Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Черкаської обласної партійної організації Аграрної партії України про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на сторінці Черкаської обласної партійної організації Аграрної партії України в соціальній мережі Facebook 31 липня 2017 року о 17 годині 40 хвилин розміщено повідомлення, в якому зазначено про його візит в м. Золотоноша. В поширеному Черкаською обласною організацією Аграрної партії України в соціальній мережі Facebook повідомленні міститься негативна інформація про нього наступного змісту: «… нардепа, котрий у свій час працював помічником одіозного [PERSON] і до речі, не голосував за визнання Росії країною-агресором…». Зазначив, що поширена інформація не є оціночними судженнями, оскільки містить фактичні дані (твердження), наклеп і є образливою для нього. Вищевказана інформація про нього є недостовірною, принижує його честь і гідність, ганбить його ділову репутацію в громадській думці та думці окремих громадян щодо дотримання ним, як громадянином, народним депутатом України VIII скликання вимог чинного законодавства України, принципів людської моралі і ділової етики. Вказав, що дійсно являється народним депутатом України VIII скликання, обраним в одномандатному виборчому округу № 197 (Золотоніський, Канівський, Черкаський район, м. Черкаси). Відмітив, що ніколи не був помічником [PERSON], а тому інформація, поширена в мережі Facebook, є надуманою та недостовірною. Щодо визнання Російської Федерації державою-агресором, відмітив, що насправді голосував за Постанову Верховної [PERSON] України «Про Звернення Верховної [PERSON] України до Організації Обєднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЄ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором від 27.01.2015 № 1854. Тому вважає всі вищевикладені висловлювання відносно нього, поширені Черкаською обласною організацією Аграрної партії України в соціальній мережі Facebook наклепом. Просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та ганьбить його гідність, честь і ділову репутацію інформацію, поширену Черкаською партійною обласною організацією Аграрної партії України в соціальній мережі Facebook 31 липня 2017 року о 17 годині 40 хвилин, наступного змісту: «…нардепа, котрий у свій час працював помічником одіозного [PERSON] і до речі, не голосував за визнання Росії країною-агресором…». Зобовязати Черкаську обласну партійну організацію Аграрної партії України у десятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про нього, поширену в соціальній мережі Facebook 31 липня 2017 року о 17 годині 40 хвилин, шляхом опублікування на сторінці Черкаської обласної організації Аграрної партії України в соціальній мережі Facebook спростування з посиланням на рішення суду наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: 31 липня 2017 року на сторінці Черкаської обласної організації Аграрної партії України в соціальній мережі Facebook поширена інформація щодо народного депутата України [PERSON], зокрема про те, що він працював помічником одіозного [PERSON] і не голосував за визнання Росії країною-агресором. Судовим рішенням підтверджено, що поширена інформація про народного депутата України [PERSON] є негативною і недостовірною». В судовому засіданні адвокат позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявами до суду не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожен має право на повагу до його гідності. Судом встановлено, що 31 липня 2017 року Черкаська обласна партійна організація Аграрної партії України розмістила на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook повідомлення, у якому йшлося про візит народного депутата України [PERSON] до м. Золотоноша. Позивач вважає, що у вказаному повідомленні була викладена негативна інформація про нього, яка не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність, ганьбить його ділову репутацію в громадській думці та думці окремих громадян щодо отримання ним, як громадянином, народним депутатом України, принципів людської моралі і ділової етики. Зокрема, недостовірною позивач вважає наступну інформацію, викладену у повідомленні: «… нардепа, котрий у свій час працював помічником одіозного [PERSON] і до речі, не голосував за визнання Росії країною-агресором…». Позивач стверджує, що така інформація є надуманою і недостовірною. Така інформація не є критикою, а є констатацією факту. Поширена недостовірна інформація, спрямована на формування в громадській думці та думці окремих громадян уявлення про те, що він співпрацював з так званим «одіозним» [PERSON]. Одіозний (від латинського ненависний), що неприємний, такий, що викликає украй негативне віддношення до себе. Як зазначив позивач, він дійсно являється народним депутатом України VIII скликання, обраним в одномандатному виборчому округу № 197 (Золотоніський, Канівський, Черкаський район, м. Черкаси). Однак відмітив, що ніколи не був помічником [PERSON]. Так, з наданих матеріалів вбачається, що [PERSON] є народним депутатом України, та входив до фракції Партії «[PERSON] Порошенка».(а.с.12). Що стосується інформації, поширеної Черкаською обласною партійною організацією Аграрної партії України на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook відносно того, що [PERSON] «не голосував за визнання Росії країною-агресором», то адвокатом позивача [PERSON] надані результати поіменного голосування № 2 від 27.01.2015 року за проект Постанови про Звернення верховної [PERSON] України до Організації Обєднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЄ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором (№ 1854) за основу та в цілому. Як вбачається з результатів поіменного голосування народний депутат [PERSON] проголосував «за» вказаний проект Постанови. Позивач зазначив, що вказана вище недостовірна інформація формує громадську думку і думки окремих громадян, що [PERSON] не підтримує державницьку позицію, погоджує діяльність держави-агресора, не дотримується пинципів моралі і ділової етики, загальновизнаних правил співжиття і поводиться неетично в суспільному та політичному житті. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова Пленуму ВСУ) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Facebook, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Суд погоджується з тим, що поширена відносно позивача інформація має негативний характер, оскільки автори висловлюють сумніви у державницькій позиції позивача, а саме не голосував за визнання Росії країною-агресором. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство України не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. В юридичній літературі під гідністю розуміють визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязують позитивну соціальну оцінку особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміють набуту особою суспільну оцінку її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення), а саме: « нардепа, котрий у свій час працював помічником одіозного [PERSON] і до речі, не голосував за визнання Росії країною-агресором». Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями. Позивач зазначив, що інформація була доведена широкому колу осіб, надано коментарії під повідомленням, також була поширена на сторінки ряду користувачів. З наданої роздруківки ( а.с.7) вбачається, що з даною публікацією повідомлення були ознайомлені користувачі, та навіть надані коментарі щодо даного повідомлення. Внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації відбулось порушення особистих немайнових прав позивача на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила оцінку діяльності позивача з боку громадськості та суспільства, породила сумніви щодо дотримання ним моральних норм. Таким чином, судом встановлено безпосередній причинно-наслідковий звязок між поширенням відповідачем недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частин 6, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму ВСУ спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Виходячи з вищевикладених приписів законодавства, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, й відповідач не надав належних доказів правдивості такої інформації, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання поширеної щодо нього інформації недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, та спростування недостовірної інформації. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» дія цього Закону поширюється на друковані засоби масової інформації, засновані в Україні, а також на друковані засоби масової інформації інших держав, які розповсюджуються в Україні. При цьому, під друкованими засобами масової інформації (пресою) в цьому Законі розуміють періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію (ч. 1 ст. 1 ЗаконуУкраїни «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»). Також суд зауважує, що незалежно від положень ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», особа, яка поширила недостовірну інформацію, зобовязана її спростувати навіть за відсутності її вини (ч. 6 ст. 277 ЦК України). Виходячи з вищевикладених приписів законодавства, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, й відповідач не надав належних доказів правдивості такої інформації, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання поширеної щодо нього інформації недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, та спростування недостовірної інформації, в частині висловлювань «...нардепа, котрий у свій час працював помічником одіозного [PERSON] і до речі, не голосував за визнання Росії країною-агресором…» та можливість їх задоволення. Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зі згоди\~\~ представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено\~ст.224 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved