Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «БУ-1 Прилуки», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 10 вересня 2018 року укладений між ТОВ «БУ-1 Прилуки» та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. та зареєстрованим в реєстрі за № 2515, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2018 року ним на електронних торгах було придбано об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення загальною площею 407,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Грошові кошти в сумі 930500.00 грн. за придбане майно були сплачені ним в повному обсязі 03.09.2018 року. Начальником Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернігівській обл.. 04.09.2018 року було виписано та надано позивачу повний пакет документів для оформлення документів у нотаріальній конторі, а саме акт про проведення електронних торгів за реалізації нерухомого мана та протокол проведення електронних торгів. 07.09.2018 року Приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської обл.. було видано позивачу свідоцтво про право власності на нерухоме майно та відповідні відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, приватним нотаріусом під час оформлення документів позивачу стало відомо, що на даний об`єкт нерухомого майна 10.09.2018 року було накладено обтяження на це майно,оскільки 10.09.2018 року було укладено іпотечний договір, який було посвідчено нотаріально. Оскільки відповідач по справі всіляко намагається перешкодити йому у оформленні права власності в нотаріальному порядку, хоча не є власником даного майна, даний правочин - договір іпотеки, грубо порушує його конституційні права, він не може вільно користуватися та розпоряджатися майном, оскільки є обтяження у відповідному реєстрі, а тому позивач і звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. 08.05.2019 року ТОВ «БУ-1 Прилуки» на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та просять відмовити в їх задоволенні в повному обсязі оскільки даний договір укладено у повній відповідності із вимогами чинного законодавства та він не суперечить будь-яким інтересам держави і суспільства. Договір іпотеки є способом забезпечення грошового зобов`язання, взятого ТОВ «БУ-1 Прилуки» згідно укладного договору позики.Даний об`єкт на момент укладення договору іпотеки 10.09.2018 року перебував у власності ТОВ «БУ-1 Прилуки» , що було перевірено нотаріусом під час вчинення даної нотаріальної дії. Позивач зареєстрував своє право власності на дане нерухоме майно лише 20.11.2018 року тобто після укладення договору іпотеки від 10.09.2018 року. Крім того зазначено, що в судовому порядку оскаржується правомірність реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно, що є предметом іпотеки по договору від 10.09.2018 року, оскільки дані дії щодо реєстрації права власності були проведені протиправно позивачем під час дії ухвали про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо перереєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач відповідь на відзив не надав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.1,2 ст. 368 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.08.2018 року позивач на електронних торгах придбав об`єк нерухомого майна за 930500.00 грн., а саме нежитлове приміщення загальною площею 407,3 кв.м. за адресою : [ADDRESS] . Гроші за нежитлове приміщення було сплачено в повному обсязі 03.09.2018 року. Дане нерухоме майно належало відповідача по справі ТОВ «БУ-1 Прилуки» ,що зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . 07.09.2018 року приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської обл. Радченко С.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,яке зареєстровано в реєстрі за № 2275 ( а.с.7) Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 146059179 від 20.11.2018 року відповідні відомості про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 8) Під час оформлення документів позивач дізнався,що на даний об`єкт нерухомого майна 10.09.2018 року було накладено обтяження ,оскільки 10.09.2018 року було укладено іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балаховим Ю.Н. , який зареєстрований в реєстрі за № 2515 ( а.с. 4-6). Дії відповідача перешкоджають позивачу у оформленні права власності в нотаріальному порядку, порушує його конституційні права. Позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися майном, оскільки є обтяження у відповідному реєстрі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст.17 цього Закону іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін , або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( сопорюванийправочин) . Статтею 17 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цьогоЗакону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відповідно до ст.18 ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Статтею 89 Цивільного процесуальногокодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. За таких обставин, враховуючи встановлення судом факту первинного придбання [PERSON] об`єкта нерухомого майна, нежитлового приміщення загальною площею 407,3 кв. м. за адресою [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, є підстави для визнання недійсним договору іпотеки від 10 вересня 2018 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріальноо округу Бадаховим Ю.Н. та зареєстрованим в реєстрі за № 2515, Оскільки відповідач розпоряджається чужою нерухомістю, передавши її в іпотеку, що суперечить ст.ст. 203, 215 ЦК України. Питання про судові витрати необхідно вирішити за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 704,80 грн.

Outcome: approved