Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання укласти договір, покликаючись на те, що 22 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу 2/3 часток квартири [ADDRESS]. Відповідно до даного договору покупець передав, а продавець прийняв у рахунок майбутніх платежів гроші в сумі 8000,00 грн. 22 січня 2015 року, як передбачено попереднім договором, він з'явився до нотаріуса для укладення основного договору купівлі-продажу квартири, однак відповідач від його укладення ухиляється. Згідно умов попереднього договору, у разі відмови продавця укласти договір купівлі-продажу в обумовлений строк, він зобов'язується повернути покупцеві сплачену суму в подвійному розмірі. Просить зобов'язати відповідача укласти із ним основний договір купівлі-продажу 2/3 частин квартири на умовах, встановлених попереднім договором купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 22 січня 2014 року, стягнути з відповідача на його користь 16000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, давши аналогічні пояснення, просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що згідно попереднього договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 22 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зобов'язались в строк до 22 січня 2015 року укласти договір купівлі-продажу 2/3 часток квартири [ADDRESS]. /а.с. 9/ Згідно ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України переднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до п. 4 попереднього договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 22 січня 2014 року покупець [PERSON] передав, а продавець [PERSON] прийняв у рахунок майбутніх платежів гроші в сумі 8000,00 грн. У разі відмови продавця укласти договір купівлі-продажу в обумовлений строк, або невиконання забов'язань за цим договором, він зобов'язується повернути покупцеві, сплачену ним суму в подвійному розмірі, та суму, сплачену покупцем за нотаріальне посвідчення даного договору. /а.с. 9/ Згідно свідоцтва від 22 січня 2015 року [PERSON] знаходився у конторі приватного нотаріуса. /а.с 10/ Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути подвійний розмір сплачної суми за попереднім договором купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 22 січня 2014 року у розмірі 16000,00 грн., оскільки продавець [PERSON] відмовився укласти договір купівлі-продажу квартири та не виконав свого обов'язку щодо його укладення. Крім того, згідно ч. 1, 3 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об?єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності напідставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Отже, суд переконаний, що у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача [PERSON] укласти основний договір купівлі-продажу 2/3 частин квартири на умовах, встановлених попереднім договором купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 22 січня 2014 року слід відмовити, оскільки 2/3 частки квартири належать відповідачу на праві приватної власності та суд не може примусово відчужити такі частки, так як відповідач може на власний розсуд розпоряджатись своєю власністю. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Виходячи з вищенаведеного та оцінюючи докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження у судовому засіданні, тому позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial