Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В позовній заяві зазначив, що з 01.08.1990 року по 04.12.2017 року він перебував в трудових відносинах з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», але був звільнений на підставі ст.. 36 КЗпП України за власним бажанням, про що в трудовій книжці зроблений відповідний запис. Однак на час звільнення у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» перед ним була наявна заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в розмірі 18218,33 грн. 23 квітня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя позов залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 травня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Роз'яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 жовтня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Заяви від представника відповідача про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. При цьому, позивач у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період з 01.08.1990 року по 04.12.2017 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», що підтверджується записом в трудовій книжці. Відповідно до наданого позивачем розрахунок середньомісячного заробітку здійснений на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7) наданих пенсійним фондом України, станом на день звільнення загальна заборгованість по заробітній платі складає 18218,33 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі 12309, 68 грн., та компенсації за невикористану відпустку за 12 днів 5908,65 грн. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП України та інших актів законодавства України. За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем не було проведено з позивачем повного розрахунку по заробітній платі при звільненні. Тому суд вважає, що відповідач порушив законні права позивача на оплату його праці. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 18218,33 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 704,80 грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в частини присудження працівникові виплати заробітної плати , але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved