Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Хлібна база № 77» ДАРУ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог він послався на наступне. У період з 25.01.2017 року по 01.04.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Хлібна база № 77», що підтверджує записами у трудовій книжці. За час перебування у трудових відносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 43781,61 грн., що підтверджується довідкою. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільнені позивача позивач просить стягнути невиплачену йому належну заробітну плату. У справі було відкрито спрощене провадження з повідомленням осіб. Позивач у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, відзив на позов не подавав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1\~ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1\~ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Дослідивши письмові матеріали справи, встановлено наступні обставини. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач по справі [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Хлібна база № 77» ДАРУ до 19.03.2019 року, що підтверджується копією трудової книжки. З довідки №69 від 08.04.2019 року вбачається, що кредиторська заборгованість із заробітної плати за колишнім працівником станом на 01.04.2019 року складає 43781,61 грн. Так, задовольняючи клопотання позивача, відповідача було зобов`язано надати до суду довідку про нараховану [PERSON] заробітну плату за весь період його роботи на підприємстві помісячно; довідку про виплачену [PERSON] заробітну плату помісячно; довідку про невиплачену [PERSON] заробітну плату помісячно; розрахункові листки з січня по квітень 2019 року. Разом з тим, відповідач дану ухвалу не виконав. У відповідності до положень ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Тобто факт наявності заборгованості по заробітній платі позивачем суду доведений належним доказом. Отже вивчивши зазначені докази судом вбачається, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати в сумі 43781,61 грн. є обґрунтованою, та підлягає до стягнення. Застосовуючи норми матеріального права в даних відносинах суд виходить з такого. Згідно ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~та\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст..116 КЗпП України\~при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1цього Кодексу роз`яснив, що за\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковими для судів. За змістом частини 1 статті 13 Цивільно-процесуально кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по невиплаченій заробітній платі. Отже, відповідачем були порушені права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому вони підлягали захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованих сум. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Згідно приписів пп.1 п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved