Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті його батька [PERSON] в грудні 1998 року, про визнання недійсними заповіту від 19.09.1999 року складеного [PERSON] на користь відповідача, свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.1999 року видане [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.05.2013 року видане [PERSON] і про визнання права власності по 1/2 частині [ADDRESS] за позивачем і відповідачем. В подальшому позивач зменшив свої позовні вимоги, відмовився від визначення додаткового строку для прийняття спадщини і просив визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, заповіт на квартиру [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину, а також визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири. В судовому засіданні позивач свої зменшені вимоги підтримав, а відповідач позов не визнала та просила відмовити в задоволені позову за пропуском строку позовної давності і необґрунтованістю вимог. Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з заповіту, свідоцтва, розпорядження (а.с.7,10.13) та пояснень позивача, останній є рідним сином [PERSON], який в 1998 році залишив на ім'я позивача заповіт на ? частину належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], а [INFO] [PERSON] помер, але позивача про наявність заповіту не повідомили. Як вбачається з свідоцтва про права на спадщину (а.с.86) 19 серпня 1999 року мати позивача [PERSON] після смерті свого чоловіка отримала право власності на 1/2 частину спірної квартири і в цей же день склала заповіт на ім'я відповідачки, яка є рідною сестрою позивача, що підтверджується свідоцтвами та заповітом (а.с.14-20 спадкової справи № 15/2012). [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину на всю спірну квартиру, про що позивач випадково дізнався тільки в 2013 році. Як вбачається з рішення суду (а.с.116), відповідачка в червні 2013 року звернулась до Дарницького районного суду м. Києва, який заочним рішенням визнав позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Тільки у вересні 2014року позивач дізнався про існування заповіту батька на його ім'я стосовно 1/2 частини спірної квартири, що підтверджується заявою позивача (т. 2 а.с. 17).. Враховуючи те, що спадщина після смерті батька позивача [PERSON] відкрилась до 01.01.2004р., то правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола осіб спадкоємців за законом, а відповідно ч.1 ст.48 ЦК УРСР недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. Враховуючи те, що видане 19.08.1999р. державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] на 1/2 частину спірної квартири та складений і посвідчений 19.08.1999р. заповіт на ім'я [PERSON] на всю спірну квартиру не відповідають вимогам закону (ст.534 ЦК УРСР), то вказані свідоцтво і заповіт повинні бути визнанні недійсними лише в частині права на 1/2 частину спірної квартири. Що стосується вимог стосовно законності свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в 2013 році, то ці правовідносини регулюються нормами ЦК України 2003р. Зокрема, згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадщину. Судом же встановлено, що відповідачка [PERSON] мала право спадкувати за заповітом своєї матері [PERSON] лише на 1/2 частину спірної квартири, а тому видане Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 09.05.2013р. свідоцтво про право на спадщину на ім'я відповідача на спірну квартиру повинно бути визнане недійсним лише в частині права власності на 1/2 частину. На іншу 1/2 частину спірної квартири право власності слід визнати за позивачем який є спадкоємцем за заповітом померлого [INFO] [PERSON]. При цьому суд не приймає тверджень представника відповідача в тій частині, що позивач пропустив строк позовної давності для позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом виданого в 1999 році, оскільки позивач дізнався про порушення його права тільки в 2014 році, що підтверджується його заявою (т.2 а.с.17), а до суду звернувся 10.12.2014р. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 2836,77 грн. (т. 1 а.с.1,32, т.2 а.с.32). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved