Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що 01.03.2017 відповідач позичив у нього 34360 доларів США зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 01.05.2018. 08.05.2017 відповідач позичив у нього 11401 доларів США зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018. 08.05.2017 відповідач позичив у нього 107398 доларів США зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018. 08.05.2017 відповідач позичив у нього 32784 євро зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018. 08.05.2017 відповідач позичив у нього 37231 євро зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018. Вказані договори позики було укладено в письмовому вигляді. Проте відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманих сум позики. Враховуючи викладене, а також посилаючись на ст.1048 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 01.03.2017 у розмірі 34360 доларів США та 15% річних в розмірі 46127 доларів США, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 11401 доларів США та 15% річних в розмірі 15299 доларів США, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 107398 доларів США та 15% річних в розмірі 144121 доларів США, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 32784 євро та 15% річних в розмірі 43994 євро, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 37231 євро та 15% річних в розмірі 49962 євро, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності та не мав права укладати вказані договори та отримувати за них комісію з щоквартальною капіталізацією. Вказував, що зазначені договори є договорами позики укладеними між фізичними особами, тому підстав для стягнення комісії на підставі ст. 1048 ЦК України у позивача немає. Щодо факту укладення вказаних вище договорів і отриманні визначених ними коштів, представник відповідача не заперечував. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно договору позики від 01.03.2017 [PERSON] позичила у [PERSON] 34360 доларів США зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 01.05.2018 (а.с.47). Згідно договору позики від 08.05.2017 [PERSON] позичила у [PERSON] 11401 доларів США зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018 (а.с.48). Згідно договору позики від 08.05.2017 [PERSON] позичила у [PERSON] 107398 доларів США зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018 (а.с.49). Згідно договору позики від 08.05.2017 [PERSON] позичила у [PERSON] 32784 євро зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018 (а.с.50). Згідно договору позики від 08.05.2017 [PERSON] позичила у [PERSON] 37231 євро зі сплатою комісії у розмірі 15% від суми позики з щоквартальною капіталізацією строком до 07.05.2018 (а.с.51). Вказані договори позики було укладено в письмовому вигляді. За умовами, які містяться у вказаних договорах позики, сторони визначили порядок розірвання та продовження дії договору, а саме: кожна зі сторін за договором протягом строку його дії має право розірвати договір достроково з повідомленням за 30 календарних днів до дати його розірвання з поверненням суми позики в день розірвання; якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомила другу сторону про небажання продовжувати строк його дії, то договір вважається пролонгованим на тих же умовах і на той самий строк. Оригінали договорів знаходяться у позивача. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як убачається з позовної заяви, відповідач суму позики не повернув. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму позики за договором позики від 01.03.2017 у розмірі 34360 доларів США, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 11401 доларів США, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 107398 доларів США, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 32784, за договором позики від 08.05.2017 у розмірі 37231 євро. Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 15% річних з щоквартальною капіталізацією за кожним договором позики суд зазначає наступне. Як встановлено нормами ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Умовами договорів позики, укладених між позивачем та відповідачем, передбачена сплата комісії в розмірі 15% річних від суми позики з щоквартальною капіталізацією, що не узгоджується з положеннями ст. 1048 ЦК України. Натомість, визначені умови підпадають під правовідносини, обумовлені частиною 6 ст. 1061 ЦК України як проценти за банківський вклад, якою встановлено, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. За таких обставин, враховуючи статус учасників, суд приходить до висновку про те, що до спірних правовідносин положення ст. 1061 ЦК України застосуванню не підлягають, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії з щоквартальною капіталізацією в розмірі 15% річних за кожним договором позики підлягають відхиленню. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial