Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про повернення боргу посилаючись на те, що 01 лютого 2012 року між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено усний договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 1000,00 доларів США. Дата повернення позики при цьому не обговорювалася. Остаточна сума боргу станом на 03 липня 2012 року складає 6300 (шість тисяч триста) гривень 00 коп., що підтверджується написом на борговій розписці, виконаній відповідачкою. Просить позов задоволити, повернути борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та стягнути моральну шкоду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, місце слухання справи та наслідки неявки. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, доводи осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно розписки від 01 лютого 2012 року відповідач [PERSON] отримала у позивача [PERSON] 1000,00 доларів США, без встановленого терміну повернення, що підтверджується оригіналом розписки, долученим позивачем до матеріалів справи /а.с. 21/. Відповідач не виконала свого зобов'язання за договором позики у повному обсязі, а саме не повернула залишку боргу у розмірі 6300,00 грн. Даний факт відображено у написі від 03 липня 2012 року, який мітиться на розписці від 01 лютого 2012 року. 03 вересня 2013 року позивачем на адресу відповідача цінним листом було направлено вимогу про виплату боргу у розмірі 6300,00 грн. протягом тридцяти днів від дня пред`явлення даної вимоги /а.с. 22/. Факт направлення вимоги підтверджується копією квитанції ЛД УАППЗ «Укрпошта» №6811 від 03 вересня 2013 року з описом вкладення /а.с. 9-10/, а також оригіналами: конверту, в якому був направлений цінний лист, повідомлення про вручення та корінця ЛД УАППЗ «Укрпошта» від 04 жовтня 2013 року із зазначенням про закінчення терміну зберігання цінного листа /а.с. 23-25/. Дані обставини справи підтверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Встановивши усі обставини, що мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню у зв'язку із наступним. Згідно із ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. ст. 525, 526, ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на наведену норму закону та оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виконала свого зобов'язання за договором позики, своєчасно не повернувши позивачеві частину суми позики у розмірі 6300,00 грн. Таким чином, основна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 01 лютого 2012 року складає 6300,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача суми інфляційних збитків, а також 3 % річних за період прострочення (що встановлений позивачем у розрахунку до позовної заяви від 25 листопада 2013 року /а.с. 8/ як період часу з 04 жовтня 2013 року по 25 листопада 2013 року), то суд приходить до висновку, що позивачем було некоректно обчислено розмір інфляційних збитків. У зв'язку із цим, вимога позивача щодо стягнення із відповідача суми інфляційних збитків, а також 3 % річних за період прострочення, підлягає частковому задоволенню, а саме: інфляційні збитки у розмірі 37,85 грн. та 3 % річних у розмірі 27,44 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 2500,00 грн., то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даної вимоги у зв'язку із таким. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, серед іншого, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Згідно із п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачем не було доведено, в чому полягає моральна шкода, завдана йому відповідачем, а також не було обґрунтовано суму моральної шкоди саме у розмірі 2500,00 грн, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача в обсязі, пропорційному до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial