Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], який мешкає разом з ним та знаходиться на його утриманні, відповідач зобов'язана надавати йому матеріальну допомогу на утримання сина, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини заробітку щомісячно, починаючи з 01.11.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та в разі повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача ухвалити рішення при заочному розгляді справи в його відсутності (а.с.22). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які міститься в матеріалах справи (а.с.25,26), заяв про розгляд справи в її відсутності та заперечень проти позову не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно Чугуївським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області 17.11.2016 року (а.с.4). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка на цей час мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою ОСББ ЄЖК «Центр-137» за № 42 від 08.06.2017 року (а.с.12). Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працездатна, інших осіб на своєму утриманні не має. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд визначає розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів із відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За змістом цієї статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені за наявності надання саме позивачем доказів, які б свідчили, що він вживав заходів щодо їх одержання з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останньої від їх сплати. Доказів, які б підтверджували вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів від відповідача та неможливості їх одержати внаслідок її ухилення від їх сплати, позивач, в порушення ст. 60 ЦПК України, до суду не надав. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час суд відмовляє. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial