Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 20 березня 2014 року він уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрований виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області за актовим записом №04. Відповідно до рішення Новоархангельського районного суду по справі №394 від 22.06.2020 р. шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з позивачем. Після розлучення позивач самостійно утримує доньку і приймає участь у її вихованні, супроводжує її до школи, займається її лікуванням, повністю опікується нею. Відповідно до розпорядження голови Новоархангельської районної державної адміністрації №268-р від 11 листопада 2020 р. визначено місце проживання доньки разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Незважаючи на це до позивача звернулась відповідачка з вимогою, щоб він їй віддав доньку, так як вона має намір виїхати у Волинську область та проживати там із її новим чоловіком та його донькою. У зв`язку з цим позивач запропонував їй, щоб донька залишилась проживати з ним, однак вона відмовилася. Вважає її відмову безпідставною з наступних причин. Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями він не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до доньки. Колишня дружина позивача ніде не працює, не має самостійного доходу і майже не займається вихованням доньки, при цьому проживання без рідного батька негативно вплине на психіку доньки. За таких умов позивач вважає, що доньці буде краще разом з ним. Позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , разом з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В разі неявки відповідачки не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомляла, також не подала відзив, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Новоархангельської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області за актовим записом № 04 - розірвано. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року /а.с.9/. Від вищевказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка народилася в с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) /а.с.10/. [PERSON] (позивач), 1989 року народження проживає та зареєстрований по [ADDRESS] . [PERSON] розлучений, працює у ТОВ «Сторес» молодшим оператором АЗС 2 розряду. Скарг та заяв на гр. [PERSON] з порушень громадського правопорядку в сільську раду не надходило. Компрометуючі матеріали відсутні (світлокопія характеристики, виданої Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області від 10.11.2020 року №35 )/а.с.11/. Відповідно до світлокопії довідки Торговицького навчально-виховного об`єднання Новоархангельської районної ради Кіровоградської області від 10.11.2020 року №145/01-22, виданої позивачу, його донька, [PERSON] , 2014 року народження, буде навчатись в 1 класі Торговицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Є.Ф.Маланюка Торговицького навчально-виховного об`єднання Новоархангельської районної ради Кіровоградської області /а.с.12/. Зі світлокопії довідки, виданої класним керівником Новоархангельського НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. - гімназії Новоархангельського НВО Новоархангельської районної ради Керлсон Г.О. вбачається, що позивач бере активну участь у вихованні дитини [PERSON] , учениці 1-В класу. Цікавиться її харчуванням, навчанням та перебуванням у закладі. Здійснює підвіз до школи та забирає після закінчення навчального процесу. Тримає постійний телефонний зв`язок з класним керівником /а.с.13/. Розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року №268-р визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.14/. З висновку органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради від 04.03.2021 року № 382 вбачається, що згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї від 12 лютого 2021 року № 18, на території вказаного помешкання розташований одноповерховий індивідуальний житловий будинок з господарчими будівлями. Територія будинку доглянута. В будинку чисто, охайно, кімнати вмебльовані сучасними меблями. Для дитина є окрема кімната, спальне ліжко, наявна постільна білизна, взуття та одяг відповідає сезону та віку. Позивач зазначає, що поруч з ним проживають його батьки, які беруть активну участь у вихованні дитини, тому відокремлення дитини від батька, баби та діда буде суперечити інтересам малолітньої. Мати дитини - [PERSON] проживає окремо від дитини на іншій території, адреса не відома. Питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської районної державної адміністрації, де було визначене місце проживання дитини біля її батька [PERSON] згідно з розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації від 11 листопада 2020 року № 268-р «Про визначення місця проживання малолітньої дитини». Зі слів матері дитини стало відомо, що вона змінила місце проживання і пізніше звернеться до комісії з питань захисту прав дитини, щоб переглянути та змінити дане рішення комісії. Але до цього часу мама не зверталася з будь-яких питань. Питання про визначення місця проживання дитини комісія з питань захисту прав дитини вирішила не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини бралося до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У своєму висновку орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради зазначив, що дитині доцільно проживати з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] /а.с.44-45/. Частинами 5 та 6 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд приймає даний висновок органу опіки і піклування, оскільки він насамперед відображає інтереси дитини та не суперечить її (дитини) інтересам. Вирішуючи спір, суд зважує на наступні норми матеріального права. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України). Відповідно до ч. 1, абз. 3 ч. 2 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. В розумінні ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Ч. 1 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Позивачем обрано спосіб захисту сімейних прав інтересів: припинення дій, які порушують сімейні права. В ст. 141 СК України наголошується, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В ст. 150 СК України законодавець закріпив обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. У відповідності ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У ст. 155 СК України наголошується, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами 1, 2 та 3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В ст. ст. 1, 2, 5 та 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року зазначено, що дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. ст. 1, 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифіковано Україною 03.08.2006 року, набрала чинності в Україні 01.04.2007 року, акцентовано, що ця Конвенція застосовується до дітей, які не досягли 18-річного віку. Предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню. З аналізу перелічених норм права слідує, що на суд покладено обов`язок захисту прав та інтересів дитини, створення необхідних умов її розвитку (в разі виникнення спору між батьками), право знати про своїх батьків та користуватися їх турботою, право не бути розлученими з батьками, право на належне піклування з боку батьків, право на проживання з батьками (в разі припинення шлюбних відносин) тобто комплексного захисту їх інтересів. Як встановлено в судовому засіданні та доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, сторони у справі перебували у шлюбі, в період якого народилась дитина [PERSON] , пізніше в часі шлюб між сторонами було припинено та малолітня дитина залишалась проживати біля свого батька, позивача у справі. Частинами 1, 2, 4, 7 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України , якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом враховується, що батько дитини, позивач у справі, має роботу, належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину, проживання малолітньої дитини біля позивача буде найбільш ефективним щодо її фізичного, духовного та культурного розвитку, належного виховання та утримання. Проживання малолітньої дитини біля позивача, на думку суду, буде відповідати її інтересам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог витрати, понесені ним при зверненні до суду (сплачений судовий збір). На підставі наведеного та

Outcome: approved