Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що в березні 2015 року відповідач запропонував позивачу переоформити на нього права орендаря автомийки «[INFO]» у [ADDRESS], якою відповідач на той час користувався на правах орендаря за договором оренди, укладеним з власником автомийки[PERSON] Виходячи з пропозиції, викладеній у електронному листі, позивач мав сплатити відповідачу половину вартості обладнання автомийки, залишок суми за обладнання сплачується протягом місяця після початку роботи. 7 березня 2015 року відповідач власноручно склав розписку зі змісту якої вбачається, що останній отримав від позивача 50000 грн. за переуступку права на використанняавтомийки «[INFO]». Також, цього ж дня між сторонами був підписаний акт прийому-передачі прав оренди на автомийку «[INFO]» та обладнання загальною вартістю 141 000 грн. 22 липня 2015 року відповідач склав розписку, якою підтвердив здійснення повного розрахунку з позивачем за переуступку останньому права на використання приміщення авто мийки так звана оренда (за винятком 300 доларів США). Однак після остаточного розрахунку між сторонами будь-яких договорів з власником автомийки підписано не було. Позивач вважає, що передав відповідачу кошти на виконання договору, який фактично укладений не був, а тому просив суд стягнути з останнього безпідставно отримані кошти в розмірі 133 265,05 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні останніх, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Пояснивши, що знає позивача, оскільки останній у лютому 2015 року придбав у нього та його дружини [PERSON] частки у статутному капіталі ТОВ «Галардо», а також належне йому обладнання для автомийки, яка була розташована у [ADDRESS] Оскільки коштів позивач не мав, останній написав відповідачу розписку від 20 лютого 2015 року, згідно якої повинен був повернути 3500 доларів США в наступному порядку: 1000 доларів США до кінця лютого 2015 року, а 2500 доларів США - до 31 травня 2015 року. Останній платіж по вказаній розписці був здійснений 27 липня 2015 року, проте сума боргу позивачем погашена в повному обсязі не була та становила 300 доларів США. Відповідач в своїх запереченнях вказує на те, що розписка від 20 лютого 2015 року не має жодного відношення до договору купівлі-продажу обладнання автомийки, що розташована за адресою: по [ADDRESS]. При цьому пояснив, що в березні 2015 року запропонував позивачу придбати обладнання автомийки, що розташована за адресою:Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Польова, 12, яку останній прийняв. 7 березня 2015 року сторони підписали акт прийому-передачі, згідно якого відповідач передав позивачу обладнання автомийки, належне йому на праві власності на загальну суму 141000 грн., однак з цього акту позивач власноручно відняв обладнання, яке перейшло до [PERSON] в рахунок погашення боргу перед власником автомийки в Цього ж дня позивач передав відповідачу кошти в сумі 50000 грн., вартості отриманого обладнання. Вважає, що таким чином, між ним та позивачем 7 березня 2015 року був укладений усний договір купівлі-продажу обладнання, який був повністю виконаний сторонами в момент укладення. Пояснив, що оскільки він не являвся власником приміщення автомийки, то не міг вирішити питання стосовно укладення з позивачем договору оренди вказаного приміщення. Вислухавши пояснення учасників судового процесу та свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. 07.03.2015 року сторони склали розписку, про переуступку прав на автомийку «[INFO]» по [ADDRESS] /а.с.4/. 07.03.2015 року сторонисклали акт прийому-передачі, відповідно до умов якого, покупець передає права оренди на автомийку «[INFO]», а покупець приймає автомийку та обладнання відповідно опису загальною площею 250 кв.м., в [ADDRESS] /а.с.5/. Отже, даний акт за своєю правовою природою фактично є договором купівлі - продажу обладнання для автомийки, оскільки відповідач не будучи власником приміщення не міг укласти договір оренди. Позивач зазначає, що передав відповідачу кошти на виконання договору, який фактично укладений не був, проте суд не може погодитись з такими доводами виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону, позивача зобов'язано довести факт безпідставного набуття відповідачем його грошових коштів, а відповідач - навести та надати допустимі докази, що між ними існували будь-які відносини, які б давали підстави для виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1, ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що договір оренди автомийки «[INFO]» фактично між сторонами не укладався, оскільки з письмових доказів не вбачається, що відповідач є власником приміщення, а також що мало місце досягнення всіх істотних умов договору оренди, зокрема: об'єкту оренди, строку, на який укладається договір,орендна плата, тощо. Водночас, з наданого позивачем акту прийому-передачі від 7 березня 2015 року вбачається, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу обладнання автомийки «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до умов якого відповідач передав обладнання, вказане у акті прийому-передачі за плату, а позивач отримав його, про що свідчить підпис останнього /а.с. 5/. Про те, що між сторонами було укладено саме договір купівлі-продажу свідчить і розписка, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] 50000 грн. в рахунок вартості обладнання автомийки,а тому суд вважає, що договір купівлі-продажу був виконаний сторонами в момент укладення. /а.с. 4/. Суд вважає безпідставними твердження позивача, про те, що відсутність оформленого між сторонами договору оренди автомийки, свідчить про відсутність взагалі договірних правовідносин. Також безпідставними є твердження позивача щодо іншої частини грошових коштів, оскільки позивачем та представником останнього не доведено перед судом, що розписки на які посилається позивач відносяться до даних правовідносин, що склалися між сторонами. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки майно, що залишив позивач може забрати в любий час, оскільки є власником, а доказів, що майно зникло суду надано не було. Крім того, суд вважає безпідставними твердження позивача, про те, що відсутність оформленого між сторонами договору оренди автомийки, свідчить про відсутність взагалі договірних правовідносин. Разом з тим, суд і не приймає до уваги доводи відповідача, щодо розписки від 20.02.2015 року, оскільки відповідачем не надано доказів, того, що дані кошти відносяться до даного договору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed