Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . На день смерті матері разом з нею зі спадкоємців першої черги проживали лише він та [PERSON] , який помер [INFO] . Заповіту мати не залишила, інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину немає, а він як спадкоємець першої черги прийняв спадщину за матір`ю та про від неї не заявляв. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок він звернувся до приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Коночук В.Ю., однак йому було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 23 вересня 2004 року (а. с. 9, 10). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1574 та № 1575 від 03 червня 2019 року головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла [INFO] , де на день її смерті були також зареєстровані та постійно проживали [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який є спадкоємцем першої черги (а. с. 11, 15, 16). Разом з цим, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №171530136 від 25 червня 2019 року підтверджує відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] . Так само, згідно повідомлення Перечинської районної ради Закарпатської області від 03 липня 2019 року № 07-06/К-74 у архіві БТІ відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12, 13). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу № 75/02-14 від 03 липня 2019 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок спадкодавець [PERSON] за життя не виготовляла, державну реєстрацію такого не проводила (а. с. 14). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за законом першої черги прийняв спадщину за [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв її. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved