Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилалась на те, що згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №55072725 від 07.11.2017 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 129122,29 грн. Виконавче провадження відкрито на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] №8905 від 19.06.2017 року. У вказаному виконавчому написі зазначено, що з [PERSON] стягується несплачена в строк сума за кредитним договором б/н від 21.04.2011 року. Проте позивач зазначає, що кредитний договір б/н від 21.04.2011 року ним не підписувався. Про те, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса здійснюється примусове стягнення позивачу стало відомо 07.06.2018 року. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса незаконним, а тому змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про підтримку позову в повному обсязі та розгляд справи без участі позивача. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи попереджався своєчасно та належним шляхом, до суду надав відзив, у якому просив суд в позові відмовити. Відповідач - приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, від його представника до суду надійшов відзив на позовну заяву, просив розглядати справу без участі відповідача та його представника. Представник третьої особи до суду не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд вважає можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, отже позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55072725 від 07.11.2017 року, старшим державним виконавцем Запорізького РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №8905 від 12.07.2017 р., виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 129122,29 грн. Згідно копії виконавчого напису від 19 липня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] заборгованість, несплачену за кредитним договором б/н від 21.04.2011 року, у сумі 127322,29 грн. Крім того, відповідно до виконавчого листа від 15 вересня 2015 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, за рішенням Третейського суду по справі №424/2015 від 23.01.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN50000044308847 у сумі 18079,03 грн. На підставі вищезазначеного виконавчого листа, 05.11.2015 було відкрито виконавче провадження ВП№49199729. За цим же виконавчим провадженням 22.11.2017 року старшим державним виконавцем Запорізького РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконачим листом №200/17349/15-ц від 16.09.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 18079,03 грн. Таким чином, на даний час здійснюється подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за різними виконавчими документами та різними виконавчими провадженнями. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що з позивача двічі стягується заборгованість за одним кредитним договором, за двома різними виконавчими документами: Виконавчим листом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] За таких підстав, позов є обґрунтованимта таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved