Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», третя особа: Український центр оцінювання якості освіти, про скасування наказу про анулювання зарахування та відрахування, в якому просив визнати незаконним та скасувати параграф 2 Наказу першого проректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» Якименка Ю.І. від 10.08.2016 року № 2656-с, яким анульовано пункт 6 Наказу № 1549-с від 11.08.2014 року «Про зарахування» щодо зарахування та відраховано [PERSON], студента Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет біомедичної інженерії (ФБМІ), гр. БС-41, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», навчання за державним замовленням. Свої вимоги мотивує тим, що у 2014 році, дотримуючись Умов прийому до вищих навчальних закладів і Порядку визначення результатів зовнішнього незалежного оцінювання, він у встановленому порядку зареєструвався для участі у зовнішньому незалежному оцінюванні та за результатами проведеного тестування отримав сертифікат. Він подав усі необхідні для вступу документи до приймальної комісії Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», після перевірки яких приймальною комісією його було рекомендовано до зарахування на навчання і відповідно до п. 6 Наказу про зарахування № 1549-с від 11.08.2014 року, з 01.09.2014 року його, [PERSON], зараховано до складу студентів першого курсу за напрямом підготовки «Комп'ютерні науки» факультету біомедичної інженерії Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Чікорського» (НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського») на денну форму навчання за державним замовленням. Наказом № 1526-с від 01.07.2015 року його було переведено з 1 на 2 курс за напрямом підготовки «Комп'ютерні науки» факультету біомедичної інженерії НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського». Позивач вказує, що параграфом 2 Наказу першого проректора НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського» № 2656-с від 10.08.2016 року було анульовано пункт 6 Наказу № 1549-с від 11.08.2014 року «Про зарахування» щодо зарахування [PERSON], і відрахованого останнього зі складу студентів університету. Підставою для прийняття такого рішення став лист Генеральної прокуратури України №21/2-18310-15 від 03.08.2016 року та письмове підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступниками. Однак, нормами ст.46 Закону України «Про вищу освіту» та Положенням про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України № 245 від 15.07.1996 року, встановлено вичерпний перелік підстав відрахування студента з вищого закладу освіти, і лист Генеральної прокуратури України до даного переліку не входить Отже, як вважає позивач, параграф 2 Наказу першого ректора НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського» Якименка І.Ю. № 2656-с від 10.08.2016 року, яким на підставі листа Генеральної прокуратури України №21/2-18310-15 від 03.08.2016 року анульовано п. 6 наказу «Про зарахування» № 1549-с від 11.08.2014 року, а позивача відраховано з навчального закладу, не відповідає нормам чинного законодавства України. Крім того, в параграфі 2 Наказу № 2656-с від 10.08.2016 року не зазначено та не конкретизовано причин відрахування, тобто, за які саме дії або бездіяльність позивача було відраховано зі складу студентів. Проте, ґрунтуючись на листі Генеральної прокуратури України №21/2-18310-15 від 03.08.2016 року, як припускає позивач, причиною відрахування могло стати нібито подання останнім недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання. Разом з тим, результат пройденого позивачем зовнішнього оцінювання не анульований, тому виданий на його підставі сертифікат є чинним, а відомості, зазначені у ньому - обов'язковими до врахування закладом освіти. Крім цього, як вказує позивач, він не може нести відповідальність за внесення до сертифікату певних даних, оскільки такий видається Українським центром оцінювання якості освіти та саме останній вносить до нього усі відомості. Результати зовнішнього незалежного оцінювання позивача, відображені у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, аналогічні тим, що зазначені в інформаційній картці до сертифіката [NUMBER], які подавалися позивачем до приймальної комісії НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського». Дане твердження ґрунтується на відповіді Українського центру оцінювання якості освіти № 02-35-12/719 від 20.06.2017 року. За вказаних обставин, враховуючи те, що позивач жодних даних до сертифіката зовнішнього незалежного оцінювання самостійно не вносив, до приймальної комісії подав сертифікат зовнішнього незалежного оцінювання, відомості у якому відповідають тим, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, підстави стверджувати, що позивачем подано недостовірні відомості про проходження зовнішнього незалежного оцінювання, відсутні. Таким чином, позивач вважає, що вказаний параграф 2 Наказу першого проректора НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського» № 2656-с від 10.08.2016 року є безпідставним, незаконним і таким, що винесений з порушенням порядку відрахування студентів, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить визнати незаконним та скасувати параграф 2 Наказу першого проректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» Якименка Ю.І. від 10.08.2016 року № 2656-с, яким анульовано пункт 6 Наказу № 1549-с від 11.08.2014 року «Про зарахування» щодо зарахування та відраховано [PERSON], студента Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет біомедичної інженерії (ФБМІ), гр. БС-41, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», навчання за державним замовленням; та поновити [PERSON], студента Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет біомедичної інженерії (ФБМІ), гр. БС-41, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», на навчанні у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (а.с.а.с. 41-42). Крім цього, в подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просить визнати незаконним та скасувати параграф 2 Наказу першого проректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» Якименка Ю.І. від 10.08.2016 року № 2656-с, яким анульовано пункт 6 Наказу № 1549-с від 11.08.2014 року «Про зарахування» щодо зарахування та відраховано [PERSON], студента Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет біомедичної інженерії (ФБМІ), гр. БС-41, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», навчання за державним замовленням; та поновити [PERSON], студента Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет біомедичної інженерії (ФБМІ), гр. БС-41, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», на навчанні у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (а.с.а.с. 51-52). Ухвалою суду від 31 січня 2018 року у якості третьої особи до участі у справі було залучено Студентську раду Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (а.с.а.с. 88-89). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала його безпідставним та необґрунтованим, оскільки правові підстави для анулювання зарахування студентів передбачені пунктом 5 розділу ХХІV Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів в 2014 році, затверджених наказом МОН України № 1510 від 29.10.2013 року, письмове підтвердження Технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування). Вказані норми свідчать про наявність можливості відрахування як студента, так і вступника, при подачі недостовірних відомостей. Тому оскаржуваний позивачем наказ про анулювання зарахування № 2656-с від 10.08.2016 року є законним. Крім того, звернула увагу суду на те, що пунктом 4 Наказу № 2234-с від 01.07.2016 року позивача за поданням декана ФБМІ було відраховано за результатами академічної заборгованості у літню заліково-екзаменаційну сесію 2015/2016 років. Даний наказ про відрахування позивача за невиконання навчального плану не оскаржувався та є чинним. Таким чином оскаржуваний наказ про анулювання зарахування № 2656-с від 10.08.2016 року не порушує жодних прав та інтересів позивача, не створює та не створював для нього жодних правових наслідків, оскільки він був відрахований за іншим наказом в порядку і в спосіб, передбачені Законом України «Про вищу освіту». Надала суду письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи (а.с.а.с. 59-61, 72-73, 96-101). Представник третьої особи Українського центру оцінювання якості освіти в судове засідання не з'явився, хоча третю особу було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду надійшло клопотання, відповідно до якої представник Українського центру оцінювання якості освіти просить розглядати справу за відсутності їх представника (а.с. 29). Представник третьої особи Студентської ради Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» в судове засідання не з'явився, хоча третю особу було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких клопотань, письмових пояснень/заперечень/відзиву щодо заявлених позовних вимог до суду не надійшло. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], пройшов у 2014 році зовнішнє незалежне оцінювання та за результатами проведеного тестування отримав сертифікат [NUMBER] (а.с. 7). 11.08.2014 року [PERSON] на підставі Правил прийому до вищого навчального закладу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у 2014 році та рішення приймальної комісії від 10.08.2014 року протокол №15, був зарахований з 01.09.2014 студентом першого курсу денної форми навчання за напрямом 6.050101 за напрямом підготовки «Комп'ютерні науки» факультету біомедичної інженерії за державним замовленням, про що ректором було видано відповідний наказ № 1549-с (а.с. 9). Протягом навчального року позивач склав літню екзаменаційну сесію 2014-2015, за результатами якої згідно наказу ректора № 1526-с від 01.07.2015 року [PERSON] було переведено з 1 на 2 курс за напрямом підготовки «Комп'ютерні науки» факультету біомедичної інженерії НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського» (а.с. 11). Наказом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 10.08.2016 року №2656-с, пункт 6 наказу № 1549-с від 11.08.2014 про зарахування студента [PERSON] був анульований (параграф 2) (а.с. 12). Підставою став лист Генеральної прокуратури України №21/2-18310-15 від 03.08.2016, письмове підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступниками, серед яких і [PERSON] Так, з копії вищевказаного листа Генеральної прокуратури України вбачається, що у кримінальному провадженні отримано письмові підтвердження директора УЦОЯО про недостовірність інформації, поданої у 2014 році [PERSON] для зарахування на навчання до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». У цьому листі прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України вказала на те, що законодавством встановлено адміністративний порядок анулювання наказу про зарахування вступника у разі письмового підтвердження директора УЦОЯО про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, тому просила поінформувати Генеральну прокуратуру України з наданням копії відповідного наказу в семиденний строк після отримання цього листа (а.с. 13). Виходячи з положень ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» суд зазначає, що єдиними формами закінчення здобуття вищої освіти є: здобуття особою вищої освіти, відрахування здобувача. Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» прийом на навчання до вищих навчальних закладів здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Умови конкурсу повинні забезпечувати дотримання прав особи у сфері освіти. Згідно з п. 4 розділу VI Умов під час подання заяви в паперовій формі вступник пред'являє особисто: документ, що посвідчує особу та громадянство, військовий квиток або посвідчення про приписку, свідоцтво про народження - для осіб, які за віком не мають паспорта, або інший документ, який посвідчує особу і громадянство; документ державного зразка (оригінал) про раніше здобутий освітній (освітньо-кваліфікаційний) рівень, на основі якого здійснюється вступ, і додаток до нього; сертифікат (сертифікати) відповідного рівня зовнішнього незалежного оцінювання (для вступників на основі повної загальної середньої освіти). У п. 12 розділу VI Умов приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі, за допомогою Єдиної бази. Письмове підтвердження технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування). Таким чином, перевірка відомостей щодо результатів зовнішнього незалежного оцінювання, які містяться в сертифікаті та інформаційній картці, на предмет їх відповідності відомостям про проходження зовнішнього незалежного оцінювання, які містяться в Єдиній базі Українського центру оцінювання якості освіти, є обов'язковою передумовою для участі абітурієнта в конкурсному відборі. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Згідно з п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року N 245, студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: - за власним бажанням; - у зв'язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; - за станом здоров'я на підставі висновку ЛКК; - за академічну неуспішність; - за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти. Таким чином, оскільки діючим Законами України не передбачені наведені в оспорюваному наказі підстави для відрахування здобувачів вищої освіти, суд вважає, що підстави для відрахування позивача відсутні. Дійсно, згідно п. 12 розділу VI наказу МОН України «Про затвердження Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2014 році», приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі, за допомогою Єдиної бази. Письмове підтвердження Технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування). Згідно п. 5 розділу XХI згаданого наказу, подання вступником недостовірних персональних даних, недостовірних відомостей про наявність права на зарахування поза конкурсом, права на першочергове зарахування, права на зарахування за співбесідою, про здобуту раніше освіту, про участь в учнівських олімпіадах та конкурсах-захистах Малої академії наук України, про проходження зовнішнього незалежного оцінювання є підставою для відрахування студента. Надаючи системний аналіз вказаним положенням законодавства, слід зазначити, що повноваження на анулювання наказу про зарахування існують виключно під час вступу особи до навчального закладу. Зазначене підтверджується тим, що Розділ VII вказаного наказу має назву «Порядок прийому заяв та документів для участі у конкурсному відборі до вищих навчальних закладів», а сам пункт 12 регулює питання щодо перевірки прийомною комісією тільки під час подання документів для участі у конкурсному відборі. Суд вважає, що анулювання наказу про зарахування в сенсі п. 12 здійснюється виключно у випадку, коли здобувач фактично не приступив до навчання. Разом з тим, позивача було відраховано після переведення на другий курс ВНЗ, тобто після їх зарахування та доступу до процедури навчання. Що стосується п. 5 розділу XХI наказу МОН України «Про затвердження Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2014 році», то право на відрахування у навчального закладу на підставі цього пункту виникає лише у випадку встановлення умисної протиправної поведінки вступника, що полягала у свідомому поданні ним недостовірних даних про проходження ЗНО. У цьому випадку відрахування студента є видом юридичної відповідальності, яка включає в себе і такі її види як кримінальну та адміністративну, але не вичерпується ними. У контексті статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи носить індивідуальний характер. Разом з цим, позивачем при подачі документів для вступу до вищого навчального закладу було подано відомості про результати ЗНО, які відповідали даним, що містилися в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, а подані ним відомості були об'єктом перевірки приймальної комісії вищого навчального закладу, якою жодних порушень виявлено не було. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, то порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням (справа № 6-32цс13). Суд вважає, що відрахування позивача не у спосіб та не з підстав, встановлених законом свідчить про порушення принципу правової визначеності, порушує права позивача на отримання вищої освіти. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування параграфу 2 наказу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» №2656-с від 10 серпня 2016 року «Про анулювання зарахування та відрахування», яким анульовано пункт 6 наказу №1549-с від 11 серпня 2014 року «Про зарахування» щодо зарахування [PERSON]. Що стосується вимог позивача про поновлення [PERSON], студента Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет біомедичної інженерії (ФБМІ), гр. БС-41, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050101 «Комп'ютерні науки», на навчанні у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в цій частині, виходячи з наступного. Так в судовому засіданні встановлено, що Наказом № 2234-с від 01.07.2016 року позивача, [PERSON], студента 2 курсу гр. БС-41 ОКР «Бакалавр» напрям підготовки 6.050101 «Компютерні науки», навчання за державним замовленням, було відраховано з університету за невиконання навчального плану з 01.07.2016 року (а.с.а.с. 62-64). Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за освітньою програмою, отримує академічну довідку, що містить інформацію про результати навчання, назви дисциплін, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС. Академічна довідка № 653 була виготовлена факультетом та передана до відділу кадрів, що підтверджується копією журналу академічних довідок, оскільки саме у відділі кадрів зберігаються оригінали документів про освіту, які відрахована особа має право забрати з вищого навчального закладу. Одночасно із цим видається і академічна довідка. Згідно із копією першого аркушу особової справи, за оригіналами документів [PERSON] з'явився 11.11.2016 року. Таким чином, університет в повному обсязі виконав вимоги ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» при відрахуванні студента, в тому числі видав академічну довідку. Відповідно до п. З Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти України № 245 від 15.07.1996 року, поновлення в число студентів осіб, які були відраховані з вищих навчальних закладів освіти, здійснюється, як правило, під час літніх або зимових канікул. [PERSON] у літній канікулярний період з 01.07.2016 року по 31.08.2016 року не було подано заяви про поновлення до університету з дотриманням встановлених законодавством та внутрішніми актами університету вимог. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про поновлення на навчанні у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на підставі визнання незаконним та скасування параграфу 2 наказу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» №2656-с від 10 серпня 2016 року «Про анулювання зарахування та відрахування», яким анульовано пункт 6 наказу №1549-с від 11 серпня 2014 року «Про зарахування» щодо зарахування [PERSON], є необґрунтованою, оскільки позивача було відраховано з університету за невиконання навчального плану. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial