Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення х житлового приміщення. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що 03.04.2008 року позивач та [PERSON] уклала Договір кредиту № 07.1/92-8 з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає у тимчасове користування кредит в межах максимального ліміту заборгованості 300475,00 грн. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику на цілі придбання нерухомого майна. Відповідач [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушено умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 18.12.2017 року має прострочену заборгованість: - за кредитом 288699,00 грн.; - по відсотках 524951,07 грн.; - розмір інфляційних витрат 19153,23 грн.; - розмір інфляційних витрат за відсотками 63534,33 грн. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором 03.04.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір іпотеки № 61. Відповідно до п. 1.1.1 Договору іпотеки предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 52.8 кв.м., житловою площею 26.1 кв.м., розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 453. Ринкова вартість будинку згідно Звіту № ВА 171218/001 від 18.12.2017 року, що виконаний СОД ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», складає 315754,00 грн. Згідно довідки про реєстрацію та склад сімї № 4969 від 14 липня 2017 року в квартирі № 453, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Передова зареєстровані відповідачі по справі. Просив суд в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту № 07.1/92-8 від 03.04.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок загальною площею 52.8 кв.м., житловою площею 26.1 кв.м., розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 453, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Виселити без надання іншого житла відповідачів з житлового будинку загальною площею 52.8 кв.м., житловою площею 26.1 кв.м., розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 453. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON]В.у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки предмет іпотеки був придбаний в тому числі і за власні кошти, що унеможливлює їх виселення без надання іншого житлового приміщення.. Інші відповідачі або їх представники в судове засідання не зявились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомили. Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд ухвалити рішення, яке буде відповідати інтересам дитини. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07.1/92-8, відповідно до умов якого позичальник отримала грошові в сумі 300475,00 грн. зі сплатою 15.5 % річних, строком до 02.04.2025 року. 03.04.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 61, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю, в якості забезпечення виконання зобовязань за договором № 07.1/92-8 житловий будинок, розташований за адресою вул. Передова, 453 та належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 03 квітня 2008 року з [PERSON], [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], 03.04.2008 року та зареєстрованим в реєстрі за реєстровим № 956 та зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів за № 2807017. Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим порушує умови кредитного договору, в результаті чого, станом на 18.12.2017 року має заборгованість: - за кредитом 288699,00 грн.; - заборгованість по відсотках 524951,07 грн. Обгрунтованість інших нарахувань у вигляді інфляційних збитків позивачем належними доказами суду не підтверджено. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 590 ЦК України закріплено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 4.1 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобовязання, іпоеткодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», п. 4.5 Іпотечного договору). Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] не виконувались умови договору про надання споживчого кредиту № 07.1/92-8 від 03 квітня 2008 року, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість, яка на даний час не погашена, відтак іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, способом, що ним визначений, а тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про виселення відповідачів, які зареєстровані та проживають у домоволодінні за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 453 із вказаного домоволодіння, слід зазначити таке. Згідно із ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення, частина 3 такої регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. У правових позиціях, що висловлені Верховним Судом України при розгляді цивільних справ №6-39цс15, №6-447цс15, №61-650св17 вказано, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). З врахуванням наведеного, ч.2 ст. 109 ЖК УРСР передбачене загальне правило неможливості виселення громадян з жилих приміщень без надання іншого постійного жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору купівлі-продажу предмета іпотеки його продаж було вчинене за 353500 грн., таким чином іпотечне житло було придбане як за рахунок кредиту, так і за рахунок власних коштів відповідача [PERSON], отже даний випадок не є винятком, що передбачений ч.2 ст.109 ЖК Української РСР. Оскільки в позовній заяві не зазначено, яке інше постійне житло надається особам, яких слід виселити із квартири, що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів, які зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України зі [PERSON] на корить позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial