Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів в розмірі 194 718, 52 грн. Позов мотивує тим, що 15 травня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір страхування життя №03160-1017 (далі-Договору). Відповідно до умов Договору встановлено обов'язок Страховика здійснити виплату, зокрема, при настанні страхового випадку зазначеного в п.5.8.1 Договору, у вигляді ануїтетів, що сплачується з періодичністю, визначеною в п.5.5 Договору, у розмірі частини страхової суми, визначеної у з урахуванням періодичності виплат до 5 числа місяця, першого в періоді, за який проводиться виплата ануїтетів, протягом періоду виплат, вказаного в п.5.4 Договору (5 років). Відповідно, відповідач повинен був здійснити щорічні страхові виплати по страхову випадку «Дожиття» до 05 червня щороку починаючи з 2010 року по 2014 рік включно. Попри це, відповідач здійснив виплату лише 17 серпня 2016 року в розмірі 136408, 99 (11699, 86 євро), по курсу Національного банку України, станом на 01.06.2010, 01.06.2011, 01.06.2012, 01.06.2013, 01.06.2014 роки. Проте пунктом 5.7.1. Договору, передбачено, якщо грошові зобов'язання визначені в іноземній валюті, то сплата страхових платежів Страховику то страхова виплата проводиться в гривні по курсу Національного банку України на день здійснення операції. На день виплати - 17.08.2016- згідно курсу Національного банку України 1 євро становило 28, 3044 грн. Відповідно до розрахунку позивача страховик недоплатив позивачу 194 718, 52 грн. З метою досудового врегулювання спірних питань, позивачем скеровувалось відповідні заяви, скарги до ПАТ «Страхова компанія», однак це не вирішило спірних питань. Тому позивач був змушений для захисту своїх прав та інтересів звернутися до суду у зв'язку з тим, що відповідачем неналежним чином виконано умови договору. Ухвалою від 22.02.2018 прийнято позовну заяву до рогляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. На адресу суду 12.03.2018 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідствними. Зазначає, що позивачем після настання страхового випадку не було повідомлено про це Страховика. Крім того, оскільки, позивач не надав всі необхідні документи, тому обов'язку у Страховика прийняти рішення та затвердити страховий акт про здійснення страхової виплати не виникло. Звертає увагу суду, на те, що обов'язку звертатись до позивача та витребовувати у нього пакет необхідних документів для здійснення страхової виплати, умовами договору Страхування не передбачено. Щодо твердження позивача про здійснення відповідачем страхової виплати з пропущенням строків, зазначають, що вперше Страхувальник звернувся до Страховика із заявою про здійснення страхової виплати 10.08.2016. На підставі наданих Страховиком документів, у дводенний термін було проведено розрахунок страхової виплати та 17.08.2016 було здійснено перерахування відповідно до графіку страхових виплат, тому страховиком не було порушено жодного пункту Договору страхування. Просять звернути суд увагу на те, що позивач звертався із скаргою на дії Відповідача до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, яка за результатами розгляду матеріалів страхової справи, не знайшла жодного порушення у порядку та розрахунках при здійсненні страхової виплати з боку Відповідача. Тому, вважає проведену страхову виплату правомірною, такою, що відповідає умовам договору страхування та чинному законодавству України, а відповідно, вимоги позивача безпідставними та не обґрунтованими. В судовому засіданні 15.03.2018 представник позивача долучила до матеріалів справи, відповідь на відзив. Посилається, що умовами Договору страхування встановлено обов'язок Страховика здійснити страхову виплату - при настанні страхового випадку зазначеного в п.5.8.1 Договору (дожиття застрахованої особи до завершення періоду очікування, визначених у п.5.1 Договору (З роки) -з 2010 року), у вигляді ануїтетів, що сплачується з періодичністю, визначеною в п. 5.5 Договору (періодичність виплати ануїтетів - щорічно), у розмірі частини страхової суми, визначеної з урахуванням періодичності виплат до 5 числа місяця, першого в періоді, за який проводиться виплата ануїтетів, протягом періоду виплат, вказаного в п.5.4 Договору (5 років) (п.10.3 Договору). Тобто, умовами Договору встановлено чітку прив'язку виникнення обов'язку Страховика здійснити виплату до відповідних дат. Однак відповідач здійснив виплату лише 17 серпня 2016 року в зв'язку з чим у відповідності до вимог пункту 5.7.1. Договору, необхідно було враховувати курс Національного банку України на день здійснення операції, тобто 28, 3044 грн. за 1 Євро. 10.04.2018 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Не визнає аргументи позивача викладені у відповіді на відзив від 15.03.2018, у повному обсязі, вважає їх безпідставними та обґрунтовує це наступним. За відсутності документів які повинен був надати позивач, обов'язку у Страховика прийняти рішення та затвердити страховий акт про здійснення страхової виплати не виникло. Тобто за умови повідомлення Страхувальником Страховика про настання страхового випадку та надання пакету документів, необхідних для здійснення страхової виплати, Страховик був би зобов'язаний на підставі заяви Вигодонабувача здійснити операцію по виплаті ануїтету з 1 по 5 червня щорічно, починаючи з 2010 року. Оскільки, вперше страхувальник звернувся з заявою про здійснення страхової виплати 10.08.2016 року, 17.08.2016 було здійснено страхову виплату. Позивачем не спростовано правильність розрахунку здійснення страхової виплати, а отже не доведено правомірність позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, дала пояснення аналогічні, наведеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Додатково зазначила, що страхова виплата позивачу була здійснена, і страховик не відмовляв у здійсненні такої, така проведена 17.08.2016 р. на підставі заяви страхувальника і розмір її визначався відповідно до розрахунку. Підтвердила, що дійсно згідно умов договору валютою страхування визначено Євро, в зв'язку з чим страхова сума нараховувалась у вказаній валюті та при виплаті переводилась у гривневий еквівалент по офіційному курсу НБУ на момент настання страхового випадку. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. 15.05.2007 між позивачем та ВАТ «ФОРТІС СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ УКРАЇНА» (правонаступником якого є ПрАТ «СК «ЕЙГОН\~ЛАЙФ УКРАЇНА», правонаступником якого є ПрАТ «СК «ТАС») було укладено договір добровільного страхування життя №03160-1017 на підставі Правил №2 страхування життя з додатковими ризиками від 01.03.2005, зареєстрованими державної комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 28.03.2005. Застрахованою особою відповідно до умов Договору страхування є [PERSON] (а.с.5). Згідно із ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України та ст.25 Закону України «Про страхування» страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Як вбачається з умов Договору страхування встановлено обов'язок Страховика здійснити виплату, зокрема, при настанні страхового випадку зазначеного в п.5.8.1 Договору, а саме «дожиття застрахованої особи до завершення періоду очікування, визначених у п.5.1 Договору (З роки)» -з 2010 року, у вигляді ануїтетів, що сплачується з періодичністю, визначеною в п. 5.5 Договору (періодичність виплати ануїтетів - щорічно), у розмірі частини страхової суми, визначеної з урахуванням періодичності виплат до 5 числа місяця, першого в періоді, за який проводиться виплата ануїтетів, протягом періоду виплат, вказаного в п.5.4 Договору (5 років) (п.10.3 Договору). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір, щодо права позивача на отримання страхової виплати та її розміру визначеному в валюті страхування Євро. Спір фактично існує лише в частині дати за якою слід проводити перерахунок нарахованої страхової суми з Євро в національну валюту. Представник позивач наполягає, що слід враховувати офіційний курс НБУ на день здійснення фактичної виплати тобто 17.08.2016 р., а представник відповідача вважає, що страхову суму правомірно виплачено беручи до уваги офіційний курс Євро Національного банку України, станом на 01.06.2010, 01.06.2011, 01.06.2012, 01.06.2013 та 01.06.2014 роки. В п.5.7.1 договору встановлено, що якщо в п. 5.7 цього договору валютою страхування визначена іноземна валюта, сплата страхових платежів страховику та страхова виплата вигодонабувача проводиться в гривнях по курсу Національного банку України на день здійснення операції. Згідно п. 5.7 вказаного договору валютою страхування визначено Євро. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся із заявою на отримання страхової виплати від 10.08.2016 (вх.№1639/33 від 12.08.2016) (а.с.33-34), а також долучив до заяви необхідні документи. В подальшому, ПРАТ «СК «ЕЙГОН ЛАЙФ Україна», правонаступником якого є відповідач, на підставі наданих Страховиком документів, у дводенний термін було складено страховий акт № 10451 від 15.08.2016 р., проведено розрахунок страхової виплати, яка була визначена в розмірі 11699,86 Євро (42,43) та було прийнято рішення про здійснення страхової виплати позивачу, що підтверджується Наказом №783-16вп від 15.08.2016 (а.с.44). Судом встановлено, що відповідачем було здійснено операцію та виплачено страхову виплату 17.08.2016, що підтверджується платіжним дорученням №6059 від 17 серпня 2016 року на суму 136408, 99 гривень (а.с.45) Проте, на день виплати 17.08.2016 згідно даних Національного банку України офіційний курс 1 Євро становив 28, 3044 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що у відповідності до наведених вище умов договору та з врахуванням здійсненої виплати в розмірі 136408,99 грн., вимоги позивача слід задоволити повністю та стягнути з відповідача різницю між сумою яку повинен був виплатити відповідач та здійсненою виплатою (331 127, 51 - 136 408,99 =194 748, 52). У відповідності до вимог ст.13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог позивачем, з урахуванням наведеного, суд задовольняє позов на підставі розрахунку позивача у сумі 194 718, 52 грн. При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1 947, 52грн.

Outcome: approved