Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідачі, які зареєстровані та мешкають в квартирі [ADDRESS], є споживачами теплової енергії. У зв'язку з несплатою за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2009 року по 31.12.2014 року має заборгованість в сумі 6678,66 грн. у добровільному порядку заборгованість не погашають. З метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, в якій було відмовлено. Крім основного боргу відповідачі мають сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочки зобов'язання, яка складає 2580,25 грн., та 3 % річних, які складають 959,45 грн., всього заборгованість складає 10338,08 грн.. Просить поновити строк позовної давності, оскільки із подачею заяви про видачу судового наказу та його відміною, строк позовної давності було пропущено не звини позивача та стягнути з відповідачів на його користь вказані суми. 02.03.2015 року від представника позивача ККП «Маріупольтепломережа» - Ястребової І.Г. надійшла заява про уточнення позовних вимог, просить поновити пропущений строк позовної давності, стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованості за користування тепловою енергією в розмірі 6678,66 грн., штрафні санкції в розмірі 3539,70 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилась, надала заяву до суду згідно якої вона просять справу розглянути у її відсутності, застосувати строки позовної давності, позов визнає в межах строків позовної давності. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи надані докази і надавши їм оцінку в сукупності прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом із тим в сенсі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку № [NUMBER], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є користувачами з постачання теплоенергії в квартиру [ADDRESS] (а.с.4). В свідоцтві про смерть [NUMBER] зазначено, що [PERSON] померла [INFO]. (а.с.15). Як вбачається із змісту заяви [PERSON], не оспорюючи правовідносин, що склалися між сторонами про постачання теплоенергії, просить застосувати строк позовної давності і цій частині відмовити в позові (а.с. 29). Як вбачається з розрахунку суми заборгованості та розшифровки особового рахунку відповідачі мають заборгованість за користування тепловою енергією за період з листопада 2009 року по грудень 2014 року в сумі 10338,08 гривень, за вказаний період оплату не здійснювали. (а.с. 5-6). До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. За умовами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу. Згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для здійснення оплати за теплову енергію є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Плата вноситься у відповідності з показаннями приборів обліку або за нормами споживання. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачі мають перед позивачем зобов'язання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачем отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обов'язок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обов'язку щодо оплати за надані їм послуги. Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі відповідачів відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з листопада 2009 року по грудень 2014 року, у зв'язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість вартості наданих послуг в сумі 10338,08 грн.. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Підстав передбачених 262-265 ЦК України позивач в позові не наводить і свої вимоги з ними не пов'язує. З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом 21.01.2015р. Таким чином вимоги позивача що знаходяться в межах строку позовної давності в період з 21 січня 2012р. по 31 грудня 2014р. з урахуванням сум заявлених позивачем позовних вимог. З розрахунку позивача вбачається, що за цей період відповідачам за послуги було нараховані загалом 4170,39 грн. В квітні 2012р., 2013р., 2014р., та в грудні 2014р. відповідачам було здійснено перерахунок по 82,60 грн. у відповідному місяці, а загалом на суму 330,40 грн. Таким чином сума заборгованості склала (4170,39 - 330,40=) 3839,99 грн. Доводи позивача про поважність пропуску позовної давності у зв'язку із видачею та послідуючим скасуванням судового наказу суд вважає не доведеними, оскільки позивачем не надано з цих обставин належних та допустимих доказів. Крім того із самої позовної заяви вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі судового наказу, копію ухвали якої від 25.04.2014р. позивачем додано до позовної заяви. Оскільки в матеріалах справи є заява про застосування строку позовної давності, суд вважає, що до вимог про стягнення заборгованості за теплоенергію за період до грудня 2011 року слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності на підставі ч.4 ст..267 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обов'язок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобов'язанням, а відповідачі у встановлені строки та належним чином його не виконали, у зв'язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд задовольняє позовні вимоги з вищезазначених мотивів в частині стягнення з відповідачів суму інфляційних втрат в межах строків позовної давності за період з січня 2012 р. та в межах заявлених позовних вимог по грудень 2014р., яка складає 623,18 грн., та 3 % річних за період з 21.01.2012 по 31.12.2014, які складають 183,29 грн. Розрахунок заборгованості, інфляційних та 3% річних наведені у Додатку до цього рішення. Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України відповідачі несуть за зобов'язанням солідарну відповідальність. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідачів підлягає стягненню по 121,80 гривень у відшкодування судового збору На підставі ст. 64, 68, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 7,13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 257,320, 526, 625 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, п. 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: partial