Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу, мотивуючи тим, що 01.07.2013 між [PERSON] та ПАТ «ТЕРРА БАНК» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №ДБ - 94204:980. За умовами договору вкладу вкладник розмістив в банку на вкладному рахунку [NUMBER] грошові кошти в сумі 180000,00 грн. на строк 370 днів з 02.07.2013 по 06.07.2014 з процентною ставкою 23,3%, що підтверджується квитанцією №39235. 07.07.2014 позивач звернувся в банк для отримання вкладу. Однак, позивачу було видано тільки 17000,00 грн., замість 180000,00 грн. Таким чином вкладнику не було повернено суму вкладу в розмірі 163000,00 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на його користь разом з процентами у розмірі 39079,77 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених вище та просили їх задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 01.07.2013 між [PERSON] та ПАТ «ТЕРРА БАНК» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №ДБ - 94204:980. За умовами договору вкладу вкладник розмістив в банку на вкладному рахунку [NUMBER] грошові кошти в сумі 180000,00 грн. на строк 370 днів з 02.07.2013 по 06.07.2014 з процентною ставкою 23,3%, що підтверджується копією квитанції №39235. 07.07.2014 позивач звернувся в банк для отримання вкладу. Однак, позивачу було видано тільки 17000,00 грн., замість 180000,00 грн. Таким чином вкладнику не було повернено суму вкладу в розмірі 163000,00 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на його користь разом з процентами у розмірі 39079,77 грн. Згідно п. 1.1. договору банк приймає від вкладника грошові кошти, і зобов'язується виплатити суму вкладу та нараховані відсотки на умовах та в порядку, передбачених договором. На виконання п. 2.1. договору, в той же день, було відкрито рахунок за [NUMBER], на який було зараховано від позивача сума грошових коштів, у розмірі 180000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №39235. (а.с. 9) Згідно п. 2.3. договору, процентна ставка за вкладом становить 23,3% річних. З урахуванням положень п. 2.3. договору, розміру процентної ставки 23,3%, відповідач зобов'язаний виплатити позивачу відсотки, у розмірі 39079,77 грн., що разом складає 202079,99 грн. Ч. 1 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Договором банківського вкладу передбачено зобов'язання банку зарахувати грошові кошти в сумі 180000,00 грн. на депозитний рахунок клієнта [NUMBER], в зв'язку з чим видавалася квитанція, що стверджується поясненнями позивача. Тому даний договір банківського вкладу є укладеним. Ч. 2 ст. 1069 ЦК України передбачено, що права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, щоб боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачем 01.07.2013 було внесено на депозитний рахунок [NUMBER] грошові в розмірі 180000,00 грн. згідно договору № ДБ-94204:980. Вказаний договір містить всі реквізити установи відповідача - підпис уповноваженої особи, печатку та інш., що в свою чергу свідчить про фактичне прийняття цієї суми банківською установою, тому пояснення представника відповідача щодо відсутності грошових коштів на балансі банку, не має правового значення. Крім наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження й інші доводи представника відповідача щодо недоведеності укладання зазначеного договору та отримання банком грошових коштів від позивача. Враховуючи те, що відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідачем не спростовані позовні вимоги, то суд дійшов до висновку про задоволення позову в межах заявлених позивачем вимог. У зв'язку з тим, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати: судовий збір в розмірі 2020,75 грн. - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved