Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на транспортний засіб. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2008 року між нею, [PERSON], та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала у [PERSON] транспортний засіб: марка - МЕRSЕDЕS- ВЕNZ, модель - Е-220, рік випуску - 1995, колір - сірий, обєм двигуна - 2199, номер шасі - WDB12402211080859 за ціною 94 320 гривень. Згідно умов вказаного договору, нею, [PERSON], у день укладення договору було сплачено кошти відповідачу, що підтверджується розпискою відповідного змісту, а відповідачем, в свою чергу, 25.12.2008 року було передано їй автомобіль та документи на нього, на що вказує актом приймання-передачі. Отож з моменту передання транспортного засобу, вона, [PERSON], являється його власником, оскільки іншого порядку набуття права власності на вказаний транспортний засіб ні у договорі ні у законі не передбачено. Відповідач свої зобовязання передбачені Договору не виконав і на сьогоднішній день від їх виконання ухиляється, мотивуючи це тим, що ціна за яку було продано автомобіль занадто низька, а тому на його думку вона повинна доплати 1000 доларів США. Автомобіль і в даний час ще зареєстровано на [PERSON] та його представник сказав, що у випадку недоплати нею коштів він не вчинить жодних дій необхідних для переоформлення даного транспортного засобу. Таким чином, внаслідок невизнання відповідачем її права власності на придбаний транспортний засіб, а також невиконання ним своїх зобовязань за укладеним між нами договором, вона, [PERSON], позбавлена можливості здійснювати свої правомочності щодо рухомого майна, що вказує на порушення її права, яке потребує захисту шляхом визнання за нею права власності на вищезазначений транспортний засіб. В судове засідання позивач та її представник адвокат [PERSON] не зявились, однак до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в адресованій суду заяві відповідач зазначив про невизнання позову, просив суд у задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи оповіщеним про день та час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання, що надана за відомостями адресно довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області, в судове засідання не зявився, клопотання про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Прийнявши до уваги те, що позивач та його представник. А також відповідач [PERSON] використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а неявку відповідача [PERSON] суд визнає неповажною, відтак судом не встановлено підстав за наявності яких можливе відкладення розгляду справи, тому суд здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає правилам ст.169, 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] являється власником транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ, модель - E-220, рік випуску 1995, колір сірий, об'єм двигуна-2199, номер шасі-WDB 1240221J080859, на що вказує свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( а. с. 8). 18 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є рухоме майно у виді транспортного засобу марки - МЕRSЕDЕS- ВЕNZ, модель - Е-220, рік випуску - 1995, колір - сірий, обєм двигуна - 2199, номер шасі - WDB12402211080859. Ціна майна сторонами узгоджена в розмірі 94 320 гривень ( а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, коли сторони в належній формі досягли з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передавання відповідного майна або вчинення певної дії. Із приписів ч. 1 ст. 334 ЦК України вбачається, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. На виконання п. 2.3 договору купівлі-продажу, який узгоджується із приписами ч. 1 ст. 655 ЦК України позивачем у день укладення договору було сплачено кошти відповідачу - [PERSON], що підтверджується відповідною розпискою ( а. с. 6). Як убачається із акта приймання-передачі ( а. с. 7), 25.12.2008 року було передано позивачеві вищевказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, що відповідає умовам п. 3.3 Договору. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Сторонами договору було узгоджено у п. 3.3., що продавець на протязі пятнадцяти днів, після підписання сторонами цього договору зобовязаний вжити всіх залежних від нього заходів для здійснення перереєстрації (реєстрації) автомобіля, зазначеного в п. 1.1. цього Договору на Покупця. Судом встановлено та сторонами спору в їх заявах адресованих суду не заперечувався факт неналежного виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу щодо вжиття всіх залежних від нього заходів для здійснення перереєстрації (реєстрації) автомобіля на позивача. Зібрані у справі докази підтверджують правомірність набуття права власності позивачем на транспортний засіб, однак таке право оспорюється відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», Державна реєстрація транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності) з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені ним у позовній заяві, а тому порушене право позивача підлягає захисту судом у спосіб, що обраний ним шляхом визнання права власності на транспортний засіб.

Outcome: approved