Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 17.02.2016 року о 12.05 год. [PERSON], рухаючись по вул. Слави у смт Новоархангельськ, керуючи автомобілем Опель Астра державний номер [NUMBER], здійснив наїзд на автомобіль позивача, Mercedess-Benz ML 250 державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження обох автомобілів. Вказані обставини підтверджуються постановою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2016 року. Вказаною постановою провадження по адміністративній справі було закрито у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Проте [PERSON] позивачу було завдано матеріальних збитків, що не виключає притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Позивач через свого представника звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», у якій застрахував свою цивільну відповідальність [PERSON] за відшкодуванням збитків, але страхова компанія у листі від 04.05.2016 р. за №17-10/5811 відмовила представнику позивача у страховому відшкодуванні з мотивів відсутності у діях останнього цивільного правопорушення, за що його, відповідно, не може бути притягнуто до цивільно-правової відповідальності. Згідно висновку авто-товарознавчого дослідження № 85 від 11 березня 2016 р., матеріальний збиток, завданий позивачу в результаті пошкодження його автомобіля [NUMBER] внаслідок ДПТ з врахуванням цін сервісного центру «Автомобільний дім Україна Мерседес-Бенц» складає 152384,75 грн. Крім того позивач поніс витрати на послуги евакуатора вартістю 3 850 грн. та послуги експерта вартістю 2700 грн. Реальні збитки позивача становлять 158934,75 грн. Шкода завдана позивачу [PERSON] безпосередньо під час керування автомобілем, і ця шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки. Останній застрахував свою цивільну відповідальність у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна». Сума страхового відшкодування, згідно полісу № АЕ/4685149 від 15.08.2015 р., за спричинення шкоди, завданої майну, складає 50000 грн. Факт настання страхового випадку підтверджується постановою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2016 року і хоча цією постановою у діях [PERSON] встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, проте суд не вирішував питання про відсутність у діях останнього цивільної відповідальності. Вважав, що відсутність складу правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, при цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, наявність цивільно-правової відповідальності ніяк не пов'язується з відсутністю адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність виникає за наявності протиправності, шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між ними. Просив суд стягнути з ПАТ СК «Провідна» матеріальну (майнову) шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 50000 грн., а також стягнути з [PERSON] матеріальну (майнову) шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 108934,75 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у його відсутності /а.с.77/. Представник відповідача, приватного акціонерного товариства страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з'явився, але надав суду заперечення, в якому просив справу слухати у його відсутність та відмовити в задоволенні позову. Зокрема в запереченні зазначив, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/4685149, строком дії з 15.08.15 року по 14.08.16 рік включно, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують забезпечений транспортний засіб «OPEL Astra», державний номерний знак [NUMBER]. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. № 1961-IV. В позовній заяві позивач посилається, як на підставу своїх вимог на ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, в якій мова йде про завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки третім особам. Однак в даному випадку, подія ДТП сталась за участю двох транспортних засобів, тобто внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Порядок відшкодування такої шкоди регулюється положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Наголосив, що страхове відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності сплачується потерпілій особі в разі настання цивільної відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу, тобто в даному випадку за наявності в його діях вини. Так страховику для виплати страхового відшкодування необхідно належним чином завірене рішення суду, що встановлює вину страхувальника. Саме цей документ визначає особу що є потерпілою в результаті ДТП. Разом з тим, відповідно до постанови Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16.03.16 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 32.1 Закону, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільної - правової відповідальності відповідно до закону. Таким чином, подія ДТП, що відбулась із забезпеченим транспортним засобом не є страховою, тому у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» немає правових підстав для виплати страхового відшкодування /а.с.53-55/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Крім того надав суду заперечення, в якому наголошував на тому, що 17.02.2016 року близько 12.05 год. по вул. Слави в смт Новоархангельськ дійсно сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], Мерседес Бенц д.н.з. [NUMBER] та Опель-Астра д.н.з. [NUMBER] під його керуванням при наступних обставинах. Він рухався на автомобілі [NUMBER] від вул. Череднюка по вул. Слави до центру селища Новоархангельська. Попереду нього у попутному напрямку рухався автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] зі швидкістю близько 30-40 км/год та на момент, коли він наближався до нього, останній не подавав будь-яких сигналів повороту. Оскільки у відповідача в момент наближення до автомобіля УАЗ 3909 не було жодних перешкод для обгону автомобіля УАЗ 3909, він включив лівий покажчик повороту та розпочав обгін. Коли відповідач на своєму автомобілі порівнявся з автомобілем УАЗ 3909, останній різко повернув вліво та допустив зіткнення з його автомобілем. Від вказаного удару автомобіль відповідача Опель-Астра, по інерції викинуло на ліве узбіччя, після чого некерований автомобіль зіткнувся з автомобілем Мерседес Бенц та даний автомобіль також отримав механічні пошкодження. Після того, коли відповідач побачив, що автомобіль УАЗ різко змінює напрямок руху та різко приймає ліворуч без включеного покажчика повороту, він застосував екстрене гальмування, але через незначну відстань об'єктивно не міг зупинити свій автомобіль ні до зіткнення з автомобілем УАЗ, ні після даного зіткнення, його автомобіль було відкинуто на ліве узбіччя до місця контакту з автомобілем Мерседес Бенц. Також вказав, що відповідно до постанови Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16.03.2016 року по справі № 394/119/16-п, копія якої долучена позивачем до позову, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також, при розгляді даної справи було встановлено, що відповідач допустив наїзд на автомобіль Мерседес Бенц д.н.з. [NUMBER], перебуваючи в аварійній обстановці, після того коли з його автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який грубо порушив вимоги п. 9.4. ПДР України та вимоги знаку 3.21. «В'їзд заборонено» і саме протиправна поведінка [PERSON] знаходиться в прямому причинному зв'язку з ДТП. Зазначив, що в позовній заяві взагалі не вказується, які саме вимоги Правил дорожнього руху України відповідач порушив і які саме його дії були неправомірними. Він не може нести відповідальність за шкоду, завдану водієм автомобіля [NUMBER] [PERSON], в зв'язку з тим, що в нього відсутні передбачені законом підстави для цивільно-правової відповідальності. В даному випадку він, через грубі порушення вимог ПДР України [PERSON], саме з вини останнього та через його неправомірні дії, знаходився в аварійній ситуації, тобто в такій ситуації, коли він своїми однобічними діями не міг уникнути зіткнення з автомобілем Мерседес Бенц. Аварійна ситуація є тотожною до поняття «непереборна сила», а відтак позовні вимоги до відповідача не підлягають задоволенню ще й на вказаній підставі: через знаходження його під впливом непереборної сили. Також сукупністю доказів, досліджених в ході судового засідання, повністю підтверджується, що водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], за умови виконання ним вимог п. п. 2.3 (б), 9.2, 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, мав можливість не створювати аварійну ситуацію для відповідача і тим самим запобігти дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої автомобілі Мерседес Бенц та Опель-Астра зазнали ушкоджень. Таким чином, саме в діях [PERSON] наявні всі підстави для цивільно-правової відповідальності, а саме: неправомірні дії, шкода, причинно-слідчий зв'язок між неправомірними діями та шкодою та вина. Таким чином, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 1187 ЦК України та роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в зв'язку з обставинами непереборної сили та у зв'язку з відсутністю будь-яких його неправомірних дій та, відповідно, відсутністю безпосереднього причинного зв'язку між його діями та шкодою завданою позивачу - на відповідача не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню шкоди [PERSON], яка була йому завдана через неправомірні дії [PERSON] З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до нього та ПрАТ «СК «Провідна» в повному обсязі /а.с.81-84/ Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних у цивільній справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч .1 ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Право на судовий захист цивільних прав та інтересів визначено в ст. 15 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2016 року - до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням того, що 17.02.2016 року о 12.05 год. по вул. Слави у смт Новоархангельськ [PERSON], керуючи автомобілем Опель -Астра державний знак [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням, допустив наїзд на автомобіль УАЗ 3909 державний знак [NUMBER] та в подальшому на автомобіль Мерседес Бенц державний номер [NUMBER], при цьому було пошкоджено всі вищезазначені автомобілі, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху. Разом з тим, суддею з метою перевірки обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення було допитано правопорушника, свідків, працівника поліції, що складав протокол, і після з'ясування всіх обставин суддею провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Зокрема суддя встановила такі обставини, що водій [PERSON] порушив п.9.4 ПДР України та вимоги знаку 3.21 «В'їзд заборонено» своїми діями створив аварійну обстановку, яка потягла за собою вчинення ДТП /а.с.9-11/. Зазначена постанова не оскаржена та набрала законної сили. Відповідно до частин 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов'язковими для суду, що вирішує даний цивільній спір. Разом з тим з матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», про що складений страховий поліс № АЕ/4685149 від 15.08.2015 року. Згідно страхового полісу страхова компанія взяла на себе обов'язок в разі настання страхового випадку виплати шкоду заподіяну майну в сумі 50000 грн. з відрахуванням франшизи в сумі 510 грн. /а.с.13/. Відповідно до висновку експертного дослідження № 85 від 11 березня 2016 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля, Mercedess-Benz ML250, державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, з врахуванням розцінок сервісного центру «Автомобільний дім Україна Мерседес-Бенц» складає 152384 грн. 75 коп. /а.с.14-17/. Крім того експертом було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та виявлено, які саме деталі автомобіля було пошкоджено /а.с.18,19,20/. Частинами 1 та 2 п. 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Згідно частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В ч. 1 ст. 1187 ЦК України дано поняття джерела підвищеної небезпеки, зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільна правова відповідальність за заподіяну шкоду передбачена у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, так відповідно до приписів, якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим положеннями ч. 5 ст. 1187 ЦК України виключається цивільна відповідальність особи у разі, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З аналізу зазначених норм права вбачається, що особа, винна у спричиненні майнової шкоди, повинна відшкодувати її в повному обсязі у спосіб визначений законом, звільнення від цивільної відповідальності настає тільки за двох обставин викладених у ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Поняття непереборної сили дано у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України під якою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила). В нашому випадку [PERSON] в справі про адміністративне правопорушення довів, що перебував в обставинах надзвичайної ситуації, а саме через суттєве порушення [PERSON] банкетних норм права (ПДР України) не зміг уникнути дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно з положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. В даному випадку йдеться мова про спеціальні деліктні зобов'язання, тобто відповідальність володільців декількох джерел підвищеної небезпеки. З досліджуваної суддею в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення ситуації встановлено, що майнова шкода заподіяна внаслідок дії двох джерел підвищеної небезпеки, але жодного протоколу про адміністративне правопорушення відносно іншого володільця джерела підвищеної небезпеки [PERSON] на розгляд до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області не надходило та відповідно не постановлювалось жодне процесуальне рішення. Деліктна відповідальність виключається за умов визначених у ч. 5 ст. 1187 ЦК України. В пунктах 4, 5 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. З огляду на викладене суд вважає, що в діях [PERSON] відсутня цивільна відповідальність за шкоду заподіяну позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Щодо настання страхового випадку та відповідальності страхової компанії суд виходить із наступного. Ч. 1 ст. 979 ЦК України вказує на те, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування виходячи із положень ст. 980 ЦК України можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України визначено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно пунктів 9.1, 9.2, 12.1, 22.1 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 28 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дано поняття страхового випадку зокрема це є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Оскільки судом в даному судовому рішенні не встановлено цивільно-правової відповідальності [PERSON] то відповідно страхова компанія, відповідач по даній цивільній справі, неповинна відшкодувати шкоду, заподіяну майну позивача, оскільки не настав страховий випадок. На думку суду страхова компанія відмовляючи позивачу у виплаті страхової суми діяла в межах та у спосіб визначений законом. Разом з тим суд звертає увагу, що позивачу та його представнику було відомо, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю транспортного засобу, яким керував [PERSON], але жодних клопотань про залучення, або заміну відповідача по цивільній справі ними заявлено не було. Виходячи із положень ч. 1 ст. 33 ЦПК України, яка визначає прерогативу позивача на вчинення зазначених вище дій, а саме, що суд вправі тільки за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Крім того ні позивач, ні його представник не заявляли перед судом клопотання про призначення судово-автотехнічної експертизи для визначення правомірності дій кожного із учасників дорожньо-транспортної пригоди. При розгляді даної цивільної справи суд не обмежував позивача та його представника у здійсненні ним своїх процесуальних (ст. ст. 27, 31 ЦПК України) та матеріальних прав (ЦК України), а навпаки всебічно сприяв (ч. 4 ст. 10 ЦПК України) в їх реалізації. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Тобто з аналізу зазначеної норми процесуального права вбачається, що позивачу надано можливість вільно розпоряджатись своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності розуміється в таких аспектах, хто хоче здійснити свої права, повинен сам турбуватися про це, позов подається особою виключно за її волею, особа може тільки сама відмовитись від наданого їй права, суд не повинен виходити за межі позовних вимог сторін, крім випадків передбачених законом, сторона може розпорядитись об'єктом процесу. На переконання суду позивач жодним чином не довів факту причинного зв'язку між діями [PERSON] та шкодою завданою позивачу, в результаті якої настає цивільно-правова відповідальність останнього, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed