Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом мотивуючи його тим, що з 02.04.2008 року він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду охоронника, а 13.11.2014 року його було звільнено з займаної посади у звязку з виходом на пенсію. На час звільнення, заборгованість по заробітній платі за період з травня 2014 року по листопада 2014 року складає суму в загальному розмірі 10707,89 грн., яка до цього часу йому виплачена відповідачем не була. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з травня 2014 року по листопад 2014 року в розмірі 10707,89 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно. Причини не явки суду не повідомив. Суд, згідно ч.2 ст.169 ЦПК України, ухвалив про розгляд справи у відсутність представника відповідача, оскільки його не явка в судове засідання без поважних причина та не повідомлення ним про причини не явки не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював у ПАТ «Капустянський граніт» на посаді охоронця з 02.04.2008 року по 13.11.2014 року. 13.11.2014 року [PERSON] було звільнено з займаної посади у звязку з виходом на пенсію (а.с. 7). Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.47 цього Кодексу власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум З довідки №78 від 14.11.2014 року, виданої ПАТ «Капустянський граніт», вбачається, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед [PERSON] за період з травня 2014 року по листопад 2014 року станом на 14.11.2014 року складає суму в загальному розмірі 10707,89 грн. (а.с.8). Судом безперечно встановлено, що звільняючи позивача з займаної посади, відповідачем, в порушення ст.116 КЗпПУ, не була проведена в день звільнення [PERSON] з ПАТ «Капустянський граніт» виплата заробітної плати, яка належить йому. Згідно ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в стати 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства в звязку з затримкою виплати заробітної плати, суд керується положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Наданий позивачем розрахунок середньоденної заробітної плати, відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України № 100, і може бути взятий судом до уваги. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з травня 2014 року по листопада 2014 року в розмірі 10707,89 грн. знайшли своє підтвердження при розгляді справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з травня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 24881,90 грн.. В іншій частині вимог суд вважає необхідним відмовити, оскільки ці вимоги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і позивачем не було надано суду належних доказів обґрунтування вимог в цій частині. Згідно ст.367 ЦПК України стягнення заробітної плати позивачу з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 355,89 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial