Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем теплової енергії. У зв`язку з несплатою за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2015 року по 01.01.2019 року має заборгованість в сумі 13031,43 грн., у добровільному порядку заборгованість не погашає. З \~метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, у видачі якого було відмовлено ухвалою суду від 12.11.2018 р.. Крім основного боргу відповідач має сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання, яка складає 2675,55 грн., та 3 % річних, які складають 726,54 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь вказані суми, та судові витрати. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Вказала, що строк позовної давності за вимогами не пропущений. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що не є власником квартири [ADDRESS] Захисників України в м. Маріуполі, також не є мешканцем цієї квартири тому питання заборгованості до нього не відноситься. Просив також застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку № [NUMBER] , відповідач [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] України в [ADDRESS] , (а.с.5). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.05.2019 р. №168404942 квартира [ADDRESS] (Жукова [ADDRESS] , загальною площею 27,3 кв. м., житловою площею 12,6 кв. м. належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] ( паспорт [NUMBER] від 05.12.1996 р.) на підставі договору купівлі-продажу, ОР-609, від 11.02.2002 р., право власності зареєстровано 26.11.2004 р. (а.с. 54). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] України в м. Маріуполі. Частина 4 ст.319\~та ст.322 ЦК України\~визначає, що власність зобов`язує і власник несе тягар утримання майна та зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідач має заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2015 року по грудень 2018 рік в сумі 13031 гривень 43 копійки (а.с. 6). До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач має перед позивачем зобов`язання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачем отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обов`язок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обов`язку щодо оплати за надані їм послуги. Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі відповідачів відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2018 року, у зв`язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість позову в сумі 13031 гривень 43 копійки тому позовні вимоги в цієї частині задовольняє. Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] що він не мешкає за адресою [ADDRESS] , а тому не повинен сплачувати послуги оскільки він є власником вказаної квартири, а тому тягар утримання майна лежить саме на ньому. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобов`язань: по перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Виходячи з положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони і одночасно, кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, грошовим слід вважати будь - яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем є зобов`язальними (договірними), грошовими зобов`язаннями, в яких, серед інших прав та обов`язків сторін, праву виконавця (кредитора) - позивача вимагати від замовника (боржника) - відповідача сплати грошей за надані послуги по теплопостачанню на його користь відповідає обов`язок відповідача оплатити ці послуги. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних \~від \~простроченої \~суми, \~якщо \~інший \~розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обов`язок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобов`язанням, а відповідач у встановлені строки та належним чином його не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат за період в межах заявлених позовних вимог прострочки зобов`язання за період з 01 жовтня 2015 р. по 31 грудня 2018р., яка складає 2675,55 грн., та 3 % річних, які складають 726,54 грн. (розрахунок інфляційних та 3% річних додається). Відповідачем Бобровським [PERSON] в судовому засідання заявлено усне клопотання про застосування строку позовної давності, від подання письмової заяви з цього питання відмовився. Суд не приймає до уваги усне клопотання відповідача про застосування строку позовної давності з огляду про таке. \~ \~ \~ \~Згідно ч.\~ 3,\~ч.\~4\~ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~Таким чином, наявність або відсутність заяви про застосування строку позовної давності впливає на результат вирішення спору по суті. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~ч.1-3\~ ст.\~174\~ЦПК України\~при розгляді\~справи судом\~у порядку\~позовного провадження\~учасники справи\~викладають письмово\~свої вимоги,\~заперечення,\~аргументи,\~пояснення та\~міркування щодо\~предмета спору\~виключно у\~заявах по\~суті справи,\~визначених цим\~Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Стаття 43 ЦПК України передбачає можливість подання усних заяв і клопотань лише з процесуальних питань, що виникають під час розгляду справи. Статтею 222 ЦПК України врегульовано порядок розгляду заяв та клопотань пов`язаних з розглядом справи. Відповідно\~до вимог\~частини 2\~ст.\~222\~ЦПК України\~суд залишає\~без розгляду\~заяви та\~клопотання,\~які без\~поважних причин\~не були\~заявлені в\~підготовчому провадженні\~або в\~інший строк,\~визначений судом. Таким чином суд приходить до висновку, що про застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України повинно відповідачем бути заявлено письмово. Подання в усній формі такого клопотання нормами ЦПК України не допускається. З урахуванням викладеного, суд приходе до висновку, що стороною відповідача не подано суду заяви про застосовування спливу строку позовної давності, а тому у суду відсутні підстави застосування вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України. Оскільки відповідач є інвалідом 2 групи (а.с.53), то у відповідності до ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем за розгляд справи в районному суді слід віднести за рахунок держави та компенсувати в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі\~ст.\~64,\~68,\~162,\~179\~ЖК України,\~ст.ст.\~7,13,\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~ст.\~ст.\~320,\~526,\~625\~ЦК України,\~п.\~7\~Правил користування\~приміщеннями житлових\~будинків,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~572\~від 08.10.1992\~року,\~п.\~18,\~21\~Правил надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення,\~затвердженими Постановою\~кабінету Міністрів\~України від\~21.07.2005\~року №\~630,\~

Outcome: approved