Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод імені [PERSON]» та просив стягнути на його користь\~ заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 31.08.2015 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25.11.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року частково задоволено касаційну скаргу представника позивача, рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.08.2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25.11.2015 року у частині вирішення позову [PERSON] про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, - скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд. В обґрунтування прийнятого рішення, суд касаційної інстанції в своїй ухвалі зазначив, [PERSON] звільнено 09.06.2015 року, а остаточний розрахунок із ним проведено 12.06.2015 року, тобто із порушенням строків, передбачених ст. 116 КЗпП України. Разом із тим, наявність/відсутність вини роботодавця у порушенні строків розрахунку при звільненні суди не перевірили і передчасно звільнили відповідача від відповідальності за ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Позивач, його представник на судове засідання не з'явились, від представника позивача, що діє на підставі довіреності, до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити. Представник відповідача, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала письмові заперечення по суті позову, та пояснила, що розрахунок із позивачем проведено своєчасно та в повному обсязі, підстави для відповідальності підприємства за ст. 117 КЗпП України, відсутні. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, ознайомившись із заявою представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі Факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді начальника відділу економічної безпеки ДП\~ «Завод імені [PERSON]» з 04.11.2014 року по 09.06.2015 року. При звільненні 09.06.2015р. за ч.3 ст.38 КУпП йому виплачені наступні суми: 11 червня 2015 року 5235 грн.33 коп. за березень 2015 року, 12 червня 2015 року 47652 грн.90 коп. З копії довідки за підписом керівника ДП та головного бухгалтера від 20.07.2015 року №1087/17 (Т.1 а.с. 15) вбачається, що [PERSON]В, працював на ДП «Завод ім.. [PERSON]» в період з 04.11.2014 року по 09.06.2015 року. Кінцевий розрахунок було проведено 11.06.2015 року в сумі 5235,33 грн. та 12.06.2015 року в сумі 47652,90 грн. заборгованість по заробітній платі на 01.07.2015 року відсутні. Середньоденний заробіток становить 444,67 грн. В обґрунтування прийнятого рішення, суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 05.10.2016 року зазначив, що [PERSON] звільнено 09.06.2015 року, а остаточний розрахунок із ним проведено 12.06.2015 року, тобто із порушенням строків, передбачених ст. 116 КЗпП України. Разом із тим, наявність/відсутність вини роботодавця у порушенні строків розрахунку при звільненні суди не перевірили і передчасно звільнили відповідача від відповідальності за ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені мотиви та висновки суду касаційної інстанції, з урахуванням наявних в справі доказів та письмових заперечень представника відповідача, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б обєктивно підтверджували відсутність вини роботодавця у несвоєчасному розрахунку з [PERSON] під час його звільнення. Посилання представника відповідача в своїх письмових запереченнях на несвоєчасне подання позивачем заяви про звільнення - після закінчення робочого часу 09.06.2015 року, необхідність певного часу для перерахування банком коштів на банківську картку позивача, тощо, не підтверджено жодними доказами, та до уваги судом не приймаються. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні такими, що підлягають частковому задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки, що складає три дні. Оскільки позивач під час звернення до суду із цим позовом був звільнений від оплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial