинені. Вказує на те, що за період з червня 2008 року і до дня подання позову до суду, відповідачем, у порушення вимог чинного законодавства України, не здійснено нарахування і виплату належних сум доплати за відповідне виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк» та директора Глибочицького відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Просить стягнути з відповідача заробітну плату за суміщення посад у розмірі 323575,00 грн. Ухвалою судді від 25.05.2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального Кодексу України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII. 18.01.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що в позовній заяві позивач надає невірні періоди тимчасового виконання ним обов`язків відсутніх директорів відділень. Вказує на те, що банком здійснено з [PERSON] розрахунок по заборгованості в повному обсязі. Колективний договір від 15.08.2008, на який посилається позивач у позові, втратив чинність в зв`язку зі зміною власника банку. Зазначає, що позивач, при здійсненні розрахунку, посадовий оклад 9245,00 грн. перемножив на 35 місяців, але залишив поза увагою дні тимчасової непрацездатності, дні перебування у відпустці, тобто дняі, в які робота фактично не здійснювалася позивачем, але фактично ввійшли в розрахунок для стягнення доплати. Крім того, тимчасове виконання обов`язків в деякі місяці здійснювалося неповний місяць. Позивач, зазначивши суму доплати до стягнення в розмірі 323575,00 грн., не надає доказів та пояснень щодо складності, характеру, обсягу роботи, яка ним виконувалася, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки. 17.04.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що перераховані відповідачем у відзиві дисциплінарні стягнення не дозволяли позивачу отримувати заохочення у вигляді премій, а тому фактично виплачена позивачу премія - відповідачем, на його думку, вважається премією за суміщенням, є абсолютно безпідставними. Не визначений сам розмір доплати, що за твердженням відповідача було закладено у вказане збільшення окладу. Про таку доплату не зазначено у відповідному наказі, що і сам відповідач визнає у своєму відзиві. 06.07.2018 позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, у яких просить стягнути з відповідача 625218,55 грн., з яких 381965,75 грн. - доплата за суміщення посади директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк» та 243252,80 грн. - доплата за суміщення посади директора Глибочицького відділення, за вирахуванням податку на прибуток та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 04.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 27.05.2019 від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у якому зазначено, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, в зв`язку з чим він не отримував жодних доплат за тимчасове виконання обов`язків. У позовній заяві позивач заявив період, за який стягується доплата - з 01.01.2009 по 16.12.2011, то в заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає вже зовсім інший період - грудень 2005 - грудень 2011. Тобто, позивач значно суттєво збільшив позовні вимоги, не обгрунтувавши їх. Позивачу, починаючи з березня 2006 року, на регулярній щомісячній основі виплачувалися премії. Премії виплачувалися щомісячно і в більшості випадків розмір премії перевищував розмір посадового окладу позивача. В силу положень колективного договору, така премія була доплатою за т.в.о. Зазначає, що банком здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні. Доплата здійснювалася шляхом преміювання. Більш того, позивачем не наведено доводів щодо доплати в розмірі 100% посадового окладу, складність, обсяг роботи, пропорційній робочого часу, який витрачався на виконання обов`язків щодо кожного з відділень. Просить відмовити у задоволенні позову. У судове засідання позивач не з`явився. До суду надійшла заява про підтримання позовних вимог, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, та просить слухати справу у його відсутність. У судове засідання представник відповідача не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Просить відмовити у задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження, учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що в період з 15.12.2005 по 20.02.2017 позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Правекс-Банк», що є правонаступником АКБ «Правекс-Банк», та займав посаду директора Сирецького відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №887-к від 15.12.2005 на позивача було покладено тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №825-к від 21.07.2006 на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків директора Глибочицького відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №4161-к від 07.09.2011 з позивача було знято тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Рішенням №3 від 09.04.2010 з позивача знято тимчасове виконання обов`язків директора Глибочицького відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №4423-к від 23.09.2011 на позивача повторно покладено тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Наказом №5796-к від 16.12.2011 тимчасове виконання обов`язків директора Автомобільного відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк» з позивача було знято. Наказом №350-к позивача звільнено з посади директора Сирецького відділення з 20.02.2017 в зв`язку зі скороченням штату працівників. Таким чином, трудові відносини з відповідачем були припинені. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 94 КЗпП України надано визначення заробітної платні - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до статті 21 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За пунктом 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до статті 29 Закону № 108/95-ВР при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Відповідно до вимог статті 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці, якими є зміна систем та розмірів оплати праці, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, працівника необхідно повідомити не пізніше ніж за два місяці. Згідно зі ст. 105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» у разі, якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити, зокрема, питання доплат з профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, а якщо його немає - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом. Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 14.05.1982 в передбачено, що доплати за суміщення професій (посад) можуть встановлюватися працівникові поряд з винагородами за високі досягнення в праці, за особливі умови тощо. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 13.01.1999, в разі коли умови про розмір доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до ст. 105 КЗпП України у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплат і за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної сітки працівника. Так, Колективний договір від 15.08.2008, на який посилається позивач у позові, втратив чинність в зв`язку зі зміною власника банку. В червні 2008 року 100% акцій банку було придбано банківською групою Intesa Sanpaolo (Італія). Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», у разі зміни власника підприємства чинність колективного договору зберігається протягом строку його дії, але не більше одного року. Починаючи з червня 2009 року колективний договір від 15.05.2008 не діє, а новий укладено не було, в зв`язку з чим положення колективного договору не можуть бути застосовані. Беручи до уваги те, що в банку відсутній колективний договір, банк не є суб`єктом Генеральних угод. п. 3.6 колективного договору визначено, що до складу фонду додаткової заробітної плати входять надбавки та доплати до посадових окладів за суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Згідно п. 3.8 даного колективного договору, премії, надбавки та доплати можуть бути загально банківськими. Індивідуальними, систематичними та разовими, встановлюються відповідним наказом. Розмір надбавок та доплат за суміщення професій (посад) та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи встановлюється відповідним наказом по підприємству, визначається в кожному випадку індивідуально та може складати до 100% посадового окладу тимчасово відсутнього працівника. У випадку виконання роботи тимчасово відсутнього працівника зі звільненням від виконання основних обов`язків (заміщення) - надбавка (доплата) встановлюються у розмірі різниці між посадовими окладами. Розмір премії не може перевищувати 150 посадових окладів. Даним колективним договором визначено розмір доплат за суміщення на рівні не більше 100% посадового окладу тимчасово відсутнього працівника. Разом з тим, цим колективним договором також визначено, що конкретний розмір доплат за суміщення встановлюється відповідним наказом по підприємству та визначається в кожному випадку індивідуально. Відповідно до ст. 151 КЗпП встановлено, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. За період тимчасового виконання обов`язків відсутніх директорів, відповідно до наказів №166-Н від 14.02.2006, №414 від 12.04.2006, №934 від 06.09.2006, №526 від 03.07.2007, №551 від 12.07.2007, №667 від 22.08.2007, №72 від 07.02.2008, №178 від 14.03.2008, №5316-к від 15.11.2011 позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Згідно ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Ані позивачем, ані відповідачем не було надано жодного наказу про встановлення розміру доплат [PERSON] за суміщення. В наказах про суміщення також не зазначено розміру доплат. ПАТ «КБ «Правекс-Банк» зазначало, що доплата за суміщення здійснювалася шляхом преміювання. З матеріалів справи вбачається, що за період виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників [PERSON] з 01.01.2009 по 31.07.2009 включно, було виплачено премії в загальному розмірі 9358,00 грн. Тому підстав вважати, що премії виплачувалися як заохочення за високі показники в роботі не має в силу систематичного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, такі премії нараховувалися та виплачувалися саме за тимчасове виконання обов`язків відсутніх директорів Автомобільного та Глибочицького відділень. Представником відповідача в матеріалах відзиву зазначено, що з 03.08.2009 позивачу було збільшено посадовий оклад з 7995,00 грн. до 9245,00 грн. В таке підвищення заробітної плати було закладено доплату за тимчасове виконання обов`язків відсутніх директорів. Водночас банк підтверджує, що здійснення доплати за тимчасове виконання обов`язків шляхом підвищення посадового окладу дійсно не було належним чином зафіксовано у відновідному наказі, водночас доплата здійснювалась саме в такий спосіб. Таким чином, банком здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні. Доплата здійснювалася шляхом преміювання. Станом на 01.01.2012, мінімальний посадовий оклад директора відділення в м. Києві становив 4500,00 грн., тобто, посадовий оклад позивача був набагато вищим, ніж посадові оклади інших директорів відділень по м. Києву. Визначаючи розмір доплати, який стягується з відповідача, позивач не обгрунтовує, в зв`язку з чим вважає, що доплата має бути здійснена саме в розмірі 100% посадового окладу, а не в меншому розмірі. Позивач, заявивши суму доплати, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у розмірі 625218,55 грн., не надає доказів та пояснень щодо складності, характеру, обсягу роботи, яка ним виконувалася, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що банк в період з 01.01.2009 по 16.12.2011 включно здійснив повний розрахунок з позивачем за тимчасове виконання обов`язків відсутніх директорів шляхом виплати премій та збільшення посадового окладу. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, є необгрунтованими та недоведеними, оскільки всі виплати, пов`язані з трудовою діяльністю позивача, здійснювалися в процесі його роботи в банку, а в день звільнення було здійснено остаточний розрахунок. В зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: dismissed