Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа: [PERSON], про скасування рішення виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10.11.1956 року в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину домоволодіння по вулиці Пролетарській, 42 (тепер - Котовського, 356) в м. Павлоград. Позов мотивовано тим, що позивач є власником 4/5 частин житлового будинку № 365, розташованого по вул. Котовського в місті Павлограді. Під час оформлення спадщини після смерті матері, а саме - 10.08.2012, позивач дізнався про те, що співвласником будинку № 356 є ще одна, невідома йому до цього часу особа - [PERSON]. Виконком райради рішенням від 10.11.1956 року визнав право власності на 1/5 частину домоволодіння за [PERSON], та на 4/5 частини домоволодіння за [PERSON] по вулиці Пролетарській, 42 (тепер - Котовського, 356). Спадкоємицею майна [PERSON], померлої 04.06.2002, є [PERSON] Спадкове майно складається з 1/5 частин житлового будинку, розташованого по вулиці Котовського, 356. Ця частина житлового будинку належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.11.1956 року виконкомом Павлоградської районної ради Дніпропетровської області, зареєстрованого в Павлоградському бюро технічної інвентаризації за №57-37. Позивач вважає, що дане рішення було прийняте всупереч вимогам чинного на той час законодавства, порушує його права як єдиного законного власника будинку з огляду на наступне. Факт відкриття особового рахунку на певну особу є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. На час прийняття оскаржуваного рішення, виконком Павлоградської районної ради Дніпропетровської області допустився порушень вищевказаних вимог чинного на той час законодавства, та не врахував, що всі особові рахунки були відкриті на його батька - [PERSON], технічний паспорт з 1947 року був оформлений на власника домоволодіння - [PERSON], а відтак [PERSON] не могла бути визнана власником 1/5 частини домоволодіння, так як не мала до нього жодного відношення. Натомість, з 30-х років XX століття єдиним повноправним власником будинку № 42 по вул. Пролетарській був [PERSON]. Вважає, що вказані обставини є беззаперечним приводом для визнання незаконним рішення виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10 листопада 1956 року в частині визнання права власності на 1/5 частину домоволодіння за [PERSON] по вулиці Пролетарській, 42 (тепер - Котовського, 356) в м. Павлоград. Позивач зазначає, що дізнався про наявність права власності на 1/5 спірного домоволодіння за [PERSON] лише 10.08.2012, а після цього - і про існування спірного рішення. Вказані обставини і стали причиною несвоєчасного звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права. Крім того, постійні злидні не сприяли зверненню до суду, і лише нещодавно дізнавшись про безоплатну правову допомогу Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги він зміг предявити позов. Зазначені підстави просить визнати поважними та поновити йому строк звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Зінченко А.С. від 18 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: [PERSON], про скасування рішення про визнання права власності, призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року в порядку ст. 137 ЦПК України зобовязано виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області (вул. Соборна, 95, м. Павлоград, 51400) надати суду у строк до 02 листопада 2017 року: усі наявні супутні матеріали до рішення № 9/481 Павлоградської районної ради Дніпропетровської області «Про визнання права власності на домоволодіння за громадянами району» від 10 листопада 1956 року; надати суду заяву у якій викласти свою позицію з приводу позовної заяви відповідно до ст. 31, 60 ЦПК України. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року в порядку ст. 137 ЦПК України зобовязано Державний архів Дніпропетровської області (вул. Михайла Грушевського, 89, м. Дніпро, 49069) надати суду у строк до 02 листопада 2017 року (оригінали або завірені належним чином копії): рішення № 9/481 Павлоградської районної ради Дніпропетровської області «Про визнання права власності на домоволодіння за громадянами району» від 10 листопада 1956 року та супутні матеріали до вищевказаного рішення; протокол № 25 засідання виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10 листопада 1956 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення відповідно до обставин викладених в позові. Позивач зазначив, що спірне домоволодіння побудували його дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON], спадкоємцем після їх смерті був його батько [PERSON], який був, на думку позивача, єдиним власником спірного домоволодіння, [PERSON] не була родичем та просто проживала в спірному домоволодіння за розселенням після війни, вважає, що [PERSON] ніяких прав на спірне домоволодіння не мала та за нею помилково було зареєстровано право власності на 1/5 частину спірного домоволодіння. В судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до заяви від 21.09.2017 року справу просить розглядати у відсутність представника відповідача, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. На виконання ухвали від 05.10.2017 року представник відповідача жодних заяв по суті позовних вимог суду не надав, свою позицію не визначив. Третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні заявили клопотання про застосування строку позовної давності, позовні вимоги вважають таким, що не підлягають задоволенню, та дали пояснення відповідно до письмових пояснень від 17.01.2018 року. У письмових поясненнях зазначено, що [PERSON] заперечує повністю проти позовних вимог [PERSON] та просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що дія актів цивільного законодавства у часі повинна бути застосована під час розгляду позову. Закон «Про сільську раду депутатів трудящих України» від 10.11.1956 року та Інструкція «Про порядок реєстрації будівель...» від 23/25.12.1947 року втратили чинність. Технічний паспорт на домоволодіння,платіжні повідомлення про сплату податків,страхуванню ніколи не були і не є правовстановлюючими документами. Тому треба застосовувати нові акти цивільного законодавства до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ч.4 ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За змістом вказаної матеріальної норми права цивільна правоздатність не передається інший особі після смерті фізичної особи. Тому, у позивача відсутнє право на оскарження права власності за рішенням виконкому 1956 року. Це не спадкова трансмісія. У 2002 році померла [PERSON], яка була власником 1/5 частини вказаного будинку з 14 листопада 1956 року. Право власності було зареєстровано в Павлоградському бюро технічної інвентаризації за № 57-37. Цивільна правоздатність [PERSON] припинена і до її права власності на 1/5 частину будинку позивач ніякого відношення не має, бо фактично позивач оскаржує право власності [PERSON] на 1/5 частини будинку. У той же час позивач не оскаржує заповіт [PERSON] від 04 лютого 1983 року,свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2003 року на ім'я [PERSON] на 1/5 частину будинку, реєстрацію права власності та інше, бо право власності на 1/5 частину будинку набуте [PERSON] та [PERSON] правомірно. 07 жовтня 2008 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду було визначено право користування земельною ділянкою за [PERSON] відповідно 4/5 частин будинку та [PERSON] відповідно 1/5 частини будинку. Про частки будинку позивачу було відомо,але про ці факти він суду також не повідомляє. Докази свідчать про те,що позивач пропустив без поважної причини строк позовної давності для звернення до суду і його вимога про поновлення строку є необґрунтованою і не доказаною. Крім того, третя особа [PERSON] зазначила, що спірне домоволодіння побудували дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] [PERSON] була онукою [PERSON] [PERSON] 28.06.1948 року залишила заповіт, згідно якого заповіла свою частину спірного домоволодіння своїй онуці [PERSON] Вислухав сторін по справі та їх представників, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованого у реєстрі за № 1-3304, [PERSON] належить на праві власності 4/5 частини житлового будинку № 356, житловою площею 44,4 кв.м., загальною площею 68,2 кв.м., по вул. Котовського в місті Павлограді Дніпропетровської області, яке він успадкував після смерті своєї матері [PERSON], яка в свою чергу, успадкували зазначене майно після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 13.04.1998 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 1998 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2003 року посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належить на праві власності 1\\5 частина житлового будинку № 356 загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м., по вул. Котовського в м. Павлограді Дніпропетровської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.11.1956 року виконкомом Павлоградської районної ради, зареєстрованого в Павлоградському бюро технічної інвентаризації під № 57-37. Згідно протоколу № 25 засідання виконкому Павлоградської райради депутатів трудящих від 10 листопада 1956 року вирішено на підставі наданих документів,

Outcome: dismissed