Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділ частки в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності,обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником нежитлового приміщення-магазину, який складається із 3/10 частин будівлі літ. «Б» усього домоволодіння [ADDRESS] . Зазначене нежитлове приміщення має окремий вхід і вихід, водозабезпечення, енергопостачання, але знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідачів, реально не розділене та не виділене в натурі, що перешкоджає вільному здійсненню права власності оскільки при розпорядженні власністю необхідно враховувати думку іншого власника. Фактично будинок поділений на окремі об`єкти нерухомого майна, одним з яких користується позивач, а саме нежитлове приміщення-магазин, яке складається із 3/10 частин будівлі літ. «Б» усього домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 78 кв.м. (приміщення 1 площею 54,0 кв.м., приміщення 2 площею 24,0 кв.м.), розташоване по [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від його представника адвоката - Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, визнав позов в повному обсязі. Представник відповідача Ренійської міської ради Одеської області просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником нежитлового приміщення-магазину, який складається із 3/10 частин будівлі літ. «Б» усього домоволодіння [ADDRESS] . Зазначене нежитлове приміщення має окремий вхід і вихід, водозабезпечення, енергопостачання, але знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідачів, реально не розділене та не виділене в натурі, що перешкоджає вільному здійсненню права власності, оскільки, при розпорядженні власністю необхідно враховувати думку іншого власника. Фактично будинок поділений на окремі об`єкти нерухомого майна, одним з яких користується позивач, а саме нежитлове приміщення-магазин, яке складається із 3/10 частин будівлі літ. «Б» усього домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 78 кв.м. (приміщення 1 площею 54,0 кв.м., приміщення 2 площею 24,0 кв.м.), розташоване по [ADDRESS] . Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 320, 358, 364 ЦК України слід дійти висновку, що виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину цього нерухомого майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання нерухомого майна в ізольовані квартири або частини будинку, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved