Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в сумі 119712,80 грн., 3% річних в сумі 1170,88 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 6500,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 17500,00 грн. та судовий збір в сумі 1273,84 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.06.2019 року о 16:33 год. з вини відповідача, який керував автомобілем Audi A3, д.н. [NUMBER] , на вул. Протасів Яр, 15 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача CITROEN C4, д.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вина відповідача підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року. Станом на ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування АМ/9731189 в ПАТ «НАСК «Оранта», яка сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 96194,48 грн. Відповідно до висновку експерта №228 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 26.06.2019 року ринкова вартість автомобіля CITROEN C4, д.н. [NUMBER] складає 274166,64 грн., вартість відновлювального ремонту складає 543258,08 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 285123,04 грн., а вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу CITROEN C4, д.н. [NUMBER] складає 274166,64 грн. Відповідно до висновку експерта №228/2 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 17.09.2019 року вартість автомобіля CITROEN C4, д.н. [NUMBER] складає 58259,36 грн. Враховуючи, що страховою компанією позивачу виплачено суму в розмірі 96194,48 грн., яка є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 119712,80 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь, відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 1134,07 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. 03.12.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що розмір відновлювального ремонту є завищеним, а оцінка вартості ліквідних запчастин навпаки є заниженою. Також під час проведення автотоварознавчого дослідження №228/2 від 17.09.2019 року та визначення розміру вартості ліквідних запчастин експертом було враховано коефіцієнт зносу належного позивачу автомобіля, що на думку відповідача, свідчить про необ`єктивність чи помилку експерта. Про час і місце проведення експертизи його не було повідомлено. Відповідач просив проводити розгляд справи в порядку загального провадження та призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу. 18.12.2019 року від відповідача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи лист НАСК «Оранта» відповідно до якого матеріальна шкода за винятком франшизи сплачена на користь позивача у повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.12.2020 року клопотання відповідача про витребування доказів задоволено. 22.01.2020 року від ПАТ НАСК «Оранта» надійшли матеріали страхової справи. 02.03.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що заперечення викладені у відзиві є необґрунтованими та незаконними. Твердження відповідача про неврахування коефіцієнту фізичного зносу не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки коефіцієнт фізичного зносу розрахований у двох експертних висновках, а саме у висновку експерта №228 від 19.06.2019 року та в висновку експерта №228/2. 02.03.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2020 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку відмовлено. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.10.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням сторін відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N6 від 27.03.92 року. «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).» Судом встановлено, що [PERSON] 04.06.2019 року о 16:33 год. по вул. Протасів Яр, 15 в м. Києві, керуючи автомобілем марки Audi A3, д.н. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв виїзд на зустрічну смугу руху через подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем CITROEN C4, д.н. [NUMBER] та Audi A6, д.н. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень трьох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] який керував автомобілем Audi A3, д.н. [NUMBER] . Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. на користь держави. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем Audi A3, д.н. [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок ДТП автомобілю позивача CITROEN C4, д.н. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта» на підставі полісу обов`язкового страхування АМ/9731189. 06.06.2019 року позивач звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ НАСК «Оранта» здійснила виплату страхового відшкодуванням в розмірі ліміту відповідальності (за вирахуванням франшизи 1500,00 грн.) в сумі 96194,48 грн. Позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 119712,80 грн., на що слід зазначити наступне. З метою встановлення вартості матеріального збитку позивач звернувся до судового експерта Тараканова Ю.Ю. та згідно висновку експерта №228 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 26.06.2019 року, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., матеріальний збиток завданий власникові автомобіля CITROEN C4, д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, що сталося 04.06.2019 року, станом на 19.06.2019 року складає 274166,64 грн. У вказаному висновку зазначено, що ринкова вартість автомобіля CITROEN C4, д.н. [NUMBER] складає 274166,64 грн., вартість відновлювального ремонту складає 543258,08 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 285123,04 грн., а вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу CITROEN C4, д.н. [NUMBER] складає 274166,64 грн. Згідно висновку експерта №228/2 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 17.09.2019 року, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., вартість ліквідних та працездатних залишків автомобіля CITROEN C4, д.н. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, що сталося 04.06.2019 року станом на 19.06.2019 року складає 58259,36 грн. Отже, вартість проведення ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу. Відповідач заперечуючи проти вимог позивача зазначив, що розмір відновлювального ремонту є завищеним, а оцінка вартості ліквідних запчастин навпаки є заниженою. Також під час проведення автотоварознавчого дослідження №228/2 від 17.09.2019 року та визначення розміру вартості ліквідних запчастин експертом було враховано коефіцієнт зносу належного позивачу автомобіля, що на думку відповідача, свідчить про необ`єктивність чи помилку експерта. Крім того, його не було повідомлено про проведення експертизи. Однак, вказані твердження відповідача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Порядок проведення оцінки майна регламентується положеннями Закону України «Про оцінку майна» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. При цьому, ст. 30 Закону вказує, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; Згідно п.п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається така інформація: а) повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку; в) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); ґ) назва об`єкта (об`єктів), представленого для оцінки; д) найменування юридичної особи (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ; е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації; є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання; ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце); з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання); и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів; й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка; п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків; р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження); с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження. Отже, з наведеного вбачається, що допустимим доказом для встановлення розміру збитку, завданого позивачу, є оцінка, яка проведена з дотриманням вимог, про які зазначено вище. Твердження відповідача про неврахування коефіцієнту фізичного зносу не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки коефіцієнт фізичного зносу розрахований у двох експертних висновках, а саме у висновку експерта №228 від 19.06.2019 року та в висновку експерта №228/2 від 17.09.2019 року. Відповідно до п.п. 5.2 Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Отже, виклик заінтересованих осіб є правом позивача а не обов`язком. Крім того, посилання [PERSON] на те, що його не викликали на огляд автомобіля не спростовує правильність розрахунків зроблених у висновках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Оцінивши висновок експерта №228 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 26.06.2019 року та висновок експерта №228/2 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 17.09.2019 року, виконаними на замовлення позивача, в сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність досліджень чи суперечливість їх іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, дослідження слід вважати належними та допустимими доказами у справі. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 119712,80 грн., виходячи з наступного розрахунку: 274166,64 грн. (ринкова вартість автомобіля) - 96194,48 грн. (виплачена сума страхового відшкодування) - 58259,36 грн. (вартість автомобіля в пошкодженому стані) = 119712,80 грн.). Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 04.06.2019 року по 01.10.2019 року в сумі 1134,07 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно, позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми задоволенню не підлягає. Що стосується правових позицій викладених у постановах Великої Палати Верховного суду по справі №686/21962/15-ц від 16.05.2018 року, №456/3525/15 від 13.02.2019 року та №758/9445/16-ц від 11.02.2019 року то слід зазначити, що вони стосуються простроченого строку грошового зобов`язання встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» або за порушення строків виконання рішення суду про стягнення заборгованості. В даному випадку строк прострочення заборгованості з виплати матеріальної шкоди на користь позивача не встановлений, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що відповідач був обізнаний про те, що має сплатити на користь позивача зазначену шкоду (звернення, лист-вимога до відповідача). Фактично відповідач дізнався про свої зобов`язання перед позивачем після отримання позовної заяви, а тому застосування ст. 625 ЦК України в даному випадку є недоцільним. Що стосується вимог про стягнення витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 6500,00 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 17500,00 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Встановлено, що позивачем були понесені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 6500,00 грн., що підтверджується рахунком №63 від 19.09.2019 року на суму 3000,00 грн. та дублікатом квитанції №0.0.1391214500 від 24.06.2019 року. Позивачем на підтвердження надання йому правничої допомоги долучено копію договору №06/09/2019-ЦС про надання юридичних послуг від 06.09.2019 року, копію додаткової угоди №1до договору №06/09/2019-ЦС про надання юридичних послуг від 06.09.2019 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №06/09/19 від 06.09.2019 року на суму 12000,00 грн., копію акта виконаних робіт від 08.10.2019 року. Отже, позивачем підтверджено понесення ним витрат на суму 12000,00 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та 6500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1197,13 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial