Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором\~\~за\~\~наступних підстав, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2012 року в справі №815/13315/2012 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором №28.672/13 від 29 серпня 2008 року, гривневий еквівалент якої за курсом НБУ становить станом на 06.07.2012 р. 153\~470,21 грн. В звязку із зростанням вартості гривні по відношенню до долара США просили стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 1\~166\~665,97 гривень, з яких борг по сплаті капіталу 225\~033,31 грн., борг по процентах по графіку 00,00 грн., борг по процентах за фактичне користування 145\~853,54 грн., пеня 795\~779,12 грн. Просили стягнути з [PERSON] та [PERSON] суму боргу у розмірі 1\~013\~195,76 грн. у звязку із стягненням раніше боргу в сумі 153470,21 грн. за рішенням суду, з [PERSON] стягнути заборгованість за кредитом в сумі 1\~166\~665,97 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився надавши суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучі належним чином повідомлені, про дату час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, заяви про слухання справи за їх відсутності суду не надали. Від представника відповідача по справі [PERSON], який діє на підставі довіреності від 31.10.2016 року, [PERSON], на адресу суду надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутності, та надав до суду заперечення на позов, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволені позову в повному обсязі, надавши до заперечення копії квитанцій про сплату боргу за рішенням суду, копію факторингу, та копію заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні. Вивчивши матеріали справи,\~\~дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, розмір та порядок отримання яких встановлюється договором або законодавством. Згідно\~ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Згідно\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом\~\~або іншими актами цивільного судочинства. З рамкової угоди № 13 від 29 серпня 2008 р, укладеної між ЗАТ «ПроКредит Банк»(правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк»та [PERSON]\~\~вбачається, що останньому надано можливість кредитування на строк 84 місяців та встановлено ліміт у 50 000,00 доларів США. Видача кредитів на підставі рамкової угоди та визначення їх умов повинні здійснюватися шляхом укладення договорів траншу, овердрафту, кредитної лінії, які є невід'ємною частиною рамкової угоди. 29.08.2008 р. між позичальником та банком було укладено договір про надання траншу №28.672/13, відповідно до якого позичальнику [PERSON] було надано кредит в сумі 30\~000 доларів США строком на 60 місяців під 17% річних. Згідно п.8.2.1 Рамкової угоди передбачено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж три банківські дні. Згідно п.8.4 Рамкової угоди позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит протягом п'яти банківських днів з дня відправлення вимоги. Згідно п.10.2 Рамкової угоди, у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує штрафну пеню у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, вказаний розмір пені збільшується до 1 % за умови подання кредитором відповідного повідомлення про таке збільшення. Відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2012 р. (набрало чинності 02.01.2013 р.) в справі №815/13315/2012 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором №28.672/13 від 29 серпня 2008 року, гривневий еквівалент якої за курсом НБУ становить станом на 06.07.2012 р. 153\~470,21 грн. З вказаного рішення вбачається, що вимоги до відповідачів предявлені у липні 2012 року. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. У той же час, наявність судового рішення про стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором і не виконаного у передбаченому законом порядку не позбавляє права кредитора вимагати від боржників неустойки. В даному випадку суд приходить до висновків про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом, оскільки її стягнуто раніше повністю, достроково, у повному обсязі і на момент ухвалення рішення повністю виконано. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України, виклавши у постанові від 06.07.2016 р. у справі №6-118цс16, що згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку предявлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими. З квитанцій про погашення боргу, що надавались суду в процесі розгляду справи, вбачається, що попереднє рішення виконано у повному обсязі. Позивачем не надано суду доказів того, що з відповідачів стягувалась заборгованість у примусовому порядку, що дає висновок про добровільність виконання попереднього рішення суду від 20.12.2012 р. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В частині вимог позивача до поручителя [PERSON] слід зазначити про таке. Як вказано вище, із стягненням за рішенням суду боргу правовідносини за кредитним договором припиняються і трансформуються в іншу площину стягувач-боржник. Натомість договір поруки із [PERSON] укладений вже після набрання чинності рішенням суду про стягнення боргу. У той же час, в договорі поруки взагалі не йдеться про стягнення боргу за вказаним рішенням суду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновків про нікчемність вказаного договору поруки і визнання його судом недійсним не вимагається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed