Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, який уточнив під час розгляду справи, в обґрунтування якого зазначив, що 18.08.2012 року він надав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 доларів США. На підтвердження факту передачі ним грошових коштів [PERSON] було складено та власноручно підписано розписку в отриманні грошових коштів у сумі 15000 доларів США. Відповідно до умов розписки, строк надання позики становить шість місяців з моменту реальної передачі всієї грошової суми з 18.08.2012 року по 18.02.2013 року. Позивач вказує, що в порушення умов договору, відповідач у встановлений строк до 18.02.2013 року суму позики не повернув, з моменту укладення договору та передання грошових коштів позичальнику, відповідач жодного разу не сплатив на його користь процентів за користування позикою. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму неповернутої позики у загальному розмірі 333600,00 грн., що еквівалентно 15000 доларів США, згідно офіційного курсу долара США по відношенню до гривні станом на 17.03.2015 року та суму процентів за користування позикою у загальному розмірі 13944,48 грн., що еквівалентно 627,00 доларів США, також просить стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позові, просили задовольнити в повному обсязі, в подальшому надали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення боргу в сумі 5000 доларів США, зазначивши, що відповідачем частково було повернуто суму позики у розмірі 10000 доларів. З сумою процентів та її розрахунком погодився в повному обсязі. В подальшому також надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 18.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за яким [PERSON] надав позику [PERSON] в розмірі 15 000 доларів США строком на шість місяців з 18.08.2012 р. по 18.02.2013 року (а.с.9). Оригінал розписки був оглянутий судом в судовому засіданні. Факт одержання суми позики підтверджується підписаною [PERSON] розпискою і сторонами не оспорювався. За змістом розписки, умовами договору сторони погодили, що [PERSON] взяв кошти строком на шість місяців до 18.02.2013 року. Розписка об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Судом двічі за клопотанням сторін надавався строк для досягнення мирової угоди та вирішення спору в позасудовому порядку, але сторони не досягли угоди. Відповідно до ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, передачу коштів сторони не оспорюють. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] всупереч укладеного з [PERSON] договору позики не виконав умови договору позики та не повернув вчасно, а саме в строк до кінця 18.02.2013 року зазначену суму, тому на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем становить 15000 доларів США, що станом на 17.03.2015 року складало за офіційним курсом НБУ 333600,00 грн.. Посилання представника відповідача на повернення відповідачу частки боргу у розмірі 10000 доларів США, факт чого також заперечував позивач, суд не приймає до уваги, оскільки дана обставина жодним чином не підтверджена та не доведена до суду. Відповідно до ч.2, 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи , які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки строк повернення грошових коштів у розмірі 15000 доларів США, що за курсом НБУ становить 333600,00 грн.. сплив у лютому 2013 року, то суд приходить до висновку, що відповідач також повинен сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми, а саме 627,00 доларів США, що станом на 17.03.2015 року становить за офіційним курсом НБУ 13944,48 грн.. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних від простроченої суми і приймає цей розрахунок до уваги, також суд зазначає, що представник відповідача погодився з сумою даного розрахунку трьох процентів річних. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 333600,00 грн. та 3% річних від простроченої суми за зазначений позивачем період у позові з 19.02.2013 року по 13.07.2014 року у розмірі 13944,48 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд також задовольняє вимогу позивача про стягнення з [PERSON] судових витрат, які були понесені позивачем, що підтверджені відповідною квитанцією. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved