Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування, в якому просив стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги збільшив, та просив окрім 50 000 грн. страхового відшкодування стягнути також з відповідача 10 230,38 грн. пені, 7 155 грн. інфляційних втрат та 1 179,45 грн. - 3%-річних, пояснивши, що 20.04.2015 року з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП на просп. Ватутіна в м. Києві, де він не дотримався безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на відбійник та зіткнувся з автомобілем «Хундай Соната», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, а саме автомобіля позивача. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.05.2016 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 04.07.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні даного правопорушення, та провадження по справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Своїми протиправними діями [PERSON] завдав позивачу матеріальний збиток у сумі 77 532,23 грн. Відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «Україна». Позивачем до страхової компанії був поданий необхідний пакет документів для отримання грошового відшкодування, однак на день звернення до суду відповідачем страхове відшкодування не виплачено, тому позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн., 10 230,38 грн. - пені, 7 155 грн. - інфляційних втрат та 1 179,45 грн. - 3%-річних Представник відповідача ПрАТ «СК «Україна» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.92), з заявами або клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 31.05.2015 року (а.с.42-44), залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 04.07.2016 року (а.с.40-41), з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП на просп. Ватутіна в м. Києві, де він не дотримався безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на відбійник та зіткнувся з автомобілем «Хундай Соната», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до технічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив п. 12.1, 12.3 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Даною постановою [PERSON] було визнано винним, та провадження по справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок скоєної ДТП автомобіль «Хундай Соната», д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], був технічно пошкоджений, та відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №4054 від 22.05.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власники автомобіля «Хундай Соната», д.н.з. [NUMBER], становить 77 532,23 грн. (а.с.13-2). Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 23.07.2014 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Україна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0711499, за яким ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., заподіяну життю - 100 000 грн., франшиза - 0 грн. Строк дії даного договору з 24.07.2014 року до 23.07.2015 року включно (а.с.94). Статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність [PERSON] в нанесені матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме неправомірні дії правопорушника призвели до зіткнення автомобілів, та те, що ПрАТ «СК «Україна», в якому був застрахований автомобіль [PERSON], не сплатило страхового відшкодування позивачу, тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування необхідно задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача ПрАТ «СК «Україна» 50 000 грн., 10 230,38 грн. - пені на користь позивача. Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, суд вважає необхідним з відповідача ПрАТ «СК «Україна» на користь [PERSON] стягнути 602,30 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам. Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ч.2 ст.625 цього кодексу визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст. 526, ст.625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак і невиконання зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не несе правових наслідків. За правилами ст.5 Закону порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Оскільки позивач не є страхувальником за полісом, а є потерпілою особою, тому вимога щодо сплати інфляційних втрат та 3%-річних є необґрунтованою і безпідставною, і в такому випадку задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 23, 610, 979, 1194 ЦК України та

Outcome: partial