Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КП «Архітектура та кадастр», третя особа без самостійних вимог - відділ державного агентства земельних ресурсів України з позивними вимогами: зобов'язати КП «Архітектура та кадастр» в особі його директора Григоренка В.Г. виконати умови договору від 22.10.2012р. №295, укладеного між позивачем і відповідачем та виготовити якісну технічну документацію із землевпорядкування щодо встановлення кордонів земельної ділянки [NUMBER] на алеї колективного садового товариства, розміщеного в м. Комсомольськ; стягнути з відповідача на користь позивач моральну шкоду у сумі 6 000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що позовна заява є безпідставною та не ґрунтується на законі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] рішенням Комсомольської міської ради Полтавської області від 18.12.2012р. «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам шляхом приватизації для ведення колективного садівництва» передано у власність земельну ділянку площею 0,06 га в с/т «Росинка», сад. діл. [NUMBER], алея [NUMBER]. Під час судового засідання встановлено, що у відповідності до ст. 27 Закону України «Про землеустрій» 22.10.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір №295 на проведення робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою, по відношенню складання документів, посвідчуючи право власності на земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідач виконав роботи із запізненням та допустив ряд помилок при виготовленні технічної документації. А саме, проводячи заміри та виготовляючи технічну документацію відповідач самовільно змінив розміри та конфігурацію земельної ділянки. У відповідності до ст.4 Закону України «Про землеустрій» суб'єктами землеустрою є:землевласники та землекористувачі. Згідно ст.22Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. За приписами ч.3. ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до ч.4 ст.2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Норми ст.319 ЦК України передбачають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Під час судового засідання судом досліджено витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастровий номер 5310200000:50:017:0112, місце розташування: Полтавська область, м. Комсомольськ, алея с/т «Росинка» алея [NUMBER], діл. [NUMBER]; площа земельної ділянки - 0,06 га). Із змісту зазначеного витягу, а саме у графі «форма власності» зазначено, що інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с.10-11). Крім того, у матеріалах справи знаходиться довідка, що видана головою товариства «Росинка» від 14.05.2014р.(а.с.55). Із змісту зазначено довідки вбачається, що довідка, яка видавалась в 2012р., про те, що [PERSON] являється членом с/т «Росинка» у м. Комсомольськ і має в користуванні земельну ділянку [NUMBER] на алеї [NUMBER] площею 0,06га видана помилково. Разом з тим, згідно довідки від 15.05.2014р., виданої головою садового товариства «Росинка» (а.с.56) [PERSON], являється членом садового товариства «Росинка» і має ділянку [NUMBER] на алеї [NUMBER] площею 0,06га., згідно кадастрового плану ділянка [NUMBER]. У цьому контексті суд зазначає, що [PERSON] не членом садового товариства «Росинка» у м. Комсомольськ і не має у користуванні земельну ділянку[NUMBER] на алеї [NUMBER] площею 0,06га розташовану у м. Комсомольськ, алея с/т «Росинка» алея [NUMBER], діл. [NUMBER]. Інших доказів позивачем, для доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, до суду не надано. Свідок [PERSON] показала суду, що є власницею земельної ділянки [NUMBER] по алеї [NUMBER] в садовому товаристві «Росинка» в м. Комсомольську, яка межує з ділянкою [NUMBER] зазначеного товариства, власником якої є [PERSON] Паркан вони робили давно по стовпчикам , якими розмічались земельні ділянки. В 2012 р. вони з сусідами узгоджували межі земельних ділянок, підписували відповідний акт. Щодо меж земельних ділянок ніколи ніяких проблем з сусідами не виникало, протягом останніх дев»яти років вони не мінялись. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому контексті суд зазначає, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не являється членом садового товариства «Росинка» та землекористувачем ділянки [NUMBER] по алеї [NUMBER] в зазначеному товаристві , тобто не являється належним позивачем. Відповідно до чч.1,2 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed