Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування витрат на реконструкцію та ремонт будинку посилаючись на те, що він з 13.09.1997 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27 грудня 2012 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. В 2001 році під час перебування у шлюбі ними було придбано житловий будинок № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці, однак договір купівлі-продажу від 16.03.2001 року був укладений на імя матері його колишньої дружини [PERSON] відповідачки [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.03.2001 року продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купила житловий будинок літера А (цегла) з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, площею 103,1 кв.м., що знаходиться по 1-ому провулку Луковецький, 1 м. Чернівці. З 10.07.2001 року він був зареєстрований у вказаному будинку та з часу його придбання проживав в ньому разом з сімєю. Відповідачка [PERSON] ніколи не проживала та не була зареєстрована у даному будинку. За час проживання в шлюбі разом з [PERSON] ними були проведені будівельно-ремонтні, оздоблювальні роботи, а саме: здійснено реконструкцію в межах існуючого горища і надбудовано повноцінний другий поверх; повністю накрито металочерепицею, для реконструкції здійснено закупівлю лісоматеріалів; здійснено добудову їдальні; здійснено заміну вікон; влаштовано сходовий марш з перилами; здійснено утеплення стін та підлоги будинку; обштукатурено стіни та обшито гіпсокартоном стелю; залито стяжкою підлогу; встановлено ламінат; здійснено заміну газового опалення (труби, батареї, газовий котел); замінено огорожу із звичайної цегли на декоративну цеглу; виконані внутрішні та зовнішні малярні роботи, про що відповідачка [PERSON] знала та не заперечувала. Понесені ними витрати на придбання будівельних матеріалів, які використовувались для здійснення ремонтних та будівельних робіт у будинку, підтверджуються видатковими накладними. Після проведення вищевказаних ремонтних робіт площа будинку значно збільшилася та відповідно покращилися його житлові умови. Фактичний власник будинку відповідачка [PERSON] у будинку не проживала, участі у проведенні будівельних робіт по надбудові другого поверху їдальні та здійсненні ремонту не брала. Після розірвання шлюбу колишня дружина змусила його виселитися із будинку разом із їхнім сином [PERSON], а згодом рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці його визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці, на підставі якого його знято з реєстрації. Відповідачка [PERSON] збагатилася, оскільки ним та [PERSON] за рахунок їхніх спільних коштів, що набуті за час перебування у шлюбі, здійснено добудову та ремонт у будинку, що фактично належить відповідачці. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки добудова другого поверху та добудова кімнати їдальні, фактична реконструкція будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці не прийнята в експлуатацію, то він та його колишня дружина в силу ст.60 СК України є фактичними власниками будівельних матеріалів, які використовувались для проведення будівельних робіт у спірному будинку. А тому просив стягнути з [PERSON] на його користь витрати на ремонт та реконструкцію будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці в розмірі 668957 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, доповнили, що він з колишньою дружиною [PERSON] з 2006 року працювали підприємцями на КП «Калинівський ринок». Реконструкцію будинку вони розбили з 2009 року по 2011 рік, а в 2012 році все закінчили. В будинку проживала його сімя, тобто він, дружина та двоє дітей, відповідачка в будинку не проживала. В грудні 2012 року вони з [PERSON] розлучилися. Кошти на добудову другого поверху, на внутрішні та зовнішні роботи витрачалися його сімєю, сума в розмірі 668957 грн. це були кошти його сімї, а не відповідачки. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в запереченнях, доповнили, що вона купила будинок в 2001 році, а в 2002 році почала робити ремонт. Ремонт проводився за її гроші, вона давала гроші на металочерепицю дружині підприємця, донька [PERSON] забрала гроші і дала їх позивачу, щоб він купив. Вона давала гроші позивачу на все, в тому числі: на опалення суму 82000 грн. (10000 [PERSON]), на тепловер суму 76000 грн., на паркан суму 35000 грн. Грошей на товар у нього не було, оскільки він в той час працював в органах внутрішніх справ і інших заробітків, окрім малої заробітної плати, у нього не було. Вона і в той час і на даний момент являється приватним підприємцем і на КП «Калинівський ринок» має контейнери, в яких успішно займається торгівлею промислових товарів. Закінчили робити ремонт в 2010 році. Дійсно брати позивача допомагали робити ремонт, однак вони це робили за гроші. Вона давала кошти доньці, яка платила працівникам за проведення ремонту. Вона заплатила за ремонт приблизно 50000 доларів США. У позивача грошей не було. Коли вона придбала будинок, то він був придатний для житла, але вони його покращили. Стосовно накладних, то їх необхідно визнати неналежними та недопустимими доказами, оскільки одній частині вже надана оцінка рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці, яке набрало законної сили, по іншій частині накладних цим же рішенням стягнуто на користь позивача кошти, частина накладних не мають підпису особи, яка реалізувала товар, та особи, яка відпустила товар, а частина накладних не підтверджують факт особистого сплачення [PERSON] коштів за будматеріали. Також заявили клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки реконструкція житлового будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці проводилась з 2002 по 2010 роки, що також було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.11.2015 року, а законодавець встановив загальну позовну давність в три роки, тобто в позивача закінчився строк на звернення з позовом до суду в 2013 році, тому просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Третя особа в судовому засіданні позов не визнала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в запереченнях, доповнила, що позивач [PERSON] її колишній чоловік, а відповідачка [PERSON] її мати. В 2001 році її мати придбала будинок № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці. Вона з 2005 року зареєстрована як приватний підприємець. Відповідач працював в органах внутрішніх справ і інших заробітків, окрім малої заробітної плати, у нього не було. В 2006 році відповідачу при виході на пенсію дали вихідну допомогу і вони поїхали відпочивати на море. ЇЇ мати купила дві земельні ділянки, оскільки вони збирались будуватись. В будинок вони не вкладали свої кошти, оскільки гроші на ремонт і реконструкцію давала мати. Крім того, накладні, надані відповідачем, не відповідають дійсності. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці з належними до нього господарськими будівлями і спорудами на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2001 року (т.1, а.с.8-9). Позивач [PERSON] з 13.09.1997 року перебував в зареєстрованому шлюбі з донькою відповідачки [PERSON], який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.12.2012 року (т.1, а.с.23). В період шлюбу позивач разом з дружиною та двома неповнолітніми дітьми проживав в житловому будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці зі згоди відповідачки [PERSON] як власника, а з 10.07.2001 року зареєстрований в даному будинку, що підтверджується копією його паспорта (т.1, а.с.7), ці обставини визнала в судовому засіданні і відповідачка. Після розірвання шлюбу колишня дружина попросила позивача виселитися із будинку, а згодом рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.11.2014 року (т.1, а.с.24) [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці, на підставі якого позивача знято з реєстрації. Під час проживання позивача в будинку відповідачки [PERSON] протягом 2002-2010 років було проведено будівельно-ремонтні, оздоблювальні роботи, а саме: здійснено реконструкцію в межах існуючого горища і надбудовано повноцінний другий поверх; повністю накрито металочерепицею, для реконструкції здійснено закупівлю лісоматеріалів; здійснено добудову їдальні; здійснено заміну вікон; влаштовано сходовий марш з перилами; здійснено утеплення стін та підлоги будинку; обштукатурено стіни та обшито гіпсокартоном стелю; залито стяжкою підлогу; встановлено ламінат; здійснено заміну газового опалення (труби, батареї, газовий котел); замінено огорожу із звичайної цегли на декоративну цеглу; виконані внутрішні та зовнішні малярні роботи, що визнали сторони в судовому засіданні та даний факт було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.11.2014 року, яке набрало законної сили. Після проведення вищевказаних ремонтних робіт площа будинку значно збільшилася та відповідно покращилися його житлові умови. З видаткових накладних (т.1 а.с.17-21, 33-36) вбачається, що придбавалися будівельні матеріали, які використовувались для здійснення ремонтних та будівельних робіт у будинку. Також вказані факти підтвердили в судовому засіданні свідки, зокрема свідок [PERSON] пояснив суду, що вони починали проводили ремонтні роботи в будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці в 2001 році. Замовляв вказані роботи позивач. Будинок спочатку був нежилий. За будівельні роботи та за роботу працівникам, які проводили ремонт, розраховувались і позивач [PERSON] і його колишня дружина [PERSON] Також він їхав замовляти тепловер. Свідок [PERSON] пояснив суду, що влітку 2009 року в будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці проводилися внутрішні і зовнішні (фасадні) роботи. Замовниками були позивач [PERSON] і його дружина [PERSON] Відповідачка [PERSON] роботи не замовляла. За роботу працівникам, які проводили ремонтні роботи, розраховувався позивач, а іноді його дружина. За будівельні матеріали розраховувався позивач. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він в будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці проводив ремонтні роботи, а саме: робив опалення, сантехніку, виконував інші роботи за дорученням працедавця. Замовляли роботи позивач та його дружина. Заробітну плату оплачував працедавець, будівельні матеріали привозив також працедавець. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював у позивача [PERSON] В 2003 році вони клали бруківку, закарпатський камінь і басейн (фонтан). Замовником робіт був позивач. Відповідачка послуг не замовляла. Йому не відомо, хто купував будівельні матеріали, але за роботу розраховувався позивач. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював у будинку в 2001-2002 роках. В 2009 році виконував ремонтні роботи, замовником яких був позивач. Будівельні матеріали привозив позивач, в тому числі: цеглу, клей, тепловер. Заробітну плату оплачував позивач з дружиною. Відповідачка нічого не замовляла. Свідок [PERSON] пояснила суду, що будинок № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці будували позивач [PERSON] і його дружина [PERSON] На КП «Калинівський ринок» позивач допомагав дружині і вдень і вночі. З 1999 року позивач їхав по 1-2 рази в тиждень в м. Одеса за товаром. Вона не бачила, щоб хтось комусь давав гроші. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він являється сином позивача [PERSON] і третьої особи [PERSON] та онуком відповідачки [PERSON] З 2004 року він проживав [INFO] по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці. Реконструкція будинку проводилась за кошти позивача та третьої особи, які ними були зароблені в 2008-2012 роках на КП «Калинівський ринок». Відповідачка [PERSON] в будинку не проживала і її там не було, коли проводився ремонт. Він не чув, щоб бабуся давала гроші на ремонт і на будівельні матеріали. Йому не відомо, звідки батько брав гроші на ремонт в будинку. Також він не знає, скільки коштів було потрачено на ремонт. Свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомо, що [PERSON] проводила ремонт у будинку, фінансувала проведення опалення, заміну вікон, однак не знає, хто давав вказівки працівникам, які ремонтні роботи необхідно робити. [PERSON] тримала у неї свої гроші та телефонувала, щоб вона принесла 8000 [PERSON] і 5000 [PERSON]. Великі ремонтні роботи проводили родичі позивача, однак хто їм оплачував заробітну плату, вона не знає. Вона бачила, як [PERSON] давала позивачу 8000 [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив суду, що являється сином відповідачки [PERSON] Його мати проживала в будинку і вона ініціювала проведення ремонту в будинку. Відповідачка оплачувала кошти за проведення ремонтних робіт. Він давав частину дерева, а цеглу привозив сусід [PERSON]. Тепловер привозила фірма. Відповідачка також виплачувала заробітну плату працівникам, які проводили ремонт. Він привозив відповідачці гроші, щоб розрахуватись за тротуарну плитку. Свій будинок він будував з 2007 року. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в будинку проводився ремонт, його робили позивач [PERSON] та його дружина [PERSON], про відповідачку [PERSON] вона не чула. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він займається підприємницькою діяльністю та продає будівельні матеріали. Приблизно 9-11 років тому позивач [PERSON] придбавав у нього дошку, брус для даху, оскільки робив перебудову. За матеріали розраховувався позивач, однак він не памятає, чи давав квитанції. Брус для даху позивач брав по вул. Заставнянській м. Чернівці і його везли на Рошу до інтернату. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 15113 від 25.02.2016 року (т.1 а.с.120-184) вартість проведених робіт (невідємних поліпшень) в будинковолодінні № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці, які були проведені в цьому будинку з 16.03.2001 року по 27.12.2012 року в цінах станом на 25.02.2016 року становить суму 557464 грн., в тому числі з ПДВ сума 668957 грн. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відносно цих вимог закону суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що на проведення ремонтних робіт в будинку залучалися лише кошти подружжя його та його дружини. Судом встановлено, що кошти на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт залучалися як відповідачкою [PERSON], так і подружжям позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], що підтверджується видатковими накладними (т.1 а.с.17-21, 33-36). Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивач з своєю колишньою дружиною та відповідач вкладали кошти в ремонт та реконструкцію будинку з розрахунку ? частини відповідач та ? частини позивач з колишньою дружиною. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). На підставі ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Оскільки добудова другого поверху та добудова кімнати їдальні, фактична реконструкція будинку № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці не прийнята в експлуатацію, то подружжя позивач [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] в силу ст.60 СК України є власниками частини будівельних матеріалів, які використовувались для проведення будівельних робіт у спірному будинку. Посилання відповідачки та її представника щодо визнання видаткових накладних неналежними та недопустимими доказами, є безпідставним, оскільки суд вирішує справу не з доведених доказів наданих видаткових накладних та квитанцій, а з того, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 15113 від 25.02.2016 року вартість проведених робіт (невідємних поліпшень) в будинковолодінні № 1 по 1-ому провулку Луковецькому м. Чернівці становить суму без ПДВ 557464 грн. Судом встановлено, що кошти на проведення ремонтних робіт витрачені в рівних частинах як відповідачкою [PERSON], яка є власником будинку, в сумі 278732 грн., так і подружжям позивачем [PERSON] і третьою особою [PERSON] в сумі 278732 грн. Крім того, частки кожного з подружжя і позивача і третьої особи є рівними тобто по 139366 грн. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати на ремонт та реконструкцію будинку в розмірі 139366 грн., також враховуючи розмір задоволеного позову з відповідачки на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1393,66 грн., а всього суму 140759,66 грн. Також, суд вважає, що позивач [PERSON] не пропустив передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк для звернення з даним позовом до суду, оскільки право на звернення з цим позовом у нього виникло з 27.12.2012 року, тобто з моменту винесення рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці про розірвання шлюбу, а позивач звернувся до суду 23.03.2015 року, тобто в межах трирічного строку, тому підстав для застосування положень ст.267 ЦК України немає. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial