Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агродар-Україна», в якому просить визнати недійсним договорі оренди земельної ділянки кадастровий номер 3522287400:02:000:0929 строком дії до 31 грудня 2016 року та припинити дію договору, визнати недійсною та скасувати дію додаткового угоди № 2 до договору оренди землі від 01 жовтня 2010 року. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії КР №031325 має у власності земельну ділянку площею 4,84 га, кадастровий номер 3522287400:02:000:0928, яка розташована на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. 01.08.2003 року він передав ТОВ «Агродар-Україна» в оренду свою земельну ділянку на строк до 01.01.2008 року, про що складений договір оренди. Після цього, до основного договору оренди земельної ділянки, між ним та відповідачем підписано додаткову угоду №1 від 23.07.2007 року, відповідно до якої визначено термін дії договору оренди до 01.07.2013 року. До закінчення строку дії додаткової угоди №1, а саме 19.06.2012 року він письмово повідомив відповідача про небажання продовжувати дію договору оренди землі, однак відповідач всупереч його заяви та без його відома 01 жовтня 2010 року склав додаткову угоду за №2 до договору оренди земельної ділянки №50, сфальсифікувавши при цьому його підпис в графі орендодавець. Вказана додаткова угода №2 до договору оренди землі від 01 жовтня 2010 року зареєстрована в управлінні Держземагенства у Знамянському районі Кіровоградської області, 25 квітня 2012 року за №352228744001712. Згідно з умовами цієї додаткової угоди продовжено строк дії договору оренди до 31 грудня 2016 року та збільшено розмір орендної плати. Крім того, на адресу позивача направлено відповідачем копію договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 3522287400:02:000:0929, яка належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на землю серії КР № 061608. Підпис в графі орендодавець у вказаному договорі також сфальсифіковано. Позивач, як і його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, представник позивача надав заяву в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив, причини неявки суд вважає неповною та вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача. В матеріалах справи наявне заперечення, відповідно до якого представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, оголосивши заяву представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи встановив наступне. Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. \~\~ Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Таким чином вимога про припинення дії договорів не підлягає задоволенню. Згідно зі ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст.ст.16, 18, 19 вказаного Закону, договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії І-КР №031325, [PERSON] є власником земельної ділянки №230, площею 4,84 га, кадастровий №3522287400:02:000:0928 розташованої на території Трепівської сільської ради Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області (а.с.12). Між сторонами 01 квітня 2003 укладено договір оренди землі, згідно з яким позивач передав, а АТ «АгроДар» прийняло в оренду земельну ділянку №928 площею 4,84 га. Даний договір укладено на строк пять років, починаючи з дати його державної реєстрації. Орендна плата проводиться орендарем сільгосппродукцією в еквіваленті до визначеної вартості орендованої земельної частки в розмірі 1,5%. Зазначений договір зареєстровано в Трепівській сільській раді 25 квітня 2003 року за реєстраційним номером №50 (а.с.13.15). Додаткова угода №1 до договору оренди земельної ділянки укладена між сторонами 23 липня 2007 року, відповідно до якої змінився розмір орендної плати та строк закінчення договору оренди 01 серпня 2013 року (а.с. 15). Відповідно до цієї угоди 23 липня 2007 року складено акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду (а.с.16). Додаткова угода №2 до договору оренди земельної ділянки укладена між сторонами 01 жовтня 2010 року, відповідно до неї змінився розмір орендної плати та строк закінчення договору оренди 31 грудня 2016 року (а.с.17). Позивач 19 червня 2012 року письмово повідомив відповідача про небажання продовжувати договір оренди землі та його намір обробляти самостійно належну йому земельну ділянку (а.с.18). Позивач 13 лютого 2014 року звернувся з письмовою заявою до управління Держземагенства у Знамянському районі Кіровоградської області з приводу проведення службового розслідування за фактом державної реєстрації фіктивної додаткової угоди №2 до договору оренди земельної ділянки (а.с.19). За заявою [PERSON] щодо підробки його підпису в додатковій угоді №2 до договору оренди земельної ділянки та в договорі оренди Знамянським МВ УМВС України в Кіровоградській області розпочате кримінальне провадження та внесене до ЄРДР за №12014120160000215. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 54 від 02.03.2015 року, порівняльне дослідження підпису в графі «Орендодавець» в додатковій угоді № 2 від 01.10.2010 року до договору оренди землі, зареєстрований Трепівською сільською радою № 50 від 25.04.2003 року, із зразками підписів [PERSON], не вдалося можливим у звязку з відмінностями у наданому зразку для дослідження в написанні підпису, а саме досліджуваний підпис повністю розрізняється з транскрипцією та звязаністю із зразками підписів [PERSON], що робить їх неспівставними (а.с. 110-111). Також, встановлено, що підпис, розташований в графі Орендодавець в договорі оренди землі б/н укладеному між ТОВ «Агродар Укораїни» та [PERSON] виконаний не [PERSON], а іншою особою. На відсутність бажання, наміру прожовжувати договір оренди земельної ділянки свідчить і заява [PERSON] на імя директора ТОВ «Агродар-Україна» від 19 червня 2012 року. За таких обставин, враховуючи що в судовому засіданні позивачем доведено той факт, що він додаткову угоду №2 та договір оренди земельної ділянки не підписував і нікого на це не уповноважував, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання спірної додаткової угоди та спірного договору оренди недійсними, є обгрунтованими, а тому підлягаю задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.203, 204, 208, 210, 215, 216, 236 ЦК України, ст.ст.1, 13, 16, 18, 19 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: partial