Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ „ПриватБанк та відповідачем 07 листопада 2013 року було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до договору позивач надавав відповідачу кредит, а відповідач [PERSON] взяла зобовязання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобовязання не виконала. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 12629,10 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 5017,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1,57 грн., заборгованість за комісією 5217,68 грн., а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 12392,79 грн. та судові витрати. Позивач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. В заяві також зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд застосувати строк позовної давності. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2013 року між сторонами по справі укладено Генеральну угоду, за умовами якої здійснено реструктуризацію заборгованості. Згідно п.1 Генеральної угоди відбулося зменшення процентів на 1388,44 грн., комісії на 404,96 грн., штрафу на 599,39 грн. Згідно пункту 2.1. Генеральної угоди сторони визначили, що кредит банком надається позичальнику у розмірі 5017,06 грн. на шість місяців з 07 листопада 2013 року по 31 травня 2014 року. Позичальник зобовязується повернути суму заборгованості зі сплатою відсотків у розмірі 0,001% на місяць. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобовязань у розмірі 2392,79 грн. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобовязання не виконала. Станом на 14 грудня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 12629,10 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 5017,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1,57 грн., заборгованість за комісією 5217,68 грн., а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Розглядаючи заяву відповідача про застосування в даній справі давності, суд виходить з наступного. Як вбачається з умов Генеральної угоди, борг в сумі 5017,06 грн. відповідач мала сплатити протягом шести місяців, сплачуючи щомісяця 836,18 грн. Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 №6-20цс14. До суду з даним позовом позивач звернувся 16 січня 2017 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності щодо платежу, який у грудні 2013 року мала сплатити відповідач. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом в межах позовних вимог в сумі 4180,88 грн. (5017,06 грн. 836,18 грн.) та щодо стягнення відсотків 1,46 грн. (1,57 грн. 0,11 грн.). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 5217,68 грн., суд виходить з того, що Генеральною угодою сплату комісії, її розмір не передбачено. Тому в цій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Як передбачено п.2.2. Генеральної угоди, у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, більше ніж на 31 день, за зобовязаннями, строк яких настав, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2392,79 грн. Остаточний розрахунок за Генеральною угодою відповідач мав здійснити до 31 травня 2014 року. Відповідно, право на стягнення з відповідача штрафу за порушення сплати останнього платежу у вказаному вище розмірі у позивача виникло з 02 липня 2014 року. Річний строк позовної давності до даної вимоги сплинув 02 липня 2015 року. Оскільки відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, в задоволенні позовної вимоги про стягнені штрафу також необхідно відмовити Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4182,34 грн. заборгованості за Генеральною угодою. У звязку з частковим задоволенням позову з відповідача (на 33%) на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 528 грн. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4710,34 грн.

Outcome: partial