Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 15 березня 2014 року між ними, в виконавчому комітеті Гвардійської селищної ради Сімферопольського району АР Крим був зареєстрований шлюб, за актовим записом № 20. Від спільного шлюбу з відповідачем сторони мають малолітню дитину - доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. У сторін різні погляди на життя. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. З травня 2016 року сторони разом не проживають, фактичні шлюбні відносини між припиненні, спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам. Спору про поділ майна не має. Спору про аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], сторони також не мають. З цього питання сторони дійшли до згоди про те, що позивач щомісячно перераховуватиме на окремо відкритий відповідачем банківський рахунок грошову суму в розмірі 1000 грн. Підстав для примирення позивач не вбачає. На примирення не згоден. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того в поданій суду заяві строк на примирення просив не надавати /а.с.11/ Відповідачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, заявлені вимоги позивачем визнає в повному обсязі, на примирення не згодна/а.с.14/ Суд вважає,що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачка позов визнала в повному обсязі, на примирення не згодна на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. \~ Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 15.03.2014 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюбу у виконавчому комітеті Гвардійської селищної ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим/а.с.8/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 175471 /а.с.9/. З довідки Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області №5504 від 14.12.2017 року вбачається, що дочка сторін у справі проживає разом з відповідачкою та членами її родини по вул. Зоряна, 41 смт Новоархангельськ Кіровоградської області /а.с.12/. Статтею 111 СК України на суд покладено обовязок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі чоловіка (позивача у справі) та жінки (відповідачки у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права та права малолітньої дитини, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved