Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що йому на підставі будівельного паспорту, виданого Якимівським райвиконкомом 11.09.1991 року, належав незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS], який позивач розпочав будувати на відведеній йому для цих цілей земельній ділянці будинок для власних потреб. Готовність об'єкту станом на жовтень 2000 рік становила 53%. Батько позивача - відповідач [PERSON] частково допомагав йому в будівництві будинку коштами та працею, але угоди про створення спільної власності між ними не було. Відповідач проживав у [ADDRESS] та був забезпечений житлом і не потребував іншого. В 2000 році позивач розлучився зі своєю дружиною [PERSON] та стали проживати окремо. З огляду на таке становище в сім'ї позивача, його батько [PERSON] почав психологічно тиснути на нього, вимагаючи укладання договору дарування будинку з ним, з метою не допустити його поділу чи стягнення грошової компенсації вартості його частки дружиною позивача при розірванні шлюбу, запевняючи, що через відповідний проміжок часу поверне йому будинок, шляхом укладення також договору дарування. Позивач погодився, так як не бажав поділу, але тоді вже формально, але ще дружина [PERSON] довго відмовлялася надати письмову згоду на укладання ним договору, направленого на відчуження майна, що вважалося спільною сумісною власності подружжя. Однак шляхом умовлянь, обіцянок та шантажу, він все ж добився від неї письмової згоди на укладання позивачем нотаріально посвідчуваного договору дарування зазначеного будинку. Тому 28.10.2000 року між сторонами був укладений договір дарування незакінченого будівництвом будинку готовністю 53 % по [ADDRESS] та посвідчено державним нотаріусом Якимівської нотконтори Сірко І.С. реєстровий № 1384. Однак і після цього позивач добудовував будинок за власні кошти та почав користуватися ним, не маючи жодних претензій від батька. Але так як формальним власником будинку став батько позивача, право власності на будинок було зареєстровано за ним. Також відповідачем була приватизована земельна ділянка площею 0,0898 га, на якій розташований будинок, та був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП 149531 від 16.12.2005 р. на ім'я відповідача [PERSON] Таким чином, укладаючи договір дарування будинку, сторони не мали наміру створити відповідні правові наслідки, які обумовлюються цим правочином, і позивач продовжував будувати та користуватися будинком, а відповідач ніяких претензій та вимог щодо його права на будинок не мав. Тобто сторони уклали фіктивний договір. Пройшов значний проміжок часу, за який у [PERSON] виникли серйозні проблеми і він спочатку відмовлявся укладати договір дарування позивачеві будинку, не пояснюючи причин, а в даний момент не може, хоча і не претендує на будинок та земельну ділянку. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, зокрема, яка встановлена ч. 5 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не вставлена законом..., такий правочин може бути визначений судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. І ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані згідно недійсністю. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати договір дарування будинку по [ADDRESS], укладений 28.10.2000 року між ним та відповідачем [PERSON] який був посвідчений державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Сірко І.С., реєстровий № 1384, недійсним, як фіктивним та визнати недійсним (скасувати) державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 14953 від 16.12.2005 року, виданий на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій підтвердив фіктивність укладення договору дарування будинку по [ADDRESS], укладений 28.10.2000 року, між ним та позивачем та зазначив, що поверне дім сину. Розглянув матеріали справи, заслухав свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що саме позивачем будувався будинок та договір дарування будинку по [ADDRESS], було укладено з метою не допустити його поділу чи стягнення грошової компенсації вартості його частки дружиною позивача при розірванні шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві на підставі будівельного паспорту, виданого Якимівським райвиконкомом 11.09.1991 року, належав незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS], Запорізької області, який позивач розпочав будувати на відведеній йому для цих цілей земельній ділянці будинок для власних потреб. Батько позивача - відповідач по справі [PERSON] частково допомагав йому в будівництві будинку коштами та працею, але угоди про створення спільної власності між ними не було. В 2000 році позивач розлучився зі своєю дружиною [PERSON] та стали проживати окремо. З огляду на таке становище в його сім'ї, батько позивача [PERSON] та позивач уклали фіктивний договір дарування зазначеного будинку, з метою не допустити його поділу чи стягнення грошової компенсації вартості його частки дружиною позивача при розірванні шлюбу. Тому 28.10.2000 року між сторонами був укладений договір дарування незакінченого будівництвом будинку готовністю 53 % по [ADDRESS] та посвідчено державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Сірко І.С. реєстровий № 1384. Однак і після цього позивач добудовував будинок за власні кошти та почав користуватися ним, не маючи жодних претензій від свого батька. Але так як формальним власником будинку став батько позивача, право власності на будинок було зареєстровано за ним. Також відповідачем була приватизована земельна ділянка площею 0,0898 га, на якій розташований будинок, та був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП 149531 від 16.12.2005 р. на ім'я відповідача [PERSON] Таким чином, укладаючи договір дарування будинку, сторони не мали наміру створити відповідні правові наслідки, які обумовлюються цим правочином, і позивач продовжував будувати та користуватися будинком, а відповідач ніяких претензій та вимог щодо його права на будинок не мав. Тобто сторони уклали фіктивний договір. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, зокрема, яка встановлена ч. 5 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не вставлена законом..., такий правочин може бути визначений судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. І ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані згідно недійсністю.

Outcome: approved