Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку тривалістю 30 днів для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.07.2016 року в с. Усть-Біла Анадирського району Чукотського автономного округу, РФ, помер його батько [PERSON]. Проте, позивач у встановлений законом строк із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звернувся у звязку з тим, що померлий у 1989 році виїхав на заробітки до Чукотського автономного округу Російської Федерації, а згодом покинув родину позивача і залишився там на постійне місце проживання, а тому про смерть батька він дізнався випадково 29.11.2017 року через один рік і 5 місяців після його смерті. 16.01.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса за місцем перебування спадкового майна з приводу прийняття вищезазначеної квартири, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропущення ним строку для прийняття спадщини. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд вищезазначеної справи без участі представника міської ради, при прийнятті рішення по справі останній покладається на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], помер 16 липня 2016 року в с. Усть-Біла Анадирського району Чукотського АО Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис №13, виданий відділом запису актів громадянського стану адміністрації Анадирського муніципального району Чукотського автономного округу Російської Федерації (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 25.05.1983 року, серії ІІ-ЖС №442423, [PERSON] є батьком позивача [PERSON]. (а.с.9). Із матеріалів справи слідує, що за померлим 16.06.2016 року [PERSON], [INFO], заведена спадкова справа та внесені відповідні відомості до Спадкового реєстру (а.с.7). Однак, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.01.2018р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 16.06.2016р. [PERSON] на квартиру, що знаходиться в м.Покров Дніпропетровської області по вул. Центральна,41/63, оскільки нотаріус не може встановити із наданих документів факт прийняття спадщини (а.с.6). Наведені обставини стали підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду з метою захисту свого права. Приписами ст..4 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду в порядку, передбаченому даним кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до правил\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, відповідно до черг встановлених законом. Відповідно до приписів Цивільного кодексу України\~(статті 1268, 1269) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно наданих у судовому засіданні пояснень, позивач вказує, що заява нотаріусу про прийняття спадщини після померлого батька, у встановлений законом строк ним подана не була, оскільки його батько проживав та перебував за межами території України, вони часто не спілкувались, а відтак він із обєктивних причин не мав можливості дізнатися про смерть свого батька. Про те, що його батько помер, позивач дізнався лише 29.11.2017р., тобто через 1 рік і 5 місяців від дружини батька із телефонної розмови з нею. У січні 2018р. він звернувся до приватного нотаріуса з приводу прийняття спадщини, проте нотаріус йому відмовив у вчиненні вказаної нотаріальної дії через пропуск строку для прийняття спадщини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю позивача та вказала на те, що з [PERSON] вона спілкувалась дуже рідко, оскільки останній проживав за межами території України. Під час бесіди він повідомив їй, що приїде на Україну у 2018 році. Про те, що останній помер, вона дізналась від позивача 29.11.2017 року через один рік і 5 місяців після його смерті. Зазначила, що син довідався про смерть свого батька із телефонної розмови дружини померлого [PERSON]. Чому дружина не повідомила про дані обставини раніше їй не відомо. Відповідно до\~ст.1272 ЦК України\~визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно наданих розяснень у п.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обовязковим обґрунтування причин пропуску цього строку. Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, причини, які завадили позивачу подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк є дійсно обєктивними, тобто такими, що не залежать від волі позивача, оскільки останній та спадкодавець проживали у різних країнах, рідко спілкувались, що у свою чергу обєктивно перешкоджало позивачу отримати будь-які відомості відносно його батька, зокрема, і щодо його смерті. Крім того, лист з оригіналами документів на квартиру та свідоцтво про смерть батька позивач отримав лише 03.01.2018 року, які йому надіслала дружина померлого , а отже, у позивача були реальні перешкоди, внаслідок яких він не мав реальної можливості особисто звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або для нотаріального посвідчення такої заяви. Наведений висновок суду також узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у постановах від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі №6\\148цс15 та згідно яких поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, про наявність поважних причин пропуску строку подачі позивачем заяви про прийняття спадщини, що є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини у повному обсязі, як обґрунтованого та такого, що ґрунтується на нормах закону.

Outcome: approved