Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю колишньої дружини позивача, яка у 2007 році працювала в АТ ХК «Київміськбуд» і мала право інвестувати в будівництво на пільгових умовах. 15.12.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір позики для придбання квартири, за умовами якого позивач на придбання об`єкту інвестування за договором №54528 від 17.07.2007 про участь у ФФБ за програмою АТ ХК «Київміськбуд» в АКБ «Аркада» надав відповідачу 189 000 грн., що дорівнювало 37500 доларів США. Позивач вказує, що після продажу вказаної квартири відповідача передала кошти позивачу, у зв`язку з чим позивач вважав, що відповідач повернула йому позику згідно укладеного договору позики. Проте, як стало відомо позивачу з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2019, грошові кошти, які відповідач повернула позивачу згідно укладеного договору позики, вона передала своїй дочці [PERSON] за договором пожертви від 04.06.2009. Враховуючи, що у договорі позики вказано еквівалент в іноземній валюті, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 040 846,25 грн., що є еквівалентом 37 500 доларів США станом на дату звернення до суду з позовом, а також судовий збір в розмірі 10 408,46 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7 500 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що предметом спору, який було вирішено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2019, був поділ майна подружжя, а саме квартири за адресою [ADDRESS] , тобто між іншими сторонами та з інших підстав. Вказував, що договором позики передбачено повернення коштів позичальником не пізніше трьох місяців з моменту виконання договору інвестування, тому оскільки після спливу трьох місяців у позивача виникло право до відповідача щодо належного виконання умов договору позики і позивач не скористався своїм правом, він пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Окрім того вказував на те, що матеріали справи містять докази того, що відповідач виконала свої грошові зобов`язання перед позивачем у повному обсязі, а посилання сторони позивача на те, що стягненню підлягає саме сума еквівалентна зазначеній сумі в доларах США на момент звернення до суду є безпідставним, оскільки самі умови договору вказують на укладення такого договору в гривні із зазначенням лише еквіваленту в доларах США. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.07.2007 між [PERSON] (довіритель) та АКБ «Аркада» (банк) уклали договір №54528 про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого довіритель надав свою згоду на участь у ФФБ, взяв на себе зобов`язання виконувати правила ФФБ, передав кошти банку в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування та встановив обмеження щодо окремих дій банку з управління цими коштами, а банк прийняв кошти в управління, зарахував кошти на рахунок ФФБ з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному правилами ФФБ та цим договором. Об`єкт будівництва - житловий будинок, що споруджується АТ ХК «Київміськбуд» за адресою [ADDRESS] . 15.12.2007 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, на умовах позивач на придбання об`єкту інвестування за договором №54528 від 17.07.2007 про участь у ФФБ за програмою АТ ХК «Київміськбуд» в АКБ «Аркада» надав відповідачу 189 000 грн., що дорівнювало 37 500 доларів США. Згідно п.2 договору суми коштів, що повертаються позичальником позикодавцю, фіксуються у момент передачі коштів у додатку 1 до цього договору та зменшують борг позичальника. Пунктом 3 договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути вищезазначені кошти позикодавцю по факту виконання умов або дострокового припинення договору інвестування за його умовами, але не пізніше трьох місяців з моменту такого факту. Строк дії договору обмежувався досягненням сторонами згоди щодо повного виконання зобов`язань позичальником перед позикодавцем. Згода підтверджується підписами сторін у момент виконання таких зобов`язань (п.6 договору). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2009 відповідач продав квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності серія [NUMBER] , виданого 02.10.2008 Головним управлінням житлового забезпечення КМДА та зареєстрованого 08.10.2008 в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна». Вартість продажу склала 744 000 грн., що еквівалентно 93 000 доларів США. Позивач стверджував, що після продажу відповідачем об`єкту інвестування у 2009 році, відповідач передала кошти позивачу. Вказану обставину було визнано стороною відповідача. За таких обставин ще у 2009 році позивач вважав виконаними зобов`язання відповідача перед ним. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2019 позивачу відмовлено у задоволенні його позовних вимог про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу, а саме у визнанні спільною сумісною власністю подружжя квартири за адресою [ADDRESS] , та визнанні за позивачем права власності на Ѕ частину вказаної квартири. Ухвалюючи рішення, судом було встановлено, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки придбана за кошти, належні їй на праві особистої приватної власності на підставі договору пожертви укладеного 04.06.2009 між [PERSON] та [PERSON] . Судом також було встановлено, що за кошти в сумі 744 000 грн., отримані від продажу квартири [ADDRESS] , придбано трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , та на ім`я позивача видано свідоцтво про право власності. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач зобов`язався повернути позичені грошові кошти позивачу по факту виконання умов або дострокового припинення договору інвестування, але не пізніше трьох місяців з моменту такого факту, проте коштів так і не повернув, оскільки, як стверджував позивач, його було введено в оману шляхом укладення з [PERSON] договору пожертви від 04.06.2009. Таким чином матеріали справи не містять письмових доказів того, що зобов`язання відповідача були виконані належним чином. Разом із тим, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Правила про позовну давність передбачають право на позов у матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право у примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно пунктів 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Матеріали справи свідчать про те, що об`єкт інвестування передано відповідачу згідно свідоцтва про право власності виданого 02.10.2008, у зв`язку з чим відповідач повинен був повернути позичені грошові кошти не пізніше 02.01.2009. Договір пожертви, на який посилалася сторона позивача було укладено 04.06.2009. Жодних відомостей того, що позивач не знав чи не міг знати про наявність укладеного договору між його колишньою тещею та дружиною в період перебування з останньою у зареєстрованому шлюбі, матеріали справи не містять. Окрім того суд звертає увагу на те, що провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу було відкрито ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.03.2016, якою запропоновано відповідачу надати письмові заперечення проти позову в строк до 13.05.2016 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/56261016). Враховуючи наявність заяви відповідача про застосування позовної давності, а також те, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 27.07.2020, тобто після спливу позовної давності, та не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача грошових коштів у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Твердження позивача про те, що він дізнався про порушення свого права після ухвалення судом рішення 02.12.2019, не узгоджується з матеріалами справи. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed