Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.10.2010 року [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачем була підписана заява б/н від 19.10.2010р., після підписання якої [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач та АТ КБ «Приватбанк» 21.01.2019 року підписали додаткову угоду, відповідно до якої Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо Клієнт здійснить платіж в розмірі та строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п.1.3 Додаткової угоди. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість, яка станом на 17.12.2020 становить 38110 грн. 28 коп. і складається із заборгованості за кредитом - 2913 грн. 17 коп. та заборгованості за пенею - 35196 грн. 55 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою П?ятихатського районного суду від 12.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві, поміж іншого заявив вимогу про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надала, своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористалася. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, судом встановлено наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що 19.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що внаслідок несвоєчасного повернення відповідачем кредитних коштів, утворилась заборгованість і сторонами по справі була підписана додаткова угода від 21.01.2019 року, відповідно до якої Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо Клієнт здійснить платіж в розмірі та строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди. До матеріалів позовної заяви позивачем додано додаткову угоду до Договору №SAMDN52000070782680 від 21.01.2019 року (а.с.10). При цьому, матеріали позовної заяви не містять оригіналу або копії зазначеного договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередньості судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Позивач, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN52000070782680 від 21.01.2019 року, не надав доказів його укладення. До матеріалів позовної заяви додано лише додаткову угоду до зазначеного договору. За таких обставин, без наданих підтверджень укладання кредитного договору № SAMDN52000070782680 від 21.01.2019 року між позивачем та відповідачем, обгрунтованого розрахунку заборгованості за пенею, з яким був ознайомлений відповідач, додаткова угода до договору не може розцінюватися судом як доказ укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує заявлені вимоги. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі, понесені позивачем при зверненні до суду з позовом, суд вважає за необхідне віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed