Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.12.2018 року відповідач отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 15.04.2020 року становить 44 114,13 грн., яка складається з: 28 437,04 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 1 079,84 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 27 357,20 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 9 578,35 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 3 521,88 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак однією з вимог позову є розгляд справи у відсутність представника, крім того, позивач зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні визнав вимоги позову в частині тіла кредиту, однак просив відстрочити виплату, оскільки відповідач має на утриманні малолітню дитину, сплачує аліменти. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає необхідним позов задовольнити часткового, у зв`язку з наступним. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 29.12.2018 року відповідач став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк»), підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна» та отримав кредит у вигляді встановленої кредитної лінії на дану платіжну картку. Позивачем зазначається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 15.04.2020 заборгованість відповідача за кредитом становить 44 114,13 грн., яка складається з: 28 437,04 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 1 079,84 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 27 357,20 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 9 578,35 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 3 521,88 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за поточним тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 29.12.2018 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 01.06.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату заборгованості за поточним тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за поточним тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625, суд не вбачає наявності правових підстав для стягнення та вважає вимоги безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 29.12.2018 року, та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.12.2018 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості за поточним тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 437,04 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 102 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Оскільки відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , сплачуючи аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини, сплачує заборгованість по іншому зобов`язанню в сумі 21 030,90 грн. на користь держави, тому суд вважає необхідним відстрочити виконання даного рішення суду до 01.11.2021 року.

Outcome: partial