Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що відповідно до укладеного кредитно- заставного договору № DNQ0AD40302930 від 14.10.2010 року відповідач [PERSON] 14.10.2010 року отримав кредит у розмірі 36 776, 23 грн. , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20, 04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом , з кінцевим терміном повернення 13.10.2015 року. ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язання за вказаним вище кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмірі 36 776, 23 грн.. Однак, в порушення умов укладеного договору та ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, відповідно до яких зобов»язання повинні виконуватися належним чином і в установлений договором чи законом строк, відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. В зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.06.2014 року має заборгованість в розмірі 25 502, 66 грн., яка складається з наступного: 21 499, 92 грн. заборгованість за кредитом; 2 428, 59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 121,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 202, 51 грн. його процентна складова. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно- заставним договором відповідач надав позивачеві в заставу належний йому на праві власності автомобіль OPEL, модель ASTRA, рік випуску - 1994, тип ТЗ - легковий універсал В, № кузова / шасі - WOL 000051R2587383 , реєстраційний номер - АЕ 53 29 ЕІ. В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за Договором застави не виконує та предмет застави в заклад банку не передав. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та укладеного між сторонами договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу останього конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені Заставодавця, при цьому виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні ПАТ КБ «Приватбанк». З огляду на те, що законом та умовами договору передбачено обов'язок відповідача передати предмет застави в заклад Заставодержателя ( ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК » ), позивач вважає вимогу стосовно зобов'язання відповідача виконати зобов'язання в натурі, законною і обґрунтованою. На підставі викладеного, посилаючись на ст. ст. 16, 526, 527, 530, 590, 1050, 1054 ЦК України, ст. 19, 20 Закону України » Про заставу», ст. 25, 28 Закону України » Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNQ0AD40302930 від 14.10.2010 року в сумі 25 502, 66 грн. вилучити у відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави у вигляді належного відповідачу [PERSON] на праві власності автомобіля OPEL, модель ASTRA, рік випуску - 1994, тип ТЗ - легковий універсал в, № кузова / шасі - WOL 000051R2587383 , реєстраційний номер - АЕ 5329 ЕІ та комплект ключів і свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, а також звернути стягнення на предмет застави, у вигляді вищевказаного автомобіля, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» , з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, стягнувши з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача по справі [PERSON] в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав та не заперечував проти заочного вирішення даної справи та ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання (ас. 48- 49 ). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, хоча про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином (ас.46). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи , про що зазначив у наданій суду заяві (ас. 48), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України , у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов»язання, сплата неустойки та відшкодування збитків. Існування договірних зобов`язань між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] підтверджується кредитно- заставним договором № DNQ0AD40302930 від 14.10.2010 року , згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 36 776, 23 грн., з яких частина кредиту в розмірі 32 400, 00 грв.- на придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 2 863, 35 грв.- на оплату перших страхових платежів за договорами страхування, частина кредиту в розмірі 34, 00 грв. - на оплату коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, частина кредиту в розмірі 972,00 грв.- для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, частина кредиту в розмірі 506,88 грв. - для оплати поліса обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20, 04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом , з кінцевим терміном повернення кредиту 13.10.2015 року (ас.11-16). Відповідно до умов Договору погашення заборгованості мало здійснюватися відповідачем шляхом сплати щомісячних платежів, відповідно до статті 17.8 Договору, при цьому розмір щомісячного платежу встановлений сторонами в сумі 1 104, 55 грв. та вносити такий відповідач мав в період з « 24» по «28» число кожного місяця (п. 4.4, 17,8, 17.1.9 Договору). Відповідно до п. 14.2 Договору у випадку порушення позичальником зобовязань, передачених статтями 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4 Договору, щодо сплати кредиту, винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. В разі коли прострочення заборгованості триває понад 30 днів на залишок заборгованості, згідно п. 17.1.5 Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі зазначеному в п. 17.1.6 Договору. Відповідно до п. 14. 9 Договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календаних днів, [PERSON] має право нарахувати, а позичальник зобов»язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 грв. плюс 5% від суми невиконаного зобов»язання. Відповідно до п. 14.11 Договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п»ять років. З метою забезпечення виконання відповідачем у повному обсязі всіх грошових зобов'язань за кредитно - заставним договором у відповідності до п. п. 8.1, 17.9 Договору відповідачем в заставу позивачу був наданий належний останньому на праві власності , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № САА 940341 від 13.10.2010 року (ас.20), автомобіль OPEL ASTRA, 1994 р. випуску, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, № кузова- WOL 000051F2587383, об»єм двигуна - 1,6, державний номер [NUMBER] (п.1 7.9 Договору). Відповідно до вимог п. 9.1 Договору застава майна зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (ас.19). Розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором станом на 17.06.2014 року в розмірі 25 502, 66 грн. підтверджується розрахунком заборгованості та складається з наступного: 21 499, 92 грн. - заборгованість за кредитом; 2 428, 59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 121, 64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штраф - 250,00 грн. та його процентна складова 1 202, 51 грв. (ас. 5, 6, 7). Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України « Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Як вбачається зі змісту ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. За змістом п. 13.9 кредитно - заставного договору за вибором Банку звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися у судовому порядку відповідно до розділу ІV Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов цього договору. Таким чином , право Банку на реалізацію предмета застави шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення останнім договору купівлі-продажу предмету застави від імені відповідача [PERSON] виникає безпосередньо з вищевказаного Закону України та умов укладеного між сторонами договору. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов»язку в натурі. Примусове виконання зобов»язання в натурі це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконаня зобов»язання та полягає в зобов»язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Статтею 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Закон України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV, чинний з 1 січня 2004 року, визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, Закон України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України « Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пунктом 2 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, справа № 3-139гс11). На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем порушені умови договору по поверненню кредиту та відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 25 502, 66 грн. , тому відповідно до ст. 572, ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 24 Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, [PERSON] набуває право звернення стягнення на предмет застави автомобіль. Крім цього, суд вважає, що сума заборгованості в розмірі 25 502, 66 грв. є співмірною з вартістю автомобіля, яку визначили сторони при укладенні договору в розмірі 36 018, 00 грв. (п.17.10 Договору) , а остаточна сума реалізації автомобіля може бути визначена на підставі оцінки, проведеною суб»єктом оціночної діяльності. Зазначений висновок ґрунтується на роз»ясненні, яке надано в пунктах 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року. Приписами статті 28 Закону України » Про забезпечення вимог кредиторів та реєтрацію обтяжень» встановлено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та / або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійснене у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. На виконання вказаних норм права Банком було направлено відповідачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за Вих. № 30.1.0.0/2 01В від 20.05.2014 року (ас.8). Відповідач в добровільному порядку не сплатив суму заборгованості та не передав предмет застави у володіння позивача. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги Банка є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 255 ,03 грв., відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved