Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 67\~783 грн. 44 коп. та середнього заробітку за час затримки виплати в сумі 9\~933 грн. 78 коп. Вимоги мотивує тим, що він працював на посаді начальника філії «Авдіївська Дорожньо експлуатаційна ділянка», яка є структурним підрозділом ДП «Донецький облавтодор», який в свою чергу є Дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України». 16.11.2015 року його було звільнено із займаної посади за власним бажанням. В останнє йому було виплачено заробітну плату в червні 2014 року, після чого до часу звільнення на протязі 16 місяців 16 днів заробітна плата не виплачувалася. Також йому не було повідомлено про належні до виплати суми. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану йому заробітну плату в день звільнення, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час невиплати заробітної плати та за час затримки виплати в сумі 77\~717 грн. 20 коп. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] були подані заперечення на позов з посиланням на те, що [PERSON] акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» являється неналежною стороною у справі, оскільки позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з вказаним ним відповідачем. У компанії, як юридичної особи, відсутні філії, зокрема філія «Авдіївська дорожньо-експлуатаційна дільниця», начальником якої був позивач, не входить до організаційної структури відповідача. Права та інтересів позивача компанія жодним чином не порушувала. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року за клопотанням представника позивача у якості співвідповідача було залучено Дочірнє підприємство «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (а.с. 79). У ході розгляду справи представником позивача була подана заява зі зміненими вимогами, відповідно до яких просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 67\~783 грн. 44 коп. та середній заробіток за затримку виплати у розмірі 9\~933 грн. 78 коп. з ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «[PERSON] акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». У звязку з цим судом було виключено з числа відповідачів [PERSON] акціонерну компанію «Автомобільні дороги України». В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на те, що позивач був начальником філії «Авдіївська ДЕД» ДП «Донецький облавтодор», тому відповідно до своїх посадових обовязків, які визначені Положенням про філію, серед іншого, повинен був організовувати господарську діяльність філії, нести персональну відповідальність за своєчасність розрахунків з дебіторами і кредиторами філії, розрахунків з бюджетом і не бюджетними фондами, своєчасність виплати заробітної плати працівникам філії. Філія має окремий баланс, розрахунковий рахунок у відділеннях банку, печатку та штамп, тому [PERSON] зобовязаний був здійснити всі заходи для своєчасної виплати заробітної плати працівникам, у тому числі й собі, як працівнику філії. Проте після відпустки, яка тривала до 06.08.2014 року, позивач до виконання обовязків начальника філії не приступив, починаючи з липня 2014 року філія на надавала підприємству фінансову звітність та документи господарської діяльності, розрахунки, податкові декларації до органів фіскальної служби, у тому числі звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб. Підприємством було перераховано на поточний рахунок філії кошти на загальну суму 276\~133 грн., що надавало можливість позивачу, як керівнику, забезпечити виплату працівникам заробітної плати. Філія знаходилася у зоні бойових дій, доступу до неї підприємства не було, а позивач звязків з відповідачем не підтримував, з вказаного часу не виконав жодного свого обовязку як начальника філії, порушуючи Положення, у тому числі стосовно забезпечення своєчасних розрахунків по заробітній платі, не вживав заходів щодо збереження майна, що знаходилося на балансі філії, за його незаконною вказівкою частина майна була переміщена на територію непідконтрольну України, з цього приводу підприємством подана заява про притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно запису у трудовій книжці, [PERSON] з 15.10.2012 року працював на посаді начальника філії «Авдіївська ДЕД» ДП «Донецький облавтодор» (а.с. 12). Відповідно до наказу № 28-к від 16.11.2015 року Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» [PERSON] звільнено з посади начальника філії «Авдіївська ДЕД» 16.11.2015 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 5). Як убачається із п. 1.1 Положення про філію, філія «Авдіївська ДЕД» ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» створена як відособлений структурний підрозділ Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «[PERSON] акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (а.с. 33, 34). Отже, належним відповідачем у даній справі являється Дочірнє підприємство «Донецький облавтодор» ВАТ «[PERSON] акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як юридична особа, що підтверджується його статутом (а.с. 53-57). Згідно штатного розпису працівників апарату управління філії «Авдіївська ДЕД» на 2012 р., посадовий оклад начальника філії встановлений у розмірі 4\~600 грн. (а.с. 113). За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2014 року по день звільнення 16.11.2015 року в сумі 67\~783 грн. 44 коп. та середній заробіток за час затримки виплати в сумі 9\~933 грн. 78 коп. Судом безспірно встановлено, що у період часу з 07.07.2014 року по 06.08.2014 рік позивач перебував у щорічній відпустці, що підтверджується наказом відповідача від 16.06.2014 року № 7отк. Як пояснив суду сам [PERSON] заробітну плату до відпустки та виплати за період перебування у щорічній відпустці він отримував. Відповідно ст. 1 Закону України Про оплату праці, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Позивач також пояснив, що за період заявлених вимог з липня 2014 року по 16.11.2015 року він перебував у місті Києві, а також у батьків у м. Макіївка, у філії «Авдіївська ДЕД» через проведення на тій території військових дій він не працював, на роботі у філії він був лише два дні у жовтні 2014 року та один день у листопаді 2014 року, тоді там зі співробітниками наводили лад після бомбардування. За нормою частини 1 ст. 94 КЗпП України також визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, з урахуванням зазначеного судом встановлено, що позивач за заявлений період не виконував покладені на нього посадові обовязки, на роботі не знаходився. Суду також [PERSON] не надано будь яких доказів на підтвердження того, що у жовтні-листопаді 2014 року він працював три дні. За вимогами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин, заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають, так як не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є похідними від стягнення заборгованості по заробітній платі, тому у їх задоволенні теж слід відмовити за недоведеністю. Крім того, позивач пояснив, що в день звільнення він не працював та з письмовими вимогами до відповідача про проведення розрахунку при звільненні він не звертався. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат враховуючи, що у межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed