Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору. Посилався на те, що 28.04.2006 року між ним та банком було укладено договір кредитної лінії №2006/840/МК/79 на суму 148 000,00 доларів США на період з 28.04.2006 року по 27.04.2011 року зі сплатою 15 % річних. В подальшому, сторони неодноразово шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору змінювали як строки повернення окремих траншів, так і графіки погашення заборгованості. Крім того, 12.01.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №12 до Договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року та додаткова угода №13 від 27.06.2011 року до Договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року. Позивач вказував на те, що у додаткових угодах банком не було викладено умов кредитування, зокрема, не зазначено про наявну суму заборгованості по раніше виданим траншам, а також про зміну графіків погашення раніше виданих траншів. Наполягав на тому, що кредитний договір не містить інформації про тип процентної ставки (фіксована, плаваюча, ануїтетна чи класика), що є вирішальним для доведення банком споживачу підстав для формування графіку погашення кредиту. З урахуванням наведеного, вважає, що укладена додаткова угода №12 від 12.01.2011 року та додаткова угода №13 від 27.06.2011 року до Договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року не відповідає вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачі», а тому просив визнати їх недійсними. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Клопотав про поновлення строку позовної давності. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав. Просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконливого висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 28.04.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №2006/840-МК/79 /а.с.9/. Згідно умов укладеного договору, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 148 000,00 доларів США. Кредит надається зі сплатою 15% річних, які можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є його невід'ємною частиною. Сума кожного траншу, термін користування траншем, а також інші умови, що можуть виникнути протягом дії даного договору, обумовлюються окремими додатковими угодами до даного договору, що є його невід'ємною частиною. В подальшому, сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору, якими визначено умови отримання окремих траншів та порядок їх погашення. Зокрема, 12.01.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №12 до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року /а.с.10-20/. 27.06.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №13 до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006 року /а.с.21,22-25/. Відповідно до Цивільного кодексу України (розділ ІІ загальні положення про договір) Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміни і доповнення до цього договору складаються у письмовому вигляді, підписуються сторонами і є невід'ємною частиною цього договору. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд не приймає до уваги твердження позивача відносно того, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача. Оскільки, в разі незгоди з окремими його положеннями, будь-яка із сторін договору має повне право запропонувати іншій стороні доповнити чи змінити ці положення, які на його думку можуть обмежувати його права, і при досягненні взаємної згоди внести зміни та доповнення до кредитного договору. Даним правом позивач не скористався. Умови даного договору кредитної лінії та всією необхідною інформацією про порядок його отримання, використання та обслуговування в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим позивач погодився, особисто підписавши кожну сторінку кредитного договору та ряду додаткових договорів, з яких видно сукупну вартість належного до повернення кредиту разом з відсотками за його користування. Також, згода на умови договору кредитної лінії та ряду додаткових угод було те, що [PERSON] отримав кредитні кошти та погашав кредит. Щодо тверджень позивача відносно порушень відповідачем вимог п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та щодо надання йому невигідних умов кредитування є необґрунтованими - як видно з умов оспорюваного правочину п. 1.2.2 кредит надається зі сплатою 15,0% річних, які можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є невід'ємною його частиною. В кожній додатковій угоді зазначено, що відповідно до п.1.1.2 додаткових угод змінювався тільки строк користування кредитною лінією. Інші кредитні умови договору залишені без змін. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Разом із тим, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. За змістом ст.627, ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, в матеріалах справи міститься договір кредитної лінії та додаткові угоди, які були чинним на момент укладення та є його невід'ємною частиною. З матеріалів справи вбачається, що позивач, [PERSON], звернувся з даною позовною заявою до суду 09.11.2015 року, а кредит отримав у 2006 році. Додаткова угода №12 укладалася 12.01.2011 року та додаткова угода №13 укладалася 27.06.2012 року. Отже, позивач звернувся до суду після спливу позовної давності. З урахуванням наведеного, суд не вбачає поважні підстави, які вказує позивач, пропущення позовної давності для застосування положень частини п'ятої статті 267 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову - відмовити.

Outcome: dismissed