Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] комітету Маріупольської міської ради, Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про визнання ордеру недійсним та зобовязання надати інше житлове приміщення, визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 20.11.2013 року № 453 двокімнатна квартира [ADDRESS] була розподілена Маріупольському міському управлінню ГУ державної служби надзвичайних ситуацій України у Донецькій області, включена до числа службової для надання сімї позивача. На підставі зазначеного рішення було видано ордер на житлове приміщення № 006882 від 03.12.2013 року. В подальшому на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 19.12.2013 року № 525 зазначена квартира виключена з числа службової, позивачеві на склад сімї з трьох осіб було надано ордер № 007035 від 30.12.2013 року. Після отримання зазначеного житла позивач разом зі своєю сімєю став проживати в ньому. 03.02.2014 року позивач приватизував вказану квартиру, про що отримав свідоцтво про право власності на житло від 03.02.2014 року № 49186. Однак станом на теперішній час стало відомо про наявність заповіту на розподілену сімї позивача кватиру, та спадкоємицю [PERSON], яка вступає в право спадкування за заповітом, у звязку з чим позивач разом із сімєю вимушені були звільнити надане їм приміщення та переїхати в орендоване за адресою: [ADDRESS]. Просить визнати недійсними ордери від 03.12.2013 року та від 30.12.2013 року, визнати недійсною приватизацію квартири [ADDRESS]; зобовязати виконавчий комітет Маріупольської міської ради надати інше житлове приміщення, що відповідає встановленим санітарним та технічним нормам. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] комітету Маріупольської міської ради, Департаменту міського майна Маріупольської міської ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив ухвалити з максимальним урахуванням інтересів дітей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд ухвалює рішення без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області, 10.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 359. Відповідно до свідоцтва про народження Серії І-НО № 249901, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ Донецької області 05.02.2009 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження Серії І-НО № 585632, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області 21.05.2014 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 20.11.2013 року № 453 двокімнатну квартиру [ADDRESS] розподілено Маріупольському міському управлінню Головного управління державної служби надзвичайних ситуацій України у Донецькій області, для надання [PERSON], на склад родини 3 особи, та включено до числа службової житлової площі. На підставі зазначеного рішення було видано ордер на житлове приміщення № 006882 від 03.12.2013 року. На підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 19.12.2013 року № 525 квартира [ADDRESS] виключена з числа службової житлової площі. Наймач житлового приміщення [PERSON] відпрацював на підприємстві більше 10 років. На підставі зазначеного рішення [PERSON] на склад сімї з трьох осіб було надано ордер на житлове приміщення № 007035 від 30.12.2013 року. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 03.02.2014 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], реєстровий номер 49186. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2014 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Відповідно до ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР кожен має право на житло, і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Згідно зі статтею 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до статті 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року N 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачами позову не суперечить нормам діючого законодавства та не порушує нічиї права, вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки встановлено, що позивач в 2014 році вже використав своє право на приватизацію квартири [ADDRESS], у право спадкування за заповітом якої вступає спадкоємиця [PERSON], а тому в подальшому не зможе скористатися цим правом у разі надання йому іншого житла, що фактично не заперечувалося сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved