Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який неодноразово у встановленому порядку уточнював шляхом збільшення розміру позовних вимог, та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором кредиту від 04.04.2008р. в розмірі 241 972,25 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Спілкою виконано зобов'язання за кредитним договором та видано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором, однак останнім не виконано обов'язку по його поверненню. Станом на дату розгляду справи, заборгованість становить 241 972,25 грн., з яких 12 500 грн. - тіло кредиту, 229 472,25 грн. відсотки, з яких 208 500 грн. додаткові 3 % від залишку, які обчислюються за кожен день прострочення. Як новий кредитор, згідно Договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013р., просить дану суму боргу солідарно стягнути з відповідачів, а також 400 грн. понесених ним витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив. Визнає факт укладення між ним та КС «Либідь» кредитного договору та отримання ним обумовленої суми коштів, частину з яких він повернув разом з нарахованими відсотками. Проте вважає, що договір про відступлення прав вимоги, який укладено між позивачем та кредитною спілкою є недійсним, оскільки остання, відповідно до чинного законодавства не вправі укладати такі договори. Відповідно, позивач за недійсним договором не набув прав нового кредитора у зобов'язанні і не вправі вимагати повернення коштів, що виключає можливість задоволення позову. Крім того, основна частина суми боргу, яка заявлена позивачем до стягнення є штрафними санкціями за прострочення виконання грошового зобов'язання. Для стягнення таких сум позовна давність встановлюється тривалістю в 1 рік, тоді як обрахована позивачем сума поза межами цього строку. За наслідками спливу строку позовної давності вона також не може бути задоволеною. Тому, позов просить залишити без задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. За погодженням з позивачем та відповідачем [PERSON], суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності на підставі зібраних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування (а.с.5-6). В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки № 22/2008ЛФ/1 та № 22/2008ЛФ/2 відповідно (а.с.7,8), за умовами яких поручителі зобов'язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Згідно договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013р. (а.с.3-4), до [PERSON] перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами і КС «Либідь». Як зазначено в п. 1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12 500 грн. тіла кредиту та 11 453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - ст. 514 ЦК України. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що первісним кредитором належно виконано умови кредитного договору та видано відповідачу [PERSON] грошові кошти обумовлені договором, що підтверджується видатковим касовим ордером від 04.04.2008р. (а.с.41). У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Аналогічний обов'язок позичальника закріплено ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Згідно п. 5.2 кредитного договору, погашення кредиту та процентів відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - основна сума боргу. Графік погашення кредиту наведено в п. 5.1 договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконує зобов'язання по кредитному договору. Згідно п. 1.4 договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013р., станом на дату його підписання, частина боргу первісного кредитора перед новим кредитором складає 23 953,53 грн., яка виникла на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.04.2012р., яке набрало законної сили. 01.04.2013р. позичальнику була направлена вимога про необхідність погасити заборгованість в розмірі 23 953,53 грн. на користь нового кредитора (а.с.13), однак така вимога залишилась проігнорованою. Згідно розрахунку заборгованості, який проведений позивачем та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору, станом на дату розгляду справи заборгованість по тілу кредиту становить 12 500 грн., заборгованість по відсотках 20972,25 грн. Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п. 2.1 договорів поруки, поручителі зобов'язуються відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов'язань, що виникають з договору № 22/2008ЛФ від 04.04.2008р. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором кредиту та враховуючи умови договору поруки, заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 472,25 грн., з яких 12 500 грн. - тіло кредиту та 20972,25 - відсотки за користування коштами, слід стягнути з відповідачів. Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто із змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного і того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями. Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Відповідно до норм законодавства у такому випадку кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. При цьому, суд не приймає до уваги покликання відповідача про недійсність згаданого вище договору про відступлення права вимоги, та відповідно, неможливості здійснення стягнення за ним на користь нового кредитора - позивача у справі. Виходячи з приписів ст. 204 ЦК України, презумпція правомірності правочину презюмується, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки в судовому порядку такий договір недійсним не визнано, що підтвердив відповідач в судовому засіданні, він буде породжувати права та обов'язки для його учасників. Для позивача - право вимагати повернення коштів, а для відповідачів - обов'язок їх повернути. Що стосується вимоги про стягнення додаткових процентів в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, які позивачем обраховані до суми 208 500 грн., в цій частині позов слід задовольнити частково. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Як вірно вказує відповідач, за своєю правовою природою, така сума є не що інше як неустойка. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно вимог ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення. В цивільному праві неустойка виконує дві основні функції. Вона є способом забезпечення виконання зобов'язання та наслідком його порушення. До моменту порушення зобов'язання неустойка виконує функцію забезпечення, тобто стимулює боржника до належного виконання. Якщо зобов'язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення. Згідно вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Однак, як гласить ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач хоч і заперечує дійсність договору про відступлення права вимоги, проте не заперечує існування самої заборгованості. Беручи до уваги ступінь виконання боржником грошового зобов'язання, те, що сума боргу частково є погашеною і відповідач усвідомлює свій обов'язок по поверненню грошових коштів, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності невиконаного грошового зобов'язання до наслідків, які спричинені допущеним порушенням, суд приходить до висновку, що розмір неустойки, який дорівнює сумі боргу по тілу кредиту, а саме 12 500 грн. буде справедливим наслідком порушення відповідачем боргових зобов'язань, та ухвалює рішення про стягнення саме такого розміру штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов'язання. Відтак, загалом сума заборгованості, яка підлягає до стягнення становить 45 972,25 грн. Посилання відповідача про застосування до цієї вимоги наслідків спливу строку позовної давності є неспроможними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.1), позовна заява пред'явлена до суду 03.04.2013р., а згідно обрахунку позивача. розмір неустойки останній починає обраховувати починаючи з 30.03.2013р. Відтак, строк позовної давності для вимоги про стягнення штрафних санкцій не пропущений. Оскільки позивач являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.14), у відповідності до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 459,72 грн. Поряд з цим, сума коштів в розмірі 400 грн., які сплачені позивачем до стягнення не підлягає, і підстави, якими суд керується при ухваленні такого рішення є наступними. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, що отримує адвокат за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення й розумно обґрунтованим за розміром. Фактори, що повинні братися до уваги при визначені обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступень складності та новизни правових питань, що стосується доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жодний з факторів, указаних у ч. 3 цієї статті, не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат справи тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом, з врахуванням принципу розумності та обґрунтованості і повинні бути закріплені в угоді. З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2013 року позивачем сплачено до Юридичної консультації Франківського району м. Львова 400 грн. за надання адвокатом правової допомоги (а.с.40). При цьому, суть правової допомоги і відносно якого спору вона надавалась в квитанції не вказано. Відповідно до аналізу змісту ст.ст. 40, 42, 84, 88 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвоката під час вирішення цивільної справи. Враховуючи те, що позивачем не представлено розрахунку часу та проведеної роботи до представництва його інтересів в суді саме за цим позовом, в судових засіданнях адвокат участі не брав, а сама квитанція про оплату датована 07.05.2013р., в той час як позов подано 03.04.2013р., з однієї сторони, немає підстав вважати, що, правова допомога надана позивачу саме щодо спору, який є предметом даного судового розгляду, а з другої сторони, немає підстав вважати цю суму розумно обґрунтованою і такою, яка відповідає ролі адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт, що в свою чергу, виключає можливість стягнення таких коштів з відповідачів. На підставі наведеного та

Outcome: partial