Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 49180,20 грн та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 04 липня 2016 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (далі ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ») та відповідачем було укладено кредитний договір. 30 липня 2018 року між кредитором та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №20180730, згідно умов якого кредитор передає (відступає) позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі й до відповідача у сумі 49180,20 грн. Відповідач умови договору не виконав, а тому його заборгованість перед позивачем складає 49180,20 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме стосовно основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом та суми заборгованості за пенею, а також просив слухати справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 04 липня 2016 року між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем було укладено кредитний договір №9871210175, відповідно до умов якого сума кредиту складає 19703 грн на 12 місяців зі сплатою початкового проценту у розмірі 1,50%, щомісячних процентів 3,99%, річних процентів 0,01 % річних, щоденною пенею 0,3% (а.с.5-6). ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» надав відповідачу кредитні кошти у сумі 17000 грн. без урахування ПДВ (а.с.7). Відповідач не сплачував грошові кошти в рахунок погашення кредиту та зазначені умови договору належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 30 липня 2018 року має заборгованість перед кредитором у розмірі 49180,20 грн, яка складається з: - прострочена заборгованість за кредитом 19703 грн; - прострочена заборгованість за відсотками 4,07 грн; - прострочена плата за управління кредитом 19621,63 грн; - заборгованість за пенею 9851,50 грн (а.с.12-13). 30 липня 2018 року між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги №20180730, відповідно до умов якого кредитор відступає новому кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками та новий кредитор набуває права грошових вимог за цими договорами (а.с.16-18). Згідно з витягом з Реєстру боржників від 30 липня 2018 року первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги від [PERSON] коштів за кредитним договором від 04 липня 2016 року №9871210175, що складає 49180,20 грн (а.с.19). Листом №002762686 від 07 серпня 2018 року ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» повідомив відповідача про відступлення права вимоги позивачу та необхідністю сплати заборгованості у сумі 49180,20 грн на рахунок позивача (а.с.14-15). За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити\~проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з цим вирішуючи позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за платою за управлінням кредитом у розмірі 19621,63 грн суд керується наступним. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацем 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. З дослідженої в судовому засіданні копії кредитного договору №9871210175 від 04 липня 2016 року, судом не встановлено такої умови, яка б передбачала нарахування та відповідно обов`язок сплати позичальником послуг за управління кредитом (а.с.6), а тому, враховуючи, що нарахування процентів від суми кредиту за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, є незаконним та правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 31 жовтня 2018 року в цивільній справі 404/1339/15, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 29558,57 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 19703 грн, прострочена заборгованість за відсотками 4,07 грн, заборгованість за пенею 9851,50 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає\~стягненню сума судового збору у\~розмірі 1263,36 грн (2102*29558,57/49180,20).

Outcome: partial