Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про спонукання того укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна, що складається з адміністративного будинку А-2, площею 197,4 кв. м, допоміжного цеху Б-1 площею 653,0 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на умовах, викладених у проекті договору купівлі-продажу, за ціною визначеною у звіті про оцінку майна від 18.05.2015 р. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 21 січня 2014 року директором Стрийського автосервісного підприємства ДП ПАТ «Львів-Авто» [PERSON] надано розписку про отримання коштів, згідно з якою директор Стрийського АСП ДП ПАТ «Львів-Авто» одержав від позивача 200 000 грн. в якості авансу в рахунок оплати за договором купівлі-продажу спірного нерухомого майна, який вони домовились укласти в майбутньому. Після досягнення згоди щодо укладання договору купівлі-продажу та передачі авансу в підтвердження намірів укладення договору за погодженням з відповідачем він (позивач) почав користуватися зазначеним майном. Маючи намір в майбутньому використовувати об'єкт для організації торгівлі та сервісного обслуговування сільськогосподарської техніки (мініагротехніки), зі згоди відповідача він здійснив поліпшення об'єкту, а саме: влаштував замощення та встановлення навісу для виставкового майданчику. Враховуючи, що територія підприємства охороняється, і охорона підпорядковується відповідачу та оплачується ним, то й поліпшення на території об'єкту могли провадитись виключно за згодою відповідача. Надання згоди відповідачем на здійснення поліпшення об'єкту підтверджує те, що останній прийняв на себе зобов'язання укласти з ним договір купівлі-продажу нерухомості. Наявність здійснення поліпшення підтверджується листом директора Стрийського АСП ДП ПАТ «Львів-Авто» від 29.05.2015пр., надісланим на адресу позивача. Для поліпшення об'єкту ним було придбано матеріали загальною вартістю 111 620,00 грн., за допомогою яких проведено роботи з бетонування ділянки (влаштування замощення), будівництво навісу та паркану для зберігання техніки, монтаж печі. Вартість проведених робіт становить 69 700,00 грн. Загальна вартість проведених робіт становить 181 320,00 грн. Договір купівлі-продажу нерухомого майна мав бути підписаний та нотаріально посвідчений до 21 травня 2014р. Однак, відповідач, пославшись на відсутність правовстановлюючого документу на майно, відклав дату укладення договору купівлі-продажу. В кінці 2014р. відповідач повідомив, що має правовстановлюючий документ на нерухоме майно, але його треба зареєструвати відповідно до чинного законодавства. Заява на проведення реєстрації була подана у лютому 2015 р. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відбулась 12 березня 2015 року (копія витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності додається). Одразу після цього він звернувся до відповідача в вимогою укласти договір купівлі-продажу. Але відповідач почав безпідставно змінювати дату укладення договору купівлі-продажу, не відмовляючись від його укладення. Було визначено дату укладення договору купівлі-продажу - 25 березня 2015р. Проект договору був одержаний відповідачем, який не надав своїх зауважень щодо його змісту. Однак, за день до погодженої дати відповідач відмовився від укладення договору купівлі-продажу, чим порушив права та інтереси позивача. Погоджена ними вартість спірного майна за договором купівлі-продажу становить 400 000 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна, яка проведена ТзОВ «АКР-КОНСАЛТ», станом на 18.05.2015р. ринкова вартість спірного майна становить 412 672 грн. Враховуючи дану оцінку, він згідни на укладення договору купівлі-продажу за ціною 412 672 грн. Враховуючи сплачений ним аванс у розмірі 200 000 грн., він погоджується доплатити відповідачу ще 212 672 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в ньому обставини. Представники відповідача - директор Стрийського АСП ДП ПАТ «Львів-Авто» [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. [PERSON] подав письмове заперечення на позов, в якому зазначав, що дійсно 21 січня 2014р. за дорученням власника майна - нежитлових будівель АТВТ «Львів-Авто», він отримав від позивача грошові кошти в сумі 200 000 грн. в якості авансу купівлі-продажу цього майна в майбутньому. В розписці про отримання коштів від 21.01.2014 року, знову ж таки за дорученням власника майна АТВТ «Львів-Авто» обумовлено дату укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, а саме те, що такий договір повинен бути підписаний та нотаріально посвідчений до 21.05.2014 р. Після цього, в березні 2014р. позивач без будь-якого дозволу власника на той час нерухомого майна АТВТ «Львів-Авто», не ставши власником спірного нерухомого майна, передчасно самовільно збудував споруди (навіс). З невідомих йому ([PERSON]) причин між позивачем та власником майна АТВТ «Львів-Авто» не було укладено договору купівлі-продажу майна ні 21.05.2014р. як обумовлено в розписці, ні в подальшому. За дорученням АТВТ «Львів-Авто» він неодноразово, в т.ч. письмово звертався до позивача щодо повернення йому отриманого авансу, як передбачено розпискою. Однак, останній грошові кошти отримати відмовлявся, наполягаючи на укладенні договору купівлі-продажу. В подальшому, а саме 03.02.2015р. право власності на майно, яке є предметом позову, від АТВТ «Львів-Авто» перейшло до Стрийського АСП ПАТ «Львів-Авто», яке не має наміру відчужувати належне йому майно. За фактом самовільного будівництва позивачем навісу на території, що на даний час належить відповідачу, після того, як позивач відмовився демонтувати дані споруди, за заявою відповідача Стрийським МВ ГУ МВС відкрито кримінальне провадження. Вважав, що отримання авансу на відміну від завдатку не є доказом укладення договору і відповідно на аванс не покладено функцію забезпечувати взяті сторонами на себе зобов'язання, особливо в тих випадках, коли договір потребує письмової форми, оскільки видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору. Те, що отримані відповідачем згідно розписки від 21.01.2014р. грошові кошти не є завдатком, а авансом, вказано безпосередньо в тексті самої розписки, а також стверджується і самим позивачем, виходячи з тексту позовної заяви. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, сторона, що отримала аванс зобов'язана його повернути, що й зазначено у розписці. В судовому засіданні [PERSON] ствердив, що домовленість про укладення договору-купівлі продажу спірного майна існувала між позивачем та керівником ПАТ «Львів-Авто» [PERSON], за вказівкою якого він як фізична особа-посередник отримав від позивача відповідно до зазначеної розписки від 21.01.2014р. в приміщенні ПАТ «Львів-Авто» гроші в сумі 200 000 грн. Знову ж таки за вказівкою керівництва ПАТ «Львів-Авто» він не чинив перешкод позивачу у доступі до спірного майна, зведенні навісу. На даний час Стрийське АСП ПАТ «Львів-Авто» є власником спірного майна і він як директор цього підприємства не має наміру відчужувати його. Він після 21.05.2014р. неодноразово телефонував позивачу з метою повернути кошти в 200 000 грн., скеровував йому повідомлення про звільнення території підприємства від самочинно зведеного навісу, але безрезультатно. Отримані в позивача кошти в сумі 200 000 грн. зберігає вдома. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3,11,15,59,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У частині 1 ст.11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності, яке видане Дулібською сільською радою Стрийського району 21.04.2010р. та зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме 21.04.2010р., АТВТ «Львів-Авто» (на даний час ПАТ «Львів-Авто») було власником нерухомого майна: адміністративного будинку А-2, площею 197,4 кв. м; допоміжного цеху Б-1 площею 653,0 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідач - Стрийське автосервісне підприємство дочірнього підприємства ПАТ «Львів-Авто» стало власником зазначеного майна 03.02.2015р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34853698 від 13.03.2015р. Як вбачається з розписки про отримання коштів від 21.01.2014р. (а.с.4), підписаної [PERSON], останній такою підтвердив, що на момент підписання цієї розписки за попередньою домовленістю про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке складається з адміністративного будинку А-2, площею 197,4 кв. м; допоміжного цеху Б-1 площею 653,0 кв. м, розташованих за адресою: 82434, [ADDRESS], та відмови Стрийського АСП ДП ПАТ «Львів-Авто» від користування розташованою за цією ж адресою земельною ділянкою згідно із схемою, що є додатком 1 до цієї розписки, отримав від [PERSON] грошові кошти готівкою в сумі 200 000 грн., які в подальшому будуть використані в якості авансу за купівлю-продаж нерухомого майна. Договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути підписаний та нотаріально посвідчений до 21.05.2014р. [PERSON] будучи допитаним в якості свідка ствердив, що домовився з [PERSON] про купівлю спірного нерухомого майна за 412 000 грн. На підтвердження своїх намірів передав останньому аванс в розмірі 200 000 грн., що підтверджується представленою розпискою. На час передачі авансу відповідач не мав документів на право власності на нерухоме майно, тому договір домовились укласти не пізніше 21.05.2014р. Одночасно він за домовленістю з [PERSON] облагороджував територію, яку планував придбати - збудував навіс площею 220 кв. м, засипав гравієм частину території, помалював огорожу. Після 21.05.2014р. [PERSON] неодноразово відкладав укладення договору, посилаючись на те, що неготові правовстановлюючі документи на майно. Надалі відповідач передумав продавати спірне майно. Свідок [PERSON] показав суду, що разом з [PERSON] їздив до офісу ПАТ «Львів-Авто» і зі слів останнього йому відомо про те, що [PERSON] домовився з [PERSON] про укладення угоди купівлі-продажу нерухомого майна та передав йому гроші в сумі 200 000 грн. Свідок [PERSON] показав суду, що на прохання позивача весною 2014р. контролював проведення робіт в с.Дуліби Стрийського району по облагородженню території, будівництва навісу, жодних перешкод в проведенні робіт відповідач не чинив. У ст.ст.3, 6, 203, 626, 627 ЦК визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до змісту ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Відповідно до ст.657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частина 1 ст.628 цього Кодексу визначає, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. За ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Сторони визнали, що попередній договір купівлі продажу спірного нерухомого майна ними не підписувався, а відтак не укладався. Таким чином єдиним письмовим документом, що свідчить про наміри сторін укласти в майбутньому договір купівлі-продажу спірної нерухомості є розписка, надана [PERSON] як директором Стрийського автосервісного підприємства ДП ПАТ «Львів-Авто» від 21.01.2014р., що засвідчує лише факт отримання грошей в сумі 200 000 грн. як авансу за купівлю-продаж спірного нерухомого майна. У ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства окремо виділено свободу договору, яку можна беззастережно визнати принципом договірного права. Підтвердженням цього слугує зміст ст.627 ЦК, згідно з якою відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховним Судом України у справі № 6-176цс12 від 13 лютого 2013р. висловлена наступна правова позиція: згідно із чч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частини земельних ділянок. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Окрім цього, за наслідками розгляду 02 вересня 2015р. справи за №6-226цс14 ВСУ прийшов до висновку про те, що навіть припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Враховуючи наведене, суд вважає, що жодного договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, що підтверджується розпискою, тому передана представником відповідача грошова сума - 200 000 грн. є лише авансом, який підлягає поверненню, відтак підстав для задоволення позову суд не вбачає. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені останнім судові витрати, а саме витрати на правову допомогу витрати в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved