Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В позовній заяві зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. 16 вересня 2016 року позивачем підписано заяву про відмову від спадщини після батька на користь матері - [PERSON]. Цю заяву ним подано до Другої полтавської державної нотаріальної контори. Оскільки йому не було нотаріусом роз'яснено, що він як спадкоємець за заповітом може відмовитися від спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом, його мати не є спадкоємцем за заповітом, він помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Тому просив суд визнати недійсною заяву [PERSON] від 16 вересня 2016 року про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] як таку, що вчинена під впливом помилки. Крім того, просив суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] терміном на два місяці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Голубенко В.П. позов підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Проти його задоволення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. В задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю позовних вимог. Треті особи приватний нотаріус Лугова Лідія Петрівна та Друга полтавська державна нотаріальна контора звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина. За життя [PERSON] склав заповіт, що посвідчений 14 грудня 2005 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, згідно якого все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповідав повністю синові - [PERSON] (а.с.9). [INFO] позивач звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Лугової Лідії Петрівни, яка посвідчила його заяву про відмову від спадщини (а.с.10). Згідно наведеної заяви [PERSON], усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку інших, осіб за своєю справжньою волею відмовляється від прийняття спадщини з усіх підстав на майно, з чого б воно не складалося, та яке залишилось після смерті його батька - [PERSON] на користь матері - дружини померлого - [PERSON]. 12 січня 2017 року [PERSON] звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с.49). 16 січня 2017 року з заявою про прийняття спадщини після померлого батька - [PERSON] до Другої полтавської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] (а.с.53). [PERSON] також звернулась до Другої полтавської державної нотаріальної контори з заявою, у якій просила видати їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с.57). На підставі вказаної заяви [PERSON] та доданих до неї документів нотаріусом 04 квітня 2017 року їй видано свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, набутого подружжям за час шлюбу, а саме: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.64); на 1/2 частину гаража [ADDRESS] (а.с.64); на 1/2 частину транспортного засобу марки TOYOTA, моделі COROLLA 1,6, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.65); на 1/2 частину грошових заощаджень, які знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.65); на 1/2 частину грошових заощаджень, які знаходяться у філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с.66). Оскільки [PERSON] проживала з [PERSON] на час його смерті, відповідно до ст.1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину (а.с.51). Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з заяви [PERSON], посвідченої 16 вересня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Луговою Л.П., він відмовився від прийняття спадщини з усіх підстав на користь матері - [PERSON] При цьому заява містить інформацію про те, що заявнику нотаріусом роз'яснено зміст ст.225, 229-231, 1273, 1275 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що йому нотаріусом не було роз'яснено, що як спадкоємець за заповітом він може відмовитися від спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом. Оскільки [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом, він не міг відмовитись від спадщини на її користь. В той же час [PERSON] є сином померлого [PERSON], відповідно, згідно ст.1261 ЦК України він також є спадкоємцем першої черги за законом (а.с.50). Як спадкоємець за законом він мав право відмовитися від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом - дружини спадкодавця [PERSON] Вказівка у вказаній заяві, що позивач відмовляється від прийняття спадщини з усіх підстав, свідчить про його волевиявлення, спрямоване саме на неприйняття спадщини. З наданих в судовому засіданні пояснень позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] вбачається, що позивач, відмовляючись від спадщини, мав на меті, щоб спадщину прийняла його мати. При цьому як позивач, так і відповідач вважали, що відповідач [PERSON] спадщину не прийматиме, про що він їм повідомляв. Подальше звернення [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини стало для них несподіванкою, та їх обурило. Фактично з наданих позивачем в судовому засіданні пояснень та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивач після закінчення встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, дізнавшись, що відповідач [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, фактично змінив свою думку та також вирішив прийняти спадщину. Згідно ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 - 233 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. На підставі викладеного суд не бере до уваги посилання позивача та його представника на те, що, відмовляючись від прийняття спадщини, позивач не знав, оскільки йому це не було роз'яснено, що як спадкоємець по заповіту він міг відмовитись від спадщини лише на користь спадкоємця за заповітом. Не можуть також бути підставою для визнання недійсною заяви про прийняття спадщини дії іншого спадкоємця, пов'язані з прийняттям спадщини. Інших обставин, що надавали б підстави для визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, позивач суду не повідомив. Тому суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог відмовити. Оскільки судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають.

Outcome: dismissed