Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором від 18.12.2009 на загальну суму в розмірі 18569,38грн. разом із судовими витратами. Обґрунтовуючи доводи позову, позивач посилається на те, що 18.12.2009 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір та останньої банком наданий кредит у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Позичальник зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом згідно строків та на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, позичальником належним чином не виконуються зобовязання по поверненню кредиту та нарахованих відсотків, тому станом на 11.03.2016 загальна сума простроченої заборгованості за кредитним договором складає 18569,38грн., що позивач просить стягнути на свою користь. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні частково погодилась з вимогами позову, визнала отримані грошові кошти та взяті на себе зобовязання, не відмовляючись від повернення заборгованості, однак послалася на ті факти, що у звязку із виниклими сімейними проблемами, усно зверталася до банку з проханням реструктуризації боргу тощо, на що було відмовлено. Вважає суму заборгованості надто завищеною. Суд, вивчивши доводи позову, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 18.12.2009 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір та останньої банком наданий кредит у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.6-13). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Свої зобовязання банк виконав цілком в обговорений у договорі термін у відповідності до умов договору. Відповідно до правил ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Як вбачається із вказаного кредитного договору відповідач, будучи ознайомленою із умовами кредитування, дала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, про що підписала договір разом із заявою щодо «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною краткою та «Тарифами Банку». При цьому, [PERSON] свої зобовязання щодо повернення суми кредиту за договором порушила, тому станом на 11.03.2016 загальна сума простроченої заборгованості за кредитним договором складає 18569,38грн., що вбачається із відповідних розрахунків (а.с.3-5). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Далі, ч.2 ст. 1050 ЦК України визначає, що якщо договором встановлено обовязок позивальника повернути позику частинами то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 546, 611, 612 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Посилання відповідача на завищений розмір заборгованості, суд вважає не переконливими, оскільки у суду відсутні сумніви щодо правильності таких розрахунків, а з боку відповідача не надано будь-яких доказів, яки б їх спростовували. Наявність виниклих життєвих труднощів, матеріальне становище відповідача, не є підставою для відмові у позову та висновків суду не спростовує. Отже, на підставі наданих доказів, приймаючи до уваги те, що з боку відповідача порушені зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та інших обовязкових виплат на підставі умов договору на користь позивача повинно стягнути загальну суму заборгованості за кредитом у повному обсязі. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved