Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 13390 доларів США, з яких основна сума боргу - 6390 доларів США, 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 08.12.2018 р. по 01.04.2019 року - 1000 доларів США, проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 01.04.2019 р. по 26.06.2019 р. - 6000 доларів США. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 5194,90 грн., з яких 3% річних від основної суми боргу за користування чужими коштами за період з 01.04.2019 р. по 26.06.2019 р. - 1183,00 грн., пеня - 4011,90 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він звернувся до відповідача [PERSON] задля придбання туристичної путівки до Домінікани. Враховуючи, що позивач звертався до відповідача не вперше, між ними існували довірчі відносини. Після погодження та визначення бажаної путівки та умов відпочинку, бажаних дат позивач передав відповідачу оплату за путівку для себе та членів своєї сім`ї у розмірі 19090,00 доларів США. Однак, відпочинок в Домінікані не відбувся. Декілька разів відповідачем було змінено дату подорожі, умови подорожі, готель тощо. Після тривалого очікування сторони домовились про повернення грошових коштів позивачу. Частково гроші було повернуто, зокрема залишок заборгованості становив 13890,00 доларів США. Відтак, 08.12.2018 року на користь позивача [PERSON] булла складена відповідачем боргова розписка на суму коштів із зобов`язанням її повернути до 21.12.2018 року включно. В розписці погоджений графік платежів. До 21.12.2018 року відповідач частково погасила заборгованість. 01.04.2019 року між позивачем та відповідачкою було укладено угоду про повернення грошових коштів, відповідно до зазначеної угоди [PERSON] визнала основний борг у сумі 6390,00 долларів США та взяла на себе зобов`язання сплатити позивачу суму основного боргу, а також 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами за минулий період прострочення (а саме з 08.12.2018 року) в загальному розмірі 1000,00 доларів США. Крім того, угодою було встановлено, що граничною датою повернення коштів є 01.06.2019 року, а в разі порушення відповідачем зазначеного строку, вона зобов`язана була сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (35% річних) за кожен день прострочення, від загального розміру заборгованості, 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами, у розмірі 3000,00 доларів США в місяць, починаючи від дати підписання угоди (01.04.2019 року). Станом на день подання позову грошові кошти не повернуті в повному обсязі. Відповідач ігнорує позивача, та відсутні будь-які дії по поверненню коштів. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2019 року відмовлено у задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання на 17.12.2019 року на 12.30 год. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, також просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак причини неявки суду не повідомила. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у іншому судовому процесі та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи. Також повідомив, що відповідач також не зможе з`явитися у судове засідання, однак не повідомив причини такої неявки. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими не лише при з`ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтованого зайнятістю представника позивача в іншому судовому процесі. Суд вважає дане клопотання необґрунтованим і таким, що може призвести до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] для придбання туристичної путівки до Домінікани. Після погодження та визначення бажаної путівки та умов відпочинку, бажаних дат позивач передав відповідачу оплату за путівку для себе та членів своєї сім`ї у розмірі 19090,00 доларів США. Однак, відпочинок в Домінікані не відбувся. Декілька разів відповідачем було змінено дату подорожі, умови подорожі, готель тощо. Після чого, сторони домовились про повернення грошових коштів позивачу. Кошти частково було повернуто, зокрема залишок заборгованості становив 13890,00 доларів США. Відтак, 08.12.2018 року на користь Позивача [PERSON] була складена відповідачем боргова розписка на суму коштів із зобов`язанням її повернути до 21.12.2018 року включно. В розписці також був погоджений графік платежів. До 21.12.2018 року відповідач частково погасила заборгованість. 01.04.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про повернення грошових коштів, відповідно до зазначеної угоди [PERSON] визнає основний борг у сумі 6390,00 долларів США та бере на себе зобов`язання сплатити позивачу суму основного боргу, а також 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами за минулий період прострочення (а саме з 08.12.2018 року) в загальному розмірі 1000,00 доларів США. Крім того, угодою було встановлено, що граничною датою повернення коштів є 1 червня 2019 року, а в разі порушення відповідачем зазначеного строку, вона зобов`язана буде сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (35% річних) за кожен день прострочення, від загального розміру заборгованості, 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами, у розмірі 3000,00 доларів США в місяць, починаючи від дати підписання угоди (01.04.2019 року). Однак, грошові кошти не були повернуті відповідачем в повному обсязі, на що слід зазначити наступне. Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У разі повернення боргу та повного виконання боржником зобов`язання, йому від позикодавця обов`язково повертається оригінал письмової розписки. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відповідно до правової позиції ВСУ від 16 листопада 2016 року, висловленої у справі №6-1286цс16, відповідно до якої стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України - гривні. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На момент звернення позивача до суду офіційний курс 1 долара США (станом на 26 червня 2019 року) дорівнює 26 гривень 19 копійок . Облікова ставка НБУ з грудня не змінювалась та становить 17,5%. Згідно розрахунку наданого позивачем сума заборгованості відповідача з урахуванням 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами становить: основна сума боргу - 6390 доларів США, що еквівалентно 167354,30 грн.; 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 08.12.2018 р. по 01.04.2019 року - 1000 доларів США, що еквівалентно 26190,00 грн.(відповідно до угоди від 01.04.2019 року); проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 01.04.2019 р. по 26.06.2019 р. - 6000 доларів США, що еквівалентно 157140,00 грн.; 3% річних від основної суми боргу за користування чужими коштами за період з 01.04.2019 р. по 26.06.2019 р. - 1183,00 грн. (розраховано за формулою: 167354,10 гривень Х 3 % : 365 днів Х 86 календарних днів); Пеня - 4011,90 грн. (розраховано за формулою: 167354,10 гривень Х 35% (17,5% - облікова ставка НБУ Х 2) : 365 днів Х 25 календарних днів); Вказаний розрахунок є вірним, а тому може бути взятим судом при вирішенні даної справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, позивач заявляє вимогу по стягненню грошових коштів саме у іноземній валюті (окрім 3% річних від основної суми боргу за користування чужими коштами за період з 01.04.2019 р. по 26.06.2019 р. та пені) Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі за № 373/2054/16-ц, якщо в результаті укладення правочину здійснюється передача грошових коштів у іноземній валюті, такі грошові кошти мають бути повернені у тій же валюті. Тому що як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Крім того суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 3558,79 грн., який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved