Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну визначеного за рішенням суду розміру аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини та стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки від заробітку щомісячно. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Солонянського районного суду від 02 листопада 2012 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб, а рішенням Солонянського районного суду від 06 вересня 2012 року з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого 18 вересня 2012 року було видано виконавчий лист. Після винесення рішення суду змінився його сімейний стан, оскільки з 2014 року він проживає у цивільному шлюбі з [PERSON], яка має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Його цивільна дружина не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за неповнолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, у звязку з чим перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Солонянської райдержадміністрації, де отримує державну допомогу. Вони ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет, у звязку з чим після прийняття судового рішення про стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини змінився і його матеріальний стан. Крім цього, він виплачує кредит щомісячно по 550 гривень за придбаний на кредитні кошти телевізор, а у будинку, де він проживає зі своєю цивільною дружиною та її донькою, необхідно перекрити дах та зробити косметичний ремонт, придбати шафу для білизни та пральну машинку для прання дитячих речей, що потребує значних коштів. Також із заробітної плати, яка складає в середньому 3030 гривень, він витрачає значні кошти на комунальні платежі за користування природнім газом, електроенергією та інше, проїзд з місця проживання в смт.Новопокровка до місця роботи в м. Дніпропетровськ та зворотній бік, що складає близько 67 гривень 22 копійки в день, а відповідно за 21 день складає щомісячно 1411 гривень, в той же час з заробітної плати відраховуються аліменти в розмірі 30 %, що складає близько 977 гривень щомісячно, кредит 550 гривень, у звязку з чим його витрати на зазначені цілі складають щомісячно 2938 гривень, при цьому будь якого рухомого чи нерухомого майна на праві власності він не має. З посиланням на ст. 192 Сімейного кодексу України просив у звязку зі зміною сімейного та майнового стану зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з 1/3 частини до 1/8 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснив, що в даний час у нього змінився сімейний та матеріальний стан, у звязку з чим є визначені законом підстави для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на утримання спільної з відповідачкою неповнолітньої дитини з 1/3 до 1/8 частини його щомісячних прибутків. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, надавши суду і письмові заперечення (а.с.47), що відповідачем не надано доказів погіршення його майнового та сімейного стану як підстави для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, оскільки він працює на тій же роботі, що і на день постановлення рішення суду про стягнення аліментів, при цьому він не змінив і місця свого проживання, так як продовжує проживати у своїх батьків в с.Новопокровка. Посилання позивача на зміну сімейного стану також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки шлюб зі співмешканкою ним не зареєстровано і він не являється батьком її дитини. Комунальні послуги по утриманню будинку, в якому проживає позивач, оплачує його мати, що вбачається з наданих позивачем квитанції, а придбання в кредит телевізора будо ініціативою самого позивача, яку він проявив вже після судового рішення про стягнення аліментів і повинен був усвідомлювати, що внаслідок чого зміниться його матеріальний стан. Крім цього, до місця роботи він їздить на автомобілі, який придбав в 2007 році за довіреністю. В той же час, прохала врахувати зміну її матеріального та сімейного становища, оскільки на даний час у неї народилась друга дитина, внаслідок чого її матеріальний стан став значно гіршим, ніж у позивача, вона не має власного житла, внаслідок чого змушена орендувати житло, сплачувати комунальні послуги, утримання їх спільної дитини, яка навчається в школі, потребує значних витрат, у звязку з чим сплачуваних позивачем аліментів для цього недостатньо. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що сторони з 12 вересня 2005 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2012 року, яке набрало законної сили (а.с.49), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], 29 листопада 2005 року (а.с.10), яка після припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин проживає з відповідачкою (а.с.8). Відповідачка [PERSON] після розірвання шлюбу змінила прізвище з Журавель на Біназарову (а.с.49). Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2012 року у цивільній справі №0438/2295/2012 провадження №2/0438/426/2012, яке набрало законної сили, з позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], 29 листопада 2005 року, в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Відповідно до рішення суду 18 вересня 2012 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист (а.с.45), який знаходиться на виконанні Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 192 СК України\~ передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом\~ платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або\~ поліпшення здоров'я когось із них. Аналогічні положення містяться і п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 року. Судом встановлено, що згідно довідки Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області від 03 лютого 2015 року (а.с.11) позивач [PERSON] працює молодшим інспектором ГЗ та за 6 місяців з серпня 2014 року по січень 2015 року включно отримав заробітну плату в загальному розмірі 18180 гривень 24 копійки, з якої проведено відрахування аліментів 5861 гривня 89 копійок. З довідки Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року (а.с.12) вбачається, що позивач [PERSON] фактично проживає в [INFO], при цьому зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є вул.Кірова,51 в селищі Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, що вбачається і з його паспорта (а.с.6), а до складу його сімї входить дружина (співмешканка) - [PERSON], донька співмешканки [PERSON] [INFO], а зазначене свідчить про те, що позивач з 2014 року проживає без реєстрації шлюбу однією сімєю з [PERSON], яка має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], (а.с.22), батьком якої він не являється. В судовому засіданні встановлено, що з дня постановлення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки змінилось матеріальне становище як позивача, так і відповідача, при цьому обставин, якими сторони обґрунтовують як свої доводи за позовом, так і свої заперечення є аналогічними, при цьому судом не можуть бути враховані доводи позивача щодо його обовязку утримувати неповнолітню дитини своєї дружини від іншого шлюбу, так як вона не працює у звязку з доглядом за донькою, оскільки такий обовязок не визначено положеннями глави 15 Сімейного кодексу України. Судом також враховується, що на період розгляду справи співмешканка позивача [PERSON], у звязку з народженням у 2012 році дитини отримує державну допомогу відповідного до визначеного законом порядку як на народжену дитину, так і стосовно себе в період знаходження у відпустці по догляду за дитиною, розмір якої в сукупності становить більше 1000 гривень 00 копійок (19-21). Крім цього, судом встановлено, що як позивач, так і відповідач проживають у житлі, яке їм не належить, але при цьому судом не можуть бути прийняті доводи позивача про те, що саме він утримує житловий будинок, де фактично проживає та який потребує ремонту згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 01 лютого 2015 року (а.с.18), але який належить на праві власності його матері [PERSON], оскільки надані ним квитанції про оплаті наданих комунальних послуг по електроенергії та газопостачанню видані на імя [PERSON], а не на імя позивача [PERSON] (а.с.27-32). В той же час, судом встановлено, що місце роботи позивача [PERSON], де він працює за графіком (а.с.16) розташоване в м. Дніпропетровськ (а.с.11), у звязку з чим він несе витрати на проїзд до місця роботи та проживання (а.с.17). Він також несе витрати по виконанню обовязків за кредитним договором, який ним було укладено для придбання телевізора після постановлення судового рішення (а.с.13-15). Таким чином, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, в межах заявлених позовних вимог, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що матеріальний та сімейний стан платника аліментів частково змінився, у звязку з чим є правові підставі для зменшення розміру аліментів, а розмір стягуваних з позивача аліментів необхідно зменшити з 1\\3 частини до 1\\4 частини від заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити. Не підлягає задоволенню і вимога позивача про зменшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів з 19 квітня 2015 року, оскільки дана вимога не обґрунтована на законі та не мотивована позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні, а положеннями ст.191 СК України передбачено, що з дня предявлення позову до суду аліменти присуджують за рішенням суду про стягнення аліментів, про що і було зазначено в рішенні Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2012 року про стягнення аліментів з [PERSON] (а.с.8-9), в той же час, ст.192 СК України таких положень не містить, про що зазначено і в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 року, у звязку з чим новий розмір аліментів підлягає стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial