Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить стягнути з останніх в солідарному порядку заборгованість за договором позики від 16 квітня 2011 року в сумі 200 000 грн. Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її повноважний представник в судовому засіданні проти позову заперечували та вказували на фіктивність договору позики, а саме на те, що договір позики, а саме розписка, складена набагато пізніше ніж зазначена у ній дата. Відповідач [PERSON] та його повноважний представник в судовому засіданні позовні вимоги визнав, в повному обсязі та проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про обгрунтованість позову та необхідність його задоволення. Як об'єктивно встановлено судом, 16 квітня 2011 року позивач передав [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 200 000 грн.. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується розпискою наданою останнім від 16 квітня 2011 року. [PERSON] вказані кошти в розмірі 200 000 грн., відповідно до умов договору позики від 16 квітня 2011 року отримав для придбання квартири та її ремонту та зобов'язувався повернути позичені кошти до 15 вересня 2012 року. До вказаного терміну відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав. В зв'язку з існуючою заборгованістю позивачем подано позов до суду. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав у визначений строк зобов'язання з повернення грошових коштів [PERSON], тому позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. Відповідно до ст.65 СК України, при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.73 СК, стягнення може бути накладено на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. На момент укладення договору позики відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі. Вказане сторонами не заперечується. Судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, а саме для придбання квартири та її ремонту та те, що одержані за договором позики кошти в сумі 200 000 грн., використані на потреби сім'ї. Вказане підтверджується копіями витягу з єдиного державного реєстру №32390129 від 8 грудня 2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ 295838 від 8 грудня 2011 року. Факту того, що один з подружжя, а саме [PERSON], при укладенні договору позики діяв виключно в своїх інтересах і користувався отриманим за укладеним ним же договором а також факту того, що дана розписка є фіктивною, стороною іншого відповідача [PERSON] не доведено. Враховується те, що ухвалою суду від 22 липня 2013 року за клопотанням сторони відповідачки [PERSON] по справі призначалася судова технічна експертиза в зв'язку із тим, що у сторони відповідачки [PERSON] існували сумніви у правильності зазначення дати складення розписки, а саме про те, що розписка була складена 16 квітня 2011 року. 13 січня 2014 року ухвала суду від 22 липня 2013 року залишена без виконання в зв'язку з відсутністю оплати експертизи відповідачкою і матеріали справи та додані до неї документи експертною установою повернуті суду. Відповідно до ч.2 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відтак, судом не беруться до уваги заперечення відповідачки про фіктивність розписки від 16 квітня 2011 року. За таких обставин, вимоги до [PERSON] також підлягають задоволенню. Судові витрати слід покласти на відповідачів в солідарному порядку.

Outcome: approved