Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Позов мотивує тим, що 27.11.2002 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. Зазначає, що приблизно з 2012 року їх спільне життя з відповідачкою поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З жовтня 2015 року він забрав свої речі та переїхав жити окремо за місцем своєї реєстрації, з цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивач та відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідачка також подала заяву, де вказала, що позов визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, строк на примирення не потребує. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними поступово погіршувалися їх сімейні відносини, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сімейне життя фактично між ними припинено з жовтня 2015 року та з того часу спільного господарства вони не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Відповідачка подала заяву, де вказала, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved