Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення безпідставно отриманого майна (коштів), про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер [PERSON], який працював директором ТОВ «Ладога» по день своєї смерті. Після його смерті ТОВ «Ладога» було проведено перевірку діяльності товариства під керівництвом [PERSON], та виявлено низку порушень статуту товариства та чинного законодавства, що призвели до збитків в сумі 290914,40 грн. Відповідно до платіжних доручень за 2014-2015 роки ТОВ «Ладога» сплатило померлому [PERSON] з урахуванням податків на 219186,90 грн. більше, ніж повинно було сплатити відповідно до статуту ТОВ «Ладога», адже, відповідно до статуту померлий мав отримати 10%, але сплатив на свою користь 50% дивідендів. Крім того, померлий зареєстрував на своє ім'я службовий автомобіль Geely CK 1.5 basic. За згаданий автомобіль ТОВ «Ладога» сплатило всі лізингові платежі, але померлий [PERSON] уклав відповідний правочин та передав цей автомобіль собі згідно акту прийому передачі від 02.11.2009 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення. Відповідач [PERSON] 17.07.2017 року надала до суду заперечення, в яких зазначила, що померлий [PERSON] діяв в рамках своїх повноважень, тому порушень вимог закону не вбачає. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 12.05.2017 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Інші заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувались. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом. Згідно статті 145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства. Відповідно до Протоколу №2 від 25.01.2007р. загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДОГА» з 26 січня 2007 року директором призначено громадянина [PERSON]. Відповідно до наказу Х2_01\\К від 02.04.2007р. останній приступив до виконання своїх обов'язків. Згідно статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДОГА», що зареєстрований 05.02.2007р. державним реєстратором Харківської міської ради номер запису 14801050002032804 його учасниками є [PERSON] (доля участі 10%), [PERSON] (доля участі 30%), [PERSON] (доля участі 30%), [PERSON] (доля участі 30%). Згідно п. 10.3.2 Статуту Товариства щодо сплати дивідендів з чистого прибутку пропорційно до розміру частки учасника у Статутному фонді і тільки на підставі рішення Вищого органу товариства (Загальні збори учасників Товариства). Протягом 2014 - 2015р.р. із розрахункового банківського рахунку позивача на власний рахунок діючого на той час директора [PERSON] сплачені грошові кошти із призначенням платежу «дивіденди» засновнику за посиланням на відповідні протоколи, зокрема: 25.12.2014р. сплачено 28 500,00 грн. (дивіденди за 2014 рік) із посиланням на протокол №4 від 24.12.2014р.; 27.02.2015р. сплачено 21 195,00 грн. (дивіденди за січень протокол №6 від 23.01.2015р.; 30.03.2015р. сплачено 21 195,00 грн. (дивіденди за лютий протокол №7 від 27.03.2015р.; 05.05.2015р. сплачено 25 905,00 грн. (дивіденди за березень протокол №8 від 28.04.2015р.; 04.06.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за квітень протокол №9 від 29.05.2015р.; 20.07.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за травень протокол №10 від 29.06.2015р.; 04.08.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за червень протокол №11 від 29.07.2015р.; 24.09.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за липень протокол №12 від 31.08.2015р. 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на Збори засновників товариства Позивача у визначені дати не проводилися та рішення про розподіл прибутку та виплату дивідендів не приймались, що встановлено та підтверджується Актом та звітом ревізійної комісії від 31.10.2016р. (а.с. 136-164). Отже, обставини невірного та безпідставного розпорядження грошовими коштами товариства з боку колишнього директора були виявлені під час роботи ревізійної комісії, обраної відповідно до положень статуту (п.11.4). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, померлий директор [PERSON] безпідставно отримав кошти (майно) Товариства з урахуванням сплачених податків в сумі 219 186, 90 гривень, чим завдав збитки Товариству на вказану суму грошових коштів. Також, померлий [PERSON] від імені Товариства (Позивача) уклав тристоронній правочин (Договір про переведення боргу та відступлення права вимоги від 02.11.2009 року до договору №175-С фінансового лізингу від 12 вересня 2007 року) з ТОВ «АІС-Лізинг» та [PERSON] та отримав відповідно до акту до договору про переведення боргу та відступлення права вимоги автомобіль Geely CK 1.5 basic, у власність, згодом зареєструвавши його на своє ім'я. Так, п.1.1 договору про переведення боргу від 02.11.2009 року сторонами визначено, що ТОВ «ЛАДОГА» є боржником по сплаті лізингових платежів та іншим зобов'язанням згідно Лізингового договору та переводить свій борг (обов'язки) на нового лізингоодержувача ([PERSON]), а п.3.1. встановили обов'язок безоплатної передачі ТОВ «ЛАДОГА» на користь [PERSON] транспортного засобу автомобілю Geely CK 1.5 basic. Відповідно до Додаткової угоди №3 від 16.09.2009р. Договору фінансового лізингу №175-С від 12.09.2007р. та Акту ревізійної комісії від 31.10.2016р. станом на 02.11.2009р., тобто на дату укладення Договору про переведення боргу та відступлення права вимоги заборгованість позивача по сплаті лізингових платежів була відсутня, тобто був укладений фіктивний договір про переведення боргу, якого фактично не існувало, а колишній директор [PERSON] у такий спосіб безоплатно отримав автомобіль. Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до п. 7 Постанови № 9 у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки факт безпідставного отримання померлим [PERSON] автомобіля Geely CK 1.5 basic знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, тому суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку реституцію, тобто повернути все одержане за договором. Згідно відповіді приватного нотаріуса ХМНО Варнікової К.В., 19.09.2016 року за заявою [PERSON] після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №13/2016. Крім [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався. На ім'я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на спірний автомобіль Geely CK 1.5 basic (а.с.117). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з вищенаведеного суд визнає вимоги позивача правомірними та такими які підлягають задоволенню. Заперечення надані [PERSON] в ході розгляду справи, висновків суду не спростовують. Відповідно до ст.140 ЦПК України суд стягує з [PERSON] витрати зі сплати судового збору в розмірі 4887 грн. 81 коп. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved