Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» 10.06.2014 року було укладено договір банківського вкладу № 20004007627295 «8 років разом on-line», відповідно до умов якого позивач вніс вклад в розмірі 30000,00 грн. з відсотковою ставкою 26 % річних по 07.12.2014 року включно. У встановлений в договорі строк [PERSON] звернувся з вимогою до банку про повернення вкладу та процентів, проте банк відмовився повернути йому грошові кошти, на неодноразові вимоги про повернення вкладу не реагує. В ході судового розгляду справи позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки відповідачем було повернуто суму банківського вкладу в розмірі 30000 грн. та відсотки в сумі 108,99 грн., а тому враховуючи вищезазначене просив стягнути з відповідача 8051,22 грн., з яких 674,52 грн. проценти за користування внеском понад строк дії договору, 3 % річних в розмірі 2785,08 грн. та сума, виходячи з розрахунку індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 1806,54 грн. та 2785,08 грн. пені. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. В судове засідання представник відповідача не зявилася, подала письмові заперечення проти позову. Клопотань про відкладення розгляду справи від представника відповідача не надходило. Причини своєї неявки представник відповідача суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 10.06.2014 року договору № 20004007627295 банківського вкладу «8 років разом on-line» у гривнях, позивачем було передано банку вклад у сумі 30000,00 грн. з процентною ставкою 26 % річних. Відповідно до пункту 1.3 договору вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього договору, та по 07.12.2014 року. Відповідно до пункту 1.6 договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 26309111799741. Сума коштів у розмірі 30000,00 грн. у той же день була внесена позивачем через касу банку на зазначений у договорі рахунок № 26309111799741. Відповідно до п. 1.4 Договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 26 % річних. При цьому згідно з п. 1.10 договору, вклад виплачується вкладнику по закінченню строку розміщення вкладу за цим договором шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 26202701173551, відкритий на імя вкладника в установі банку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За змістом ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним. В ході судового розгляду відповідачем було виплачено суму депозиту та нараховані проценти. У звязку з цим із урахуванням уточнених позовних вимог та відповідно до представленого суду розрахунку позивач також просив стягнути 26 % річних в розмірі 674,52 грн., як проценти за користування внеском понад строк дії договору за період з 08.12.2014 року по 12.01.2015 року (36 днів), три проценти річних від простроченої суми за період з 08.12.2014 року по 12.01.2015 року (36 днів) в розмірі 2785,08грн., суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 08.12.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 1806,54 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. За умовами п. 1.3 укладеного між сторонами договору банківського вкладу строк дії вкладу визначено по 07.12.2014 року включно. При цьому судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовою заявою від 08.12.2014 року про повернення коштів за договором банківського вкладу у звязку з закінченням строку дії договору, однак йому було відмовлено. У звязку з цим банк був зобовязаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору 07.12.2014 року. Проте кошти були повернуті позивачу тільки в ході судового розгляду, чим ПАТ «Дельта Банк» порушив свої грошові зобовязання. Таким чином суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти по банківському вкладу за прострочений строк, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Саме такі висновки зробив Верховного Суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України (постанова від 25.05.2013 року, справа № 6-39цс13; постанова від 28.01.2015 року, справа 6-247цс14). Поряд з тим, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також необхідність перевірки судом розрахованих позивачем сум до стягнення слід зазначити наступне. Так, позивач просить стягнути 26 % річних, як проценти за користування внеском понад строк дії договору за період з 08.12.2014 року по 12.01.2015 року (36 днів), в розмірі 674,52 грн. З перевіреного судом розрахунку сума таких процентів за визначений позивачем період (розраховано від розміру вкладу 30000 грн.) становить 769,31 грн. проте, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України щодо меж заявлених позовних вимог, стягненню підлягають саме 674,52 грн. Також позивач просить стягнути суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 08.12.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 1806,54 грн. З перевіреного судом розрахунку така сума за грудень 2014 року (розраховано від розміру вкладу та процентів 30108,99 грн.) становить 903,27 грн., яка і підлягає стягненню. Крім того позивач просить стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 08.12.2014 року по 12.01.2015 року (36 днів) розмірі 2785,08 грн. З перевіреного судом розрахунку така сума за період з 08.12.2014 року по 12.01.2015 року (36 днів) (розраховано від розміру вкладу та процентів 30108,99 грн.) становить 89,09 грн., яка і підлягає стягненню. З приводу заявлених вимог в частині стягнення 2785,08 грн. пені на підставі положень п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід зазначити наступне. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. Судом установлено, що ПАТ «Дельта Банк» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обовязком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачами договорами банківських вкладів. Після укладення цих договорів між банком та позивачами виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобовязального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють. З огляду на зазначене, в задоволенні вимоги в частині стягнення 2785,08 грн. пені на підставі положень п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід відмовити. Одночасно слід врахувати наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2015 року на підставі постанови Національного Банку України № 150 «Про віднесення ПАТ [PERSON] до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк»». Згідно з зазначеним рішенням запроваджено тимчасову адміністрацію в банку строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Разом з тим, ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Як було встановлено судом, зобовязання банку з повернення вкладу повинно було виконане по 07.12.2014 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації, що спростовує заперечення відповідача з цих підстав. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором банківського вкладу № 20004007627295 від 10.06.2014 року в розмірі 1666,88 грн. з яких проценти - 674,52 грн., 3 % річних від суми прострочення виконання зобовязання за договором 89,09 грн., інфляційні втрати 903,27 грн.

Outcome: partial