Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа Пята Харківська державна нотаріальна контора та просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 68,7 кв. м., житловою площею 46,2 кв. м., розташованого за адресою: м. Харків, вул. Кисляк, 156 після смерті матері [PERSON], померлої 19 березня 2015 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Його батьками були [PERSON] та [PERSON]. На підставі рішення Виконкому Червонобаварської райради депутатів трудящих №519 від 21 вересня 1954 року затверджено висновки комісії про реєстрацію земельних дільниць за їх користувачами, що знаходяться в межах кварталу №378 Червонобаварського району, та зареєстровано за користувачами земельні ділянки, в тому числі за адресою м. Харків, вул. Ліднянська, 156. Таким чином, за його бабусею [PERSON], було зареєстровано земельна ділянка площею 2337 кв.м. На виділеній земельній ділянці його батько побудував житловий будинок загальною площею 46,2 кв.м., будівництво якого завершилося у 1960 році, однак право власності на нього не зареєстрував. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняв її син, його батько, [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини вони проживали разом, мали спільний бюджет. Батько помер 28 листопада 1966 року. Після його смерті відкрилася спадщина, єдиними спадкоємцями стали він та його мати [PERSON], які фактично прийняли у спадок домоволодіння № 156 по вул. Кисляк у м. Харкові. Позивач зазначає, що [PERSON] намагалася оформити у встановленому законом порядку спадщину після смерті його батька. Рішенням Виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих №370-20 від 16.10.1974 року вилучено лишки земельної ділянки 839 кв.м. в домоволодінні померлої [PERSON] по вул. М. Кисляк, 156 у м. Харкові. Залишено в користуванні та закріплено за [PERSON] земельну ділянку площею 1500 кв.м. по вул. М. Кисляк, 156 у м. Харкові. Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 06.08.2007 року, державна комісія встановила прийняти в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями літ. «А -1» житловою площею 46,2 кв.м. за адресою м. Харків, вул. М. Кисляк, 156, прийняти в експлуатацію. Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради від 07.08.2007 року №56-30 вирішено оформити житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 46,2 кв.м., загальною площею 68,7 кв.м. з надвірними будівлями по вул. М. Кисляк,156; зобовязано [PERSON] внести зміни до технічної документації міськБТІ. Однак, за життя мати так і не встигла оформити право власності. Згідно довідки КП Харківське міськБТІ від 01.02.2016 року №1903132, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вуд. Кисляк, 156, не зареєстровано. 19 березня 2015 року померла мати позивача, [PERSON]. Також позивач вказав, що він з народження постійно проживає у спірному будинку, тут же і зареєстрований, поліпшує житлові умови та утримує будинок. На час відкриття спадщини він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, фактично прийняв у спадок домоволодіння №156 по вул. Кисляк у м. Харкові, тому вважав, що йому не потрібно оформлювати будь-які документи. Однак, коли він звернувся до Пятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, яка залишилася після смерті матері, постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.05.2016 року йому було відмовлено у виданні вказаного свідоцтва, посилаючись на те, що не надано документа, що підтверджує право власності та державну реєстрацію прав померлої [PERSON], на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та запропоновано звернутися з цього питання до суду. Тому він вимушений був звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, через канцелярію суду надійшла заява представника позивача з проханням слухати справу у їх відсутність, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.32). Клопотання про відкладення справи до суду не надходили Представник третьої особи - Пятої Харківської державної нотаріальної контори, у судове засідання також не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 31). Через канцелярію суду 21.06.2016 року надійшла заява, в якій просять суд справу розглянути без їх участі та прийняти рішення на розсуд суду (а. с.33). За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так у судовому засіданні встановлені такі факти і обставини, які підтверджені належними доказами. Позивач по справі, [PERSON], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 7 жовтня 1962 року, актовий запис №504 (а.с. 21) На підставі рішення Виконкому Червонобаварської райради депутатів трудящих №519 від 21 вересня 1954 року затверджено висновки комісії про реєстрацію земельних дільниць за їх користувачами, що знаходяться в межах кварталу №378 Червонобаварського району, та зареєстровано за користувачами земельні ділянки, в тому числі за адресою м. Харків, вул. Ліднянська, 156. Таким чином, за бабусею позивача - [PERSON], було зареєстровано земельна ділянка площею 2337 кв.м. (а.с. 20) На виділеній земельній ділянці батько позивача побудував житловий будинок загальною площею 46,2 кв.м., будівництво якого завершилося у 1960 році, однак право власності на нього не зареєстрував. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняв її син, його батько, [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини вони проживали разом, мали спільний бюджет. Батько позивача, [PERSON], помер 28 листопада 1966 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим РАГС м. Харкова, актовий запис №1020 (а.с. 18). Після його смерті відкрилася спадщина, єдиними спадкоємцями стали позивач та його мати [PERSON], які фактично прийняли у спадок домоволодіння № 156 по вул. Кисляк у м. Харкові. [PERSON] намагалася оформити у встановленому законом порядку спадщину після смерті його батька. Рішенням Виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих №370-20 від 16.10.1974 року вилучено лишки земельної ділянки 839 кв.м. в домоволодінні померлої [PERSON] по вул. М. Кисляк, 156 у м. Харкові. Залишено в користуванні та закріплено за [PERSON] земельну ділянку площею 1500 кв.м. по вул. М. Кисляк, 156 у м. Харкові (а.с. 19). Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 06.08.2007 року, державна комісія встановила прийняти в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями літ. «А -1» житловою площею 46,2 кв.м. за адресою м. Харків, вул. М. Кисляк, 156, прийняти в експлуатацію (а.с. 17). Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради від 07.08.2007 року №56-30 вирішено оформити житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 46,2 кв.м., загальною площею 68,7 кв.м. з надвірними будівлями по вул. М. Кисляк,156; зобовязано [PERSON] внести зміни до технічної документації міськБТІ (а.с. 16). Однак, за життя [PERSON] так і не встигла оформити право власності. Згідно довідки КП Харківське міськБТІ від 01.02.2016 року №1903132, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Кисляк, 156, не зареєстровано (а.с. 15) 19 березня 2015 року померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ВЛ № 491125, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 7). На час відкриття спадщини позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері, так як він її син, а відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, він фактично прийняв у спадок домоволодіння №156 по вул. Кисляк у м. Харкові, так як з народження постійно проживає у спірному будинку, тут же і зареєстрований, що підтверджується копією паспорта позивача серія ММ 474899, виданого Жовтневим РВ ГУМВС України в Харківській області 09.10.2007 року (а.с. 25-26), поліпшує житлові умови та утримує будинок. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Як вбачається з інформаційного листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом спадкоємців за законом одержують право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги , усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї . Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері, [PERSON] Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.2 ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності . Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Тому 13 травня 2016 року позивач відповідно до вимог ст..1297 ЦК України звернувся до Пятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, яка залишилася після смерті матері, але постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 13.05.2016 року йому було відмовлено у виданні вказаного свідоцтва, посилаючись на те, що не надано документа, що підтверджує право власності та державну реєстрацію прав померлої [PERSON], на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та запропоновано звернутися з цього питання до суду (а.с. 6). Відповідно до ч.2 ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності . Згідно абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що є правові підстави виникнення права власності у спадкоємця на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 68,7 кв. м., житловою площею 46,2 кв. м., розташованого за адресою: м. Харків, вул. Кисляк, 156 після смерті матері [PERSON], померлої 19 березня 2015 року, який був збудований у 1960 року, тобто до 2004 року та щодо якого відсутні правовстановлюючі документи, оскільки він не є самочинним будівництвом, так як підставами створювання вказаного майна є наявність рішень Виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих; технічного паспорту на будинок; акту державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію; постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, про що вказано вище, а тому у даному випадку не підлягають застосуванню положення ст. 376 ЦК України. Тому позов позивача підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved