Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з підстав та мотивів викладених у письмовій формі. Ухвалою судді від 01.03.2021 позов прийнято до розгляду та з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі, яке 23.06.2021 закрите та призначене до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оглянувши спадкові справи 273/2016 та 94/2021, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 19.03.2002 № Л17900, така квартира належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 01.02.2016. З матеріалів спадкової справи № 273/2016 заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що спадкоємцем останньої був її син, а саме: [PERSON] , [INFO] (громадянин Республіки Молдови). Спадкодавець [PERSON] 25.06.2007 заповіла [PERSON] належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим останній 14.09.2017 звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 14.09.2017 державним нотаріусом видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом із зазначенням, що право власності на майно вказаного у свідоцтві, підлягає державній реєстрації. [PERSON] відмовився від обов`язкової частки у спадщині після смерті матері [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03.12.2019. Позивач здійснив поховання [PERSON] , оплатив поховання, оскільки перебував з останнім у дружніх відносинах та на момент смерті в померлого не було родичів, які могли здійснити поховання. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав у [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] у позивача залишились ключі від квартири [ADDRESS] . 15.09.2017 [PERSON] заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] позивачу [PERSON] , що підтверджується заповітом від 15.09.2017 посвідченого державним нотаріусом Четветртої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко З.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-455. Про існування зазначеного заповіту позивачу не було відомо, оскільки [PERSON] ніколи не повідомляв позивача, що заповів чи має намір заповідати йому якесь майно. Позивач не належав до кола спадкоємців за законом, а тому не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак в січні 2021 року, прибираючи у квартирі [PERSON] позивач знайшов ксерокопію зазначеного вище заповіту. 17.02.2021 позивач звернувся до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, де отримав дублікат заповіту та дізнався від нотаріуса, що після смерті [PERSON] ніхто зі спадкоємців не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа не заводилася, а тому позивач не міг дізнатися про існування заповіту, складеного [PERSON] , від нотаріуса. 17.02.2021 позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, що підтверджується листом № 296 від 17.02.2021. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У встановлений вищевказаною статтею строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про існування заповіту [PERSON] від 15.09.2017. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач не мав можливості вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважної причини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а тому приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Задовольняючи позов, суд визначає позивачу додатковий тримісячний строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]

Outcome: approved