Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра» про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В позові зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 3 квітня 2012 року, працюючи на посаді заступника директора з економічних питань. Наказом директора Казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра» № 1278-к від 19.06.2017 року був звільнений у звязку із скороченням штатів працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки при проведенні звільнення було допущено численні порушення вимог законодавства про працю. Зокрема: в порушення вимог ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ст. 494 КЗоП України наказ керівництва про внесення змін до структури управління КП «НВК «Іскра» від 05.04.2017 року, яким із штатного розпису відділу керівництва було виведено посаду заступника директора з економічних питань, було видано без завчасного за три місяці повідомлення первинної профспілкової організації підприємства. Саме звільнення за вказаною підставою не грунтується на фактичній необхідності в зміні структури управління підприємства, оскільки наказом від 13.04.2017 року, через два дні після попередження позивача про майбутнє звільнення, в штаті підприємства було введено посаду директора фінансово-економічного департаменту, в підпорядкування якому відведено ті ж самі структурні підрозділи, що перебували в підпорядкуванні заступника директора з економічних питань, а саме: фінансовий відділ № 7, ВІТ відділ № 27, ПЄВ відділ № 82, ВЗЕЗ № 75, що свідчить про те, що мета створення ефективної системи управління та удосконалення структури управління втілилась лише в зміну найменування посадової особи, в підпорядкування якій були відведені ті ж самі відділи. Зазначені обставини свідчать про штучне скорочення посади заступника директора з економічних питань з метою звільнення конкретного працівника. В порушення вимог законодавства про працю одночасно з попередженням про вивільнення йому не запропонували іншу роботу в субєкті господарювання, а керівництво підприємства зробило це лише 23 травня 2017 року, тобто за спливом майже півтора місяці після письмового попередження, при цьому посаду директора фінансово-економічного департаменту, яка була на той час вакантною і яка за обсягом службових обовязків і вимог до кваліфікаційних показників є найбільш відповідною тому обсягу виробничих завдань, які виконував позивач на посаді заступника директора з економічних питань, йому не запропонували. Порушенням законодавства про працю є і звільнення позивача, який з 4 листопада 2015 року є членом виборного органу первинної профспілкової організації КП «НВК «Іскра», що входить до Професійної спілки працівників радіоелектроніки і машинобудування України, за наявності обґрунтованої відмови в цьому як первинної профспілкової організації, так і Запорізького обласного комітету профспілки працівників радіоелектроніки і машинобудування України. Крім наведених підстав для визнання звільнення незаконним, вказує, що згода Державного концерну «Укроборонпром», з яким в силу п. 7 «Порядку підготовки і розгляду пропозицій щодо кандидатур, призначення на посаду та звільнення з посади яких узгоджується з Державним концерном «Укроборонпром» відповідач повинен був погодити звільнення позивача як особи, що наділена адміністративними функціями, є нікчемною, так як була надана за умови неухильного дотримання законодавства при здійсненні звільнення. Між тим наведені позивачем обставини не дають підстав для констатації законності дій керівництва при здійсненні його звільнення. У звязку з викладеним позивач просить про визнання незаконними дій Казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра» щодо безпідставного звільнення позивача з посади заступника директора з економічних питань на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; про скасування наказу № 697 від 05.04.2017 року «Про внесення змін до структури управління КП «НВК «Іскра» в частині скорочення посади заступника директора з економічних питань; про скасування наказу № 845 від 13.04.2017 року «Про внесення змін до структури управління КП «НВК «Іскра» в частині введення посади директора фінансово-економічного департаменту; про скасування наказу № 844-к від 11.04.2017 року «Про скорочення штату» та поновлення його на попередній посаді; про скасування згоди Державного концерну Укроборонпром» на звільнення [PERSON] з посади заступнитка директора з економічних питань; про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про покладення на відповідача судового збору, пільги щодо сплати якого має позивач і про присудження позивачеві витрат з отримання правової допомоги. В судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові вимоги. Просить про його задоволення. Представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених в заяві, вважаючи, що звільнення не ґрунтується на фактичному скороченні штату, а зумовлене особистим ставленням до її довірителя з боку керівництва. Просить покласти на відповідача видатки позивача зі сплати правової допомоги адвоката у сумі 31680 грн., яка складається з вартості послуг з надання консультацій, складання позовної заяви, складання заяв по суті під час розгляду справи, участі у судових засіданнях з урахуванням часу надання цих послуг у відповідності до положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, зауваживши, що при проведенні звільнення позивача у звязку із скороченням штату Казенним підприємством «НВК «Іскра» дотримані вимоги законодавства про працю. Відповідач, будучи самостійною у вирішенні питань зміни організаційної структури особою, прийняв рішення, втілене в наказі № 697 від 05.04.2017 року «Про внесення змін до структури управління КП «НВК «Іскра», про удосконалення системи управління шляхом виведення із штатного розпису відділу керівництва посади заступника директора з економічних питань. Внесення вказаної зміни до штатного розпису у відповідності до законодавства погоджено з профспілковою організацією, про що свідчить наявність візи голови профспілки відповідача на наказах про внесення змін до структури управління КП «НВК «Іскра» № 697 від 05.04.2017 року, а також про скорочення штату від 11.04.2017 року. Що стосується відсутності згоди профспілкової організації на звільнення позивача, відмова первинної профспілкової організації є необґрунтованою, у звязку з таким. Твердження про те, що питання про внесення змін до структури управління не було погоджено з профспілкою, не заслуговує на увагу, оскільки пункт 3.1.1 колективного договору, на порушення якого посилається ППО, передбачає погодження з комітетом про звільнення працівників з мотивів структурного характеру та скорочення штату, а не узгодження змін в структурі управління, вирішення чого є прерогативою субєкта господарювання. Безпідставним є посилання ППО і на відсутність у списку вакансій посади директора фінансово-економічного департаменту станом на 23.05.2017 року, коли позивач вперше відмовився від ознайомлення з вакантними посадами, оскільки вона вже була зайнята іншою особою. Твердження про порушення ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є неспроможними, так як ця норма розповсюджується на випадки звільнення осіб, які обирались до складу виборного органу, однак вибули з його складу, тому протягом року їхнє звільнення без згоди ППО не допускається. Між тим [PERSON], будучи обраним до складу виборного органу первинної профспілки у 2015 році, перебуває його членом до теперішнього часу, тому це положення не підлягає застосуванню при вирішенні питання про його звільнення. Зауваження про порушення ч. 3 ст. 252 КЗпП України та п. 8.1.7 колективного договору КП «НВК «Іскра» на 2017 ріку щодо недопущення звільнення з роботи за ініціативою адміністрації працівників, обраних до складу виборних органів профспілок і не звільнених від виробничих обовязків, без згоди профспілки є неспроможним, оскільки звільнення позивача відбулось не за ініціативою адміністрації субєкта господарювання, а через неможливість переведення позивача на іншу посаду у відсутність його згоди на таке переведення. Доводи про відсутність згоди Державного концерну «Укроборонпром» є неспроможними, так як «Порядком підготовки і розгляду пропозицій щодо кандидатур, призначення на посаду та звільнення з посади яких узгоджується з Державним концерном «Укроборонпром» не передбачено строк отримання згоди концерну, яка лише повинна бути попередньою, тому звернення до концерну з листом від 31.05.2017 року і отримання його згоди на підставі листа від 08.06.2017 року в усякому випадку передують звільненню позивача, яке відбулося 19 червня 2017 року. Так як відмова профспілки ґрунтується на доводах, які є неспроможними, тобто вказана відмова є необґрунтованою, відповідач не прийняв її при проведенні звільнення позивача. Що стосується обовязку власника або уповноваженого ним органу одночасно з попередженням про звільнення працівника запропонувати останньому іншу роботу на цьому ж підприємстві, на дату повідомлення позивача про майбутнє можливе звільнення, тобто станом на 11 квітня 2017 року, вакансій відповідної кваліфікації, що могли б бути запропоновані позивачу, на підприємстві не було, тому він був ознайомлений з інформацією про всі наявні вакантні місця 23 травня 2017 року. І хоча цей перелік не скріплений підписом позивача, між тим його зауваження про відсутність в переліку посади директора фінансово-економічного департаменту свідчить про те, що він ознайомлений з наявністю вакансій, проте не надав згоди на зайняття будь-якої з них. Під час другої відмови позивача від ознайомлення з інформацією про наявні вакансії був складений акт про відмову від ознайомлення. Таким чином, вимога закону про пропозицію зайняття іншої посади, отримання іншої роботи на тому ж підприємстві роботодавцем була виконана. Відносно тверджень про безпідставне непропонування позивачеві посади директора створеного 13 квітня 2017 року фінансово-економічного департаменту, на цю посаду 23 травня 2017 року терміново в порядку ст. 33 КЗпП України тимчасово переведено начальника фінансового відділу за її згодою, а питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. У звязку з відсутністю цієї вакансії станом на 23 травня 2017 року, вона і не пропонувалась позивачеві. Переважне право на залишення на роботі зясовується у разі звільнення працівника у звязку із скороченням чисельності або штату і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором. Відсутність пропозиції позивачу зайняти вказану посаду була зумовлена і фактом притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу від 02.06.2017 року, застосування якої свідчить про недостатній кваліфікаційний ресурс [PERSON] для забезпечення ефективного управління новоствореним департаментом. У звязку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши учасників справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на роботу в Казенне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Іскра» 4 квітня 2012 року на підставі наказу № 496-к від 03.04.2012 року (а. с. 10) на посаду заступника директора з економічних питань. Наказом директора № 1278-к від 19.06.2017 року був звільнений у звязку із скороченням штатів працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 37). Підстави для припинення трудових відносин з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачені ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як випливає з розяснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці. Вирішуючи позов в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 697 від 05.04.2017 року «Про внесення змін до структури управління КП «НВК «Іскра» в частині скорочення посади заступника директора з економічних питань, суд не вбачає підстав для її задоволення, погоджуючись з твердженнями представника відповідача про свободу і самостійність підприємства в силу ст. 64 Господарського кодексу України у визначенні своєї організаційної структури, встановленні чисельності працівників і штатного розпису. У звязку з викладеним твердження позивача про штучне скорочення штату, яке спростовується наданими представником відповідача фактичними даними про здійснення низки заходів щодо оптимізації і удосконалення структури управління КП «НВК «Іскра» (накази про внесення змін до структури управління на аркушах справи 207-228, чиє видання співпало в часі з винесенням оспорюваного наказу; зміни в структурі управління КП «НВК «Іскра» в графічному зображенні (а. с. 229), суд знаходить неспроможним і не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині на користь позивача. З описаних міркувань виходить суд і відмовляючи в задоволенні вимог про скасування наказу № 845 від 13.04.2017 року «Про внесення змін до структури управління КП «НВК «Іскра» в частині введення посади директора фінансово-економічного департаменту; про скасування наказу № 844-к від 11.04.2017 року «Про скорочення штату». Виходячи з семантики словосполучення «звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу», припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця є таким, що не ґрунтується на волевиявленні працівника і тому містить в собі певні обмеження його прав. У звязку з наявністю таких обмежень закон надає працівникові гарантії захисту його прав шляхом покладення на роботодавця обовязків, лише виконання яких може свідчити про законність звільнення і служити захистом від свавільного посягання на гарантоване Основним Законом України право на працю, тобто одержання роботи з оплатою праці. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами 1, 3 ст. 492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу не може бути обумовленим лише наявністю підстав, що передбачені наведеними статтями законодавства про працю, а передумовами для нього є дотримання встановлених ст. ст. 40, 492 КЗпП України вимог. З етимології прислівника «одночасно» випливає, що пропозиція іншої роботи працівникові повинна виходити від роботодавця в той же час, що і письмове повідомлення про майбутнє вивільнення. Разом з тим, якщо враховувати мету такої пропозиції, яка полягає в ефективному забезпеченні зайнятості працівника, посада якого скорочується, шляхом надання вакантної посади, роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду і т. і., порушенням закону особи не буде адресування такої пропозиції протягом усього часу попередження про звільнення. Судом встановлено, що 11 квітня 2017 року виданий наказ про скорочення штату № 844-к від 11.04.2017 року, де зазначено, що скороченню підлягає заступник директора з економічних питань [PERSON]; наказ, який, очевидно, мав на увазі не скорочення працівника, а скорочення посади, яку працівник обіймає (а. с. 14). В цей же день позивача попереджено про скорочення посади заступника директора з економічних питань (а. с. 14). 13 квітня 2017 року на підставі наказу директора казенного підприємства «НВК «Іскра» № 739 в структурі управління відповідача створено фінансово-економічний департамент, до складу якого увійшли чотири відділи, а саме: фінансовий відділ (№ 7), відділ інформаційних технологій (№ 27), планово-економічний відділ (№ 82), відділ зовнішньоекономічних звязків (№ 75), а у штатний розпис відділу керівництва введено одиницю директора фінансово-економічного департаменту, яка була вакантною з вказаного моменту до 23 травня 2017 року, коли на цю посаду в порядку ст. 33 КЗпП України було переведено начальника фінансового відділу підприємства [PERSON] (а. с. 33, 35). При цьому наказ щодо переміщення особи на цю посаду виданий 23 травня 2017 року, а із змісту наказу випливає, що зазначене переведення здійснене до винесення наказу, а саме: 22 травня 2017 року (а. с. 35). Як випливає із структури управління КП «НВК «Іскра» на час існування в ній посади заступника директора з економічних питань, до 22 березня 2017 року в підпорядкуванні заступника директора з економічних питань перебували ті ж самі відділи, які утворили фінансово-економічний департамент (а. с. 30). Інформацію щодо наявних в підприємстві вакансій в порядку ст. 492 КЗпП України [PERSON] отримав лише 23 травня 2017 року (а. с. 36). Відсутність пропозиції іншої роботи від моменту попередження, яке співпало з 11 квітня 2017 року, до 23 травня 2017 року представник відповідача пояснила відсутністю на час попередження в штаті управління вакантних посад, що відповідали б кваліфікаційним характеристикам позивача, не надавши фактичних даних на підтвердження цих доводів, хоча суд зобовязував представника надати докази цього твердження. Разом з тим на підприємстві з 13 квітня 2017 року, як зазначено, існувала впроваджена наказом № 739 посада директора фінансово-економічного департаменту, яка за змістом функціональних обовязків є такою, що найбільшою мірою відповідає змісту посадових обовязків заступника директора з економічних питань. У звязку з викладеним, констатуючи відсутність з боку керівництва заходів щодо дієвого забезпечення зайнятості особи, яка вивільнюється, на тлі обєктивної можливості вчинити ці заходи, якою (можливістю) адміністрація не лише не скористалася, а й знайшла за потрібне перевести на цю посаду іншу особу - начальника відділу, що підпорядковувався заступнику директора з економічних питань, суд не може погодитися з тим, що обовязок сприяти особі в продовженні трудових відносин виконаний відповідачем. І оскільки в силу наведених положень закону звільнення працівника за оспорюванню підставою відбувається лише якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, між тим судом встановлено, що вчинити таке переведення було можливо, суд не може за таких обставин визнати звільнення позивача законним. Посилання представника відповідача на ті обставини, що переведення працівників в межах підприємства є правом відповідача, суд, не піддаючи сумніву право власника або уповноваженого ним органу здійснювати переміщення працівників в межах підприємства, до уваги не приймає, оскільки в даному випадку таке переведення сталося через один місяць і десять днів існування цієї посади, що свідчить про відсутність обгрунтованої виробничої потреби в такому переведенні, проте обовязок роботодавця вжити всіх заходів щодо забезпечення зайнятості працівника, що вивільняється, є первинним. Хоча суд і знаходить доводи представника відповідача про неналежний рівень кваліфікації позивача для зайняття посади директора фінансово-економічного департаменту неналежними до предмету спору, між тим вони висувалися представником в обґрунтування причин ненадання пропозиції зайняти цю посаду, тому суд у відповідності до ст. 265 ЦПК України знаходить за необхідне оцінити їх грунтовність. Посилання на наявність наказу № 1174-к від 02.06.2017 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення (а. с. 80) як на доказ його неналежної кваліфікації суд до уваги не бере, так як законність цього наказу є предметом судового розгляду, по якому рішення не ухвалене, тому у суду немає підстав для згадування його на користь того чи іншого учасника справи. У звязку з викладеним суд вважає, що ці заяви не підтверджені фактичними даними, до того ж суперечать діям відповідача, який протягом пяти років зберігав з позивачем трудові відносини, не порушуючи питання про відповідність особи займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, у випадку виявлення якої можливо припинення трудового договору за ініціативою роботодавця, а звільнення провів через зміни в організації виробництва і праці. Згідно із ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації , членом якої є працівник. Судом встановлено, що позивач на підставі постанови звітно-виборної конференції первинної профспілкової організації казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра» від 04.11.2015 року є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації (а. с. 11-13). Згідно із ч. 3 ст. 252 КЗпП звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Як випливає з розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Як свідчить протокол засідання профспілкового комітету ППО КП «НВК «Іскра» від 23.05.2017 року (а. с. 38-41), вказаний виборний орган первинної профспілки не надає згоди на звільнення [PERSON] з посади заступника директора з економічних питань на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через такі порушення при здійсненні процедури звільнення: 1) порушення п. 3.1.1 колективного договору КП «НВК «Іскра» на 2017 рік через непогодження з профспілковим комітетом звільнення працівника з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру не пізніше, ніж за три місяці до здійснення цих дій, з їх економічним обґрунтуванням; 2) невключення вакантної посади директора фінансово-економічного департаменту до списку запропонованих [PERSON] вакансій; 3) порушення п. 7 «Порядку підготовки і розгляду пропозицій щодо кандидатур, призначення на посаду та звільнення з посади яких узгоджується з Державним концерном «Укроборонпром» через відсутність погодження звільнення [PERSON] з Державним концерном «Укроборонпром»; 4) порушення вимог ч. 4 ст. 252 КЗпП України і ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині заборони звільнення членів виборного органу первинної профспілки до спливу року після закінчення строку, на який обирався цей склад; 5) порушення п. 8.1.7 колективного договору про недопущення звільнення з роботи працівників, обраних до складу профспілкових органів і не звільнених від робочих обовязків без згоди ППО. Того ж самого висновку дійшов Запорізький обласний комітет профспілки працівників радіоелектроніки та машинобудування України на засіданні від 6 червня 2017 року (а. с. 41-43). Відповідно до п. 7 ст. 43 КЗоТ рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Вказані положення узгоджуються зі змістом ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У звязку з викладеним суд погоджується з обґрунтованістю зауважень представника відповідача про необхідність брати до уваги лише достатньо, добре аргументований, підтверджений науково, переконливими доказами, доведеними фактами висновок профспілкової організації з цього питання. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України в справі № 6-703цс15, врахування якого судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин приписано ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Вирішуючи питання, чи є обґрунтованим висновок комітету профспілкової організації відповідача про незгоду зі звільненням позивача, суд вважає, що пункт четвертий цього висновку є таким, що не обґрунтований нормативними джерелами, на які посилаються члени комітету, виходячи з такого. Частина 4 ст. 252 КЗпП України, на порушенні якої зауважено, містить заборону звільнення осіб, які обирались до складу виборного органу, однак вибули з його складу, протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад. Між тим [PERSON], будучи обраним до складу виборного органу первинної профспілки у 2015 році, перебуває його членом до теперішнього часу, тому суд не погоджується з висновком профспілкового комітету в цій частині. Зауваження на порушенні п. 7 «Порядку підготовки і розгляду пропозицій щодо кандидатур, призначення на посаду та звільнення з посади яких узгоджується з Державним концерном «Укроборонпром» через відсутність погодження звільнення [PERSON] з Державним концерном «Укроборонпром», яке було актуальним на час проведення засідання профспілкового комітету ППО КП «НВК «Іскра» від 23.05.2017 року, до проведення звільнення позивача було усунено, і згода концерну була отримана 14 червня 2017 року у відповідь на звернення відповідача від 31.05.2017 року (а. с. 50, 51), тому суд вважає, що в силу спливу обставин, на яких зауважив профком, таке зауваження як вагоме враховувати не треба. Що стосується п. 3.1.1 колективного договору КП «НВК «Іскра» на 2017 рік (а. с. 21), він вимагає від адміністрації погодження з профкомом не пізніше, ніж за три місяці питання про звільнення працівників з мотивів структурного характеру та скорочення штату. Відсутність такого погодження у випадку скорочення посади, яку обіймав позивач, є формально обґрунтованою, проте суд також не став би враховувати її як вагомий аргумент на користь відмови у звільненні, так як припинення посади позивача хоча і не за три місяці, але погоджено з головою профкому (а. с. 16), а попередження за три місяці ймовірно стосується масових звільнень, на що вказує іменник «працівників», вжитий в множині. Зауваження щодо відсутності пропозиції позивачу зайняти посаду директора фінансово-економічного департаменту суд знаходить таким, що обгрунтоване, як обґрунтованим вбачається суду і зауваження щодо порушення п. 8.1.7 колективного договору (а. с. 28) про недопущення звільнення з роботи працівників, обраних до складу профспілкових органів і не звільнених від робочих обовязків без згоди ППО. При цьому заперечення представника позивача про те, що звільнення відповідача відбулося не з ініціативи адміністрації а через відмову позивача від переведення на іншу роботу і неможливість працевлаштування на іншу посаду є хибним, оскільки підставою для звільнення стала саме ініціатива власника або уповноваженого ним органу (ст. 40 КЗпП України), що оспорюється позивачем. У звязку з викладеним суд вважає ненадання згоди профспілковим комітетом на звільнення позивача на підставі п. 1.ч. 1 ст. 40 КЗпП таким, що є обґрунтованим в сенсі ст. 43 ч. 7 КЗпП та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що є самостійною підставою для визнання звільнення незаконним. Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У звязку з викладеним суд вважає за необхідне захистити право позивача в обраний ним спосіб, ухваливши про його поновлення на роботі на посаді заступника директора з економічних питань Казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра». Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, що належить позивачеві при звільненні, суд виходить з того, що його середня заробітна плата за два останні місяці на підприємстві становила 36932 грн. 88 коп. (а. с. 157). Строк вимушеного прогулу простирається на шість місяців з 20 червня 2017 року по 20 грудня 2017 року, а заробітна плата за цей період обчислюється сумою в 221597 грн. 31 коп. (36932 грн. 88 коп. х 6 місяців). Заробітна плата за девять робочих днів у грудні 2017 року становить 16619 грн. 80 коп. (9 робочих днів х 1846 грн. 64 коп. заробітку за один робочий день), заробіток за девять робочих днів у січні 2018 року становить 15828 грн. 37 коп. (9 робочих днів х 1758 грн. 70 коп. заробітку за один робочий день). Загальна сума заробітку, належна позивачеві, обчислюється сумою в 254045 грн. 45 коп. (221597 грн. 31 коп. + 16619 грн. 80 коп. + 15828 грн. 37 коп.). Вимога про скасування згоди Державного концерну Укроборонпром» на звільнення [PERSON] з посади заступника директора з економічних питань КП «НВК «Іскра» не відповідає передбаченим цивільним законодавством способам захисту права, і хоча їхнє коло в силу ст. 16 ЦК України не є вичерпним, проте законодавство про працю не знає такого способу поновлення порушеного права, як скасування згоди органу управління на звільнення співробітника підпорядкованого підприємства. Розв,язуючи вимоги про стягнення з відповідача витрат з отримання позивачем правової допомоги адвоката, суд

Outcome: partial