Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що що [PERSON] одержав від нього в позику кошти в сумі 1000 доларів США, які зобов'язався повернути до 15.11.2014 року, про що свідчить власноруч написана ним розписка. У встановлений час йому кошти не були повернуті. Відповідач уникає з ним спілкування та проігнорував вимогу про повернення боргу, надіслану йому 24.04.2015 року. Просить стягнути борг по курсу НБУ станом на 12.09.2016 року, що становить 26670 грн., інфляційні збитки у розмірі 14055 грн. та 3% річних від позиченої суми у розмірі 1462 грн., а всього 42187 грн. Позивач в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся, у зв»язку з чим ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд встановив наступне. Згідно розписки від 15.09.2014 року відповідач одержав від позивача в позику кошти в сумі 1000 доларів США, які зобов'язався повернути до 15.11.2014 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договоро, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В розписці, яка є предметом спору, відображені всі істотні умови позики, як це вимагає чинне законодавство України. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду оригінал розписки, що є підставою для задоволення позову, оскільки дана обставина відповідачем не спростована належними та допуститими доказами. Відповідно до ст. 11 ЦК України, розписка є підставою для виникнення цивільно-правових зобов'язань. Отже між сторонами було укладено договір позики. Частина 2 статті 1047 ЦК України вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт одержання коштів в розмірі 1000 доларів США від позивача, відповідач визнав у розписці, написаній ним власноручно. Однак у встановлений сторонами термін позичені кошти відповідач не повернув позивачу. 24.04.2015 року представником позикодавця [PERSON] було надіслано відповідачу досудову вимогу про повернення суми боргу, проте останній дану вимогу проігнорував та уникає спілкування з позивачем. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. В силу дії ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Також, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченняя, а також 3% річнихвід простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до курсу гривні НБУ станом на 12.09.2016 року долар США становив 26,67грн., а тому сума боргу у розмірі 1000 доларів США є еквівалентною 26670 грн. Станом на 12.09.2016 року кількість днів прострочки становить 667 дні. А тому, 3% річних становить 1462 Грн., інфляційні збитки 14055 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача становить 42187 грн. Стаття 1050 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved