Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] \~на праві приватної власності нале-жить квартира [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі, але не прожи-вають там з 2018 року. Майно, що їм належить у приміщенні\~ відсутнє. Реєстрація відпові-дачів перешкоджає позивачу розпоряджатися належною йому власністю. За вказаних обставин просив визнати [PERSON] та [PERSON] -дрівну такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав викладених в позові, проти винесення заочне рішення по справі не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися про день та час розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомлено. Відзив не надходив, що на підставі ст. 280 ЦПК України, дає суду можливість розглянути справу за їх відсутності та винести заочне рішення. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежуваль-ного припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опубліку-ванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце роз-гляду справи. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на під-ставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5, 6, 7), якою, в силу ст. 41 Конституції України, позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися на свій розсуд. [PERSON] та [PERSON] перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15), але не прожи-вають у ньому з 15.05.2018 року, що підтверджується актом про фактичне не проживання особи від 02.09.2019 року та довідкою про фактичне місце проживання (не проживання) особи (а.с 13, 14). Відповідно до рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 червня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. (а.с. 8). Власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 317, 319 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому нале-жить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з влас-ником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користу-ються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між влас-ником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК України, сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сімї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сімї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до статті 157 ЖК України, але за наявності обста-вин, передбачених частини першої статті 116 цього Кодексу (виселення осіб, які руйнують чи псують приміщення). Таким чином, відповідач набула право користування квартирою як член сімї власника квартири, а припинення сімейних відносин з власником квартири не дає підстав на позбав-лення її права користування займаним приміщенням. Крім того, суд зауважує, що аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] з 2018 року у квартирі за місцем її реєстрації не проживає, особисті речі відсутні. Відповідач [PERSON] ніколи не була членом сімї позивача, та її особистих речай немає. За вказаних обставин суд вважає, що відповідачі не проживають понад рік за місцем реєстраційного обліку без поважних причин, їх перебування на реєстраційному обліку за адресою житла, належного позивачу на праві приватної власності, створює останньому пе-решкоди у реалізації його прав, які слід усунути шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved