Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 835,80 грн., середнього заробітку за час затримки виплат з моменту звільнення по день фактичного розрахунку, та витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 05.02.2018 р. по 04.03.2018 р. працював в Національному музеї народної архітектури та побуту України на посаді підсобного робітника відділу господарського забезпечення. Наказом №10 від 23.01.2018 р. Національним музеєм народної архітектури та побуту України було заплановано провести 17-18 лютого 2018 року культурно-масовий захід «Масниця. Колодій». На виконання цього наказу та на підставі організаційного плану проведення заходу «Масниця.Колодій» 17-18 лютого 2018 року [PERSON] було залучено до встановлення металевих діжок з дровами на Співочому полі для обігріву учасників заходу. 17-18 лютого 2018 року це вихідні дні - субота та неділя. 04.03.2018 року позивач був звільнений з посади. В обґрунтування позову позивач зазначає, що при розрахунку йому не було зараховано 17-18 лютого 2018 року як робочі дні, та не виплачено за них заробітну плату. На підставі положень ст.ст.107, 116, 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав, визначених в позовній заяві. Представники відповідача пзовні вимоги визнали частково, в частині стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 05.02.2018 р. працював в Національному музеї народної архітектури та побуту України на посаді підсобного робітника відділу господарського забезпечення на умовах трудового договору, з випробувальним строком на один місяць, з оплатою праці за рахунок спеціального фонду державного бюджету, відповідно до наказу № 86 від 01.02.2018 р. Наказом №10 від 23.01.2018 р. встановлено 17 та 18 лютого 2018 року робочими днями для працівників визначених у Додатку 1 до цього наказу. Згідно організаційного плану проведення 17-18 лютого 2018 року заходу «Масниця. Колодій», [PERSON] було встановлено робочими днями 17 та 18 лютого 2018 року. На підставі наказу № 158 від 01.03.2018 р. [PERSON] звільний з займаної посади у зв'язку з закінченням терміну договору. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Зазначені положення закріплені також ст.24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Відповідно до ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. В силу положень ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При визначені розміру середньої заробітної плати, яка повинна бути стягнута на користь позивача, суд керується нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, згідно якого нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно наданої довідки від 27.04.2018 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 206,45 грн. Розрахунок розміру середнього заробітку, наданий позивачем відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України № 100, а тому може бути взятий судом до уваги. Станом на день ухвалення рішення затримка розрахунку при звільнення складає 137 днів. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов»язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, виплати при звільненні всіх належних сум, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача на свою користь судових витрат на правову допомогу, позивачем надано копію договору №4/04/2018 про надання правової допомоги від 01.04.2018 року, укладеного між Адвокатським бюро «Любаренко та партнери» та [PERSON] Відповідно до п. 4.1. цього договору, юридичну допомогу, що надається Адвокатським бюро, Клієнт оплачує в гривнях відповідно до додаткової угоди до даного договору. Згідно п. 1, 1.1. Додаткової угоди №1 до договору №4/04/2018 про надання правової допомоги від 01.04.2018 року, юридичну допомогу, що надається Адвокатським бюро, Клієнт оплачує в гривнях, в розмірі 20000,00 грн. за супровід в суді першої інстанції. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. З огляду на те, що позивачем не надано суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а саме - квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з позовом.

Outcome: partial