Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 20.06.2007 [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконувала. Станом на 31.12.2017 має заборгованість в сумі 110066 грн. 86 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 4995 грн. 40 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 95053 грн. 27 коп., заборгованості за пенею та комісією 4300 грн. 72 коп., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 5217 грн. 47 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 13.03.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності, мотивуючи тим, що позивачем дійсно у 2007 році їй було надано кредит у розмірі 21600 грн. 00 коп., який вона сплачувала до квітня 2014 року. У звязку зі скрутним матеріальним становищем та поганим станом здоровя вона припинила погашати заборгованість за кредитним договором, на даний час її матеріальний стан не змінився і вона не взмозі виплачувати заборгованість, нараховану позивачем. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки останній платіж нею було здійснено 11.03.2014, а позивач звернувся до суду у лютому 2018 року. Крім того, платіж від 12.06.2015 в сумі 49 грн. 28 коп. в порядку погашення заборгованості, який зазначений у розрахунку, нею сплачений не був і вважає, що це була фінансова операція банку. Крім того, у поданій заяві від 12.06.2018 відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, оскільки стягнення штрафу та пені є подвійним видом цивільно-правової відповідальності, а також застосувати спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені. Вказувала на те, що банком неправомірно, в односторонньому порядку збільшено проценти за користування кредитними коштами.\~\~ Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. 29.03.2018 представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, зазначаючи, що відповідно до укладеного договору від 20.06.2007 відповідач отримала кредит у розмірі 21600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з довідкою про надання кредитних карт відповідач отримала кредитні карти №5457082910231831 та №5211537308517841, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 01.2016 року. Також зазначає, що 12.06.2015 банком дійсно було здійснено автоматичне списання грошових коштів у розмірі 49 грн. 28 коп. за рахунок погашення простроченої заборгованості. Що стосується строків позовної давності, то представник позивача вказує на те, що відповідач 28.10.2013 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010, тому відповідно до п.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. У звязку з цим вважає, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.06.2007 відповідач підписала заяву та своїм підписом підтвердила згоду на те, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідно до укладеного договору [PERSON] надано кредит у розмірі 21600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязується виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати винагороди Банку. 28.10.2013 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських\~послуг у Приватбанку та своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Згідно з п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 вказаних Умов та Правил, позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а також у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязується виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 27.03.2018, відповідач згідно з кредитним договором від 20.06.2007 отримала кредитні карти №5457082910231831 та №5211537308517841, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 01.2016 року. Відповідач скористалася наданими їй позивачем кредитними коштами,\~що підтверджується випискою по картковим рахункам за період з 01.07.2007 по 28.03.2018 та розрахунком заборгованості, однак свої зобовязання по поверненню кредиту не виконує, внаслідок чого станом\~на 31.12.2017 має заборгованість в розмірі 110066 грн. 86 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про\~\~порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Відповідач заявила про застосування позовної давності. Судом встановлено, що 20.06.2007 банк надав клієнту пакет послуг, для чого відкрив клієнту картковий рахунок та видав останньому платіжну картку № 5457082910231831. 28.10.2013 банк надав відповідачу нову кредитну картку №5211537308517841, строком дії - по січень 2016 року включно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В сукупності зазначене свідчить, що строк дії картки, виданої відповідачу 20.06.2007 продовжено банком на новий строк, шляхом надання відповідачу картки з новим строком дії по січень 2016 року включно, тобто сторони дійшли згоди щодо нового строку погашення кредиту в повному обсязі.\~\~\~\~ Згідно з випискою по рахунку відповідач [PERSON] користувалася виданою їй новою кредитною карткою, зокрема, здійснювала купівлю товару та знімала готівкові кошти. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що останню суму погашення за кредитом відповідач здійснила 11.05.2014. При цьому, факт списання Банком 12.06.2015 з власної ініціативи 49 грн. 28 коп. із рахунку відповідача в якості погашення заборгованості по кредитному договору, не свідчить про визнання останньою боргу і, відповідно, про переривання строку позовної давності. Згідно з ч.1 ст. 264 ЦК України, якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається, а відповідно до ч.3 цієї ж статті, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Тому, строк позовної давності був перерваний та почався знову. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності \~\~(ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Таким чином, визначений законом трирічний строк позовної давності по кредитній заборгованості (тілу кредиту) не сплив. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі не повернуто, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України №6-249цс15 від 02.12.2015. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом суд також відзначає наступне. Як свідчить наданий банком розрахунок заборгованості станом на 31.12.2017 на тіло кредиту 4995,40 грн. банком нараховано проценти за користування кредитом в сумі 95053 грн. 27 коп. При цьому з 14.03.2007 банк виходив з процентної ставки 22,8 % річних, з 01.01.2013\~ 30 % річних, з 01.09.2014 - 34,8 % річних та з 01.04.2015 43,2 % річних. \~ Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг.\~ Проте, Умови\~та правила надання банківських послуг\~не містять підпису відповідача. При цьому належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, у справі відсутні (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року). У анкеті-заяві, поданій відповідачем на видачу кредиту, відсутня її письмова згода на підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки, а також відсутні відомості про те, до якого розміру банк має право підвищити процентну ставку за користування кредитом.\~ Відсутні відомості про можливі розміри підвищеної процентної ставки і в Умовах і правилах надання банківських послуг, на ознайомлення з якими відповідача, як клієнта, посилається банк. Отже, за таких обставин, оскільки відповідач, як споживач банківських послуг, погодилась на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості, тому саме ця процентна ставка має враховуватись при обчисленні процентів за користування кредитом. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом стягнення заборгованості з боржника - по тілу кредиту в розмірі 4995,40 грн. та в межах позовної давності по відсотках в розмірі 4383,46 грн. з розрахунку (4995,40 грн. : 100% х 30 % = 1498,62 грн. : 360 х 1053 днів = 4383,46 грн.) Вирішуючи питання про стягнення пені та штрафів, суд виходить з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. Цивільно-правова відповідальність\~- це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки, пеня і штраф нараховані за одне і теж зобов'язання порушення строків погашення кредиту, тому стягненню з відповідача підлягає лише пеня. Заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу), оскільки він був пропущений при пред'явленні позову до суду, підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За правилами ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14. Таким чином, заява про застосування позовної давності до стягнення неустойки підлягає задоволенню, пеню необхідно стягнути за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду та відповідно до проведених судом розрахунків, у розмірі 1100 грн. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитом в сумі 4995 грн. 40 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4383 грн. 40 коп. та пеня в сумі 1100 грн. 00 коп. (в межах річного строку), а позовні вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 5217 грн. 47 коп. штрафу (процентна складова) задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 167 грн. 39 коп. На підставі викладеного, ст.ст.526, 530, 549, 610, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial