Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання належним житлового будинку [ADDRESS], за померлими [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в рівних частках та визнання за позивачем права власності вказаний житловий будинку, за спадщиною. З позовної заяви вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] збудований у 1962 році та до 15.04.1991 року належав до колгоспного двору, головою якого був батько позивача [PERSON], членами колгоспного двору були мати позивача [PERSON] та ббрат позивача, [PERSON]. Правовстановлюючих документів на житловий будинок оформлено не було. [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Спадщину, яка відкрилась після її смерті, прийняв брат позивача [PERSON], шляхом подання заяви до нотаріальної контори. [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Спадщину після нього прийняв [PERSON], оскільки проживав на день його смерті разом з ним. [INFO] помер брат позивача [PERSON]. Спадщину після нього прийняв позивач, шляхом подання відповідної заяви до Кілійської районної державної нотаріальної контори. В 2013 році позивач звернувся до КП «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» де зробив технічний паспорт на житловий будинок. Однак оформити спадщину він не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, тому вимушений звернутися до суду про визнання права власності. Позивач у судове засідання не з'явився, однак надав заяву про те, що позов підтримує, просить справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву про те, що з позовними вимогами згодні в повному обсязі та просять розглянути справу за їх відсутності. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] померла [PERSON], актовий запис №17, відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого виконкомом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області. [INFO] помер [PERSON], актовий запис №29, відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого виконкомом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області. [PERSON] та [PERSON] були подружжям, про що свідчить копія актового запису про одруження №16, складена виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району 13.10.1968 року. [INFO] помер [PERSON], актовий запис №398, відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції. [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане районним відділом ЗАГС м. Кілії 29.10.1975 року, актовий запис №355. Позивач є братом [PERSON], оскільки його батьками також є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Дмитрівським сільЗАГС Кілійського району 03.07.1969 року, актовий запис №30. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання, виданих Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зняти з реєстрації з дня смерті з адреси: [ADDRESS] Згідно повідомлення Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області за №541/01-16 від 17.06.2014 року, після смерті: [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа №554/2000 була заведена 12.07.2000 року за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені [PERSON]. 12.07.2000 року подані заяви про відмову від прийняття спадщини від імені [PERSON], сина спадкодавця, та [PERSON], чоловіка спадкодавця. Інших заяв не надходило.12.07.2000 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом; після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався; після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа №69/2013 була заведена 20.02.2013 року за заявою про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON], брата спадкодавця. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняв їх син [PERSON], а після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач, його брат - [PERSON] Спадщина, яка залишилась після смерті [PERSON], складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради Кілійського району за №328 від 20.02.2013 року, двір за адресою: [ADDRESS], станом на 16.04.1991 року відносився до категорії колгоспних дворів, членами якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту, складеного Кілійським РБТІ та РОН 20.06.2013 року, житловий будинок [ADDRESS], побудований у 1962 році та складається з: житлового будинку літ. «А», навісів літ. «а, б1, в, г, Д, е», літня кухні літ. «Б», погріб під будівлею, сарай літ. «В, Г, Ж», літня кухня літ. «Е»,убиральня літ. «З», надвірні споруди 1-5, І. 29.08.2013 року за №1024/01-16-69/2013 Кілійською районною державною нотаріальною конторою позивачу наданий інформаційний лист, щодо неможливості оформлення спадщини після померлого [PERSON], у зв?язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання. Листом від 18.08.2014 року №475Кілійське РБТІ та РОН повідомило, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися i розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших ocіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті після життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1262 ЦК України передбачено, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст.123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. На підставі роз'яснення Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за №19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на це майно відсутній, питання визначення належності цього майна померлим та наступного власника, якими є позивачі, повинно вирішуватися у судовому порядку України. Згідно п.5 ч.2 ст.234, ст.256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Стосовно порядку спадкування Пленум Верховного Суду України у Постанові №4 від 24.06.1983 року роз'яснив, що в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], який помер [INFO] мав право на майно колишнього колгоспного двору. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] відповідно до ст.ст. 1262, 1269 ЦК України є спадкоємцем за законом після смерті - [PERSON], який відповідно до ст.ст. 1261, 1268 ЦК України є спадкоємцем померлих [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що право позивача на спадщину підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а позов задоволенню.

Outcome: approved