Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 19.10.1991 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. За період спільного проживання мають повнолітнього сина. Причиною розпаду сімї стало те, що у нього з відповідачкою склались неприязнені відносини, під час спільного проживання постійно виникали сварки, вони перестали поважати один одного як подружжя, протягом 17 років проживають окремо. Вважав, що збереження сімї неможливе і шлюб носить формальний характер. Крім того він має намір на даний час укласти шлюб з іншою жінкою, але не може цього зробити, оскільки даний шлюб не розірвано. На примирення не згоден. Просив суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розгляд цивільної справи за його позовом проводити у його відсутність. Викладені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В разі неявки в судове засідання відповідачки не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомила. Про розгляд справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~ Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено 19.10.1991 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб в відділі РАЦС Новоархангельського райвиконкому Кіровоградської області за актовим записом № 67. Статтею 111 СК України на суд покладено обовязок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач на примирення не згоден, про що виклав свою позицію у заяві адресованій суду, а відповідачка проігнорувала явку до суду, про що свідчить її байдуже ставлення до подружніх стосунків з позивачем та майбутнє відновлення почуттів один до одного. Відповідно\~\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~ інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених статей суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі як чоловіка (позивача у справі) так і дружини (відповідачки у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved