Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В позовній заяві позивач вказує, що починаючи з травня 2003 року та по теперішній час він постійно, безперервно та відкрито проживає у житловому будинку №92 по вул. Героїв України (колишня вул. Кірова) у м. Мелітополі Запорізької області. Позивач зазначає, що за час проживання у житловому будинку ним були проведені ремонті роботи, встановлені вікна, об лаштована прибудинкова територія, до будинку було проведено енергопостачання. Позивач вказує, що житловий будинок є власністю територіальної громади і право власності на нього за жодною з фізичних осіб не зареєстровано. Весь цей час, починаючи з травня 2003 року, позивач проживав у вказаному будинку з дозволу житлового відділу [PERSON] міської ради. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок №92 по вул. Героїв України (колишня вул. Кірова) у м. Мелітополі Запорізької області. В судове засідання зявився позивач та його представник, які підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] міської ради Запорізької області та виконавчого комітету [PERSON] міської ради Запорізької області [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, заперечень проти позову не має та розглянути справу за наявними матеріалами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивача він знає. Позивач мешкає по вул. Кірова, буд.92 в м. Мелітополі з 2003 року і по теперішній час. Володільця дома свідок не знає. Свідок допомагав [PERSON] робити в будинку ремонт, проводити електропроводку. Претензій з цього приводу ні у кого не виникало. Територія будинку прибрана, доглянута. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно довідки голови квартального комітету від 19.01.2017 року, [PERSON], починаючи з травня 2003 року по теперішній час безперервно проживає у житловому будинку №92 по вул. Героїв України (колишня вул. Кірова) у м. Мелітополі Запорізької області. За час проживання у житловому будинку [PERSON] були встановлені вікна, у будинку проведені ремонтні роботи, об лаштована прибудинкова територія, до будинку проведено енергопостачання \\а.с.4\\. Житловий будинок є власністю територіальної громади, що підтверджується довідкою № Ж-16/з від 14.02.2017 року за підписом начальника Управління комунальною власністю, згідно якої вбачається, що житловий будинок №92 по вул. Героїв України (колишня вул. Кірова) у м. Мелітополі Запорізької області був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Мелітополя на підставі рішення 53 сесії [PERSON] міської ради Запорізької області IV скликання від 28.10.2005 року №15/4 \\а.с.5\\. На підставі рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 23.06.2016 року за №114/2 вул. Кірова була перейменована на вул. Героїв України \\а.с.6-7\\. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно. Згідно з ч.4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 344, п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), зокрема, за рішенням суду; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Тобто, порушення питання про виникнення права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе тільки після 01 січня 2011 року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач, є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння) Судом встановлено, що позивач добросовісно, безперервно і відкрито володіє вказаним житловим будинком більше десяти років. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved