Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Харківжитло», в якому просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2018 року у відповідності до п. 4.7, п. 10.3 Договору №45/57 в сумі 112 тис. 439 грн. 85 коп., вказуючи, що що між ним та відповідачем ТОВ «Харківжитло» 10 січня 2006 року був укладений договір пайової участі у будівництві №45/57 житлового багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS]. Відповідно до умов договору позивач зобов'язаний був внести і вніс на розрахунковий рахунок ТОВ «Харківжитло» пайовий внесок в розмірі 438 264 грн., що на день укладання договору складало 86 785 у.о.; відповідач, в свою чергу, зобов'язався завершити будівництво об'єкту у 2-му кварталі 2009 року. По завершенню будівництва позивачу повинна була виділитися в натурі трикімнатну квартиру у будинку за адресою [ADDRESS], на четвертому поверсі, загальною площею 102,10 кв.м., що відображено в п.2.4 Договору. На момент подання позовної заяви відповідач зобов'язання за договором про пайову участь у будівництві не виконав, чим порушив права позивача. Позивач зазначає, що він виконав взяті за договором зобов'язання, своєчасно сплатив вартість обраного об'єкта, відповідач прийняв сплачені кошти та закріпив за ним конкретний об'єкт, а саме зазначену квартиру. Проте взяті на себе зобов'язання щодо введення в експлуатацію об'єкта будівництва у другому кварталі 2009 року та передати його під заселення, відповідач до теперішнього часу не виконав, що є істотним порушенням умов договору, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості отримати те, на що розраховував при укладанні договору. Тому [PERSON] був змушений звернутись до суду для захисту своїх прав. Ухвалою суду від 06.11.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. 11.12.2018 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з'явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить відмітка в рекомендованому повідомленні, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, проте надав до суду заяву про застосування строків позовної давності. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 10 січня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Харківжитло» був укладений договір пайової участі у будівництві №45/57 з додатками. З вказаного договору вбачається, що його предметом є домовленість сторін спільно діяти на підставі об'єднання своїх пайових внесків для досягнення спільної мети: будівництво та введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.3.1. вказаного договору до обов'язків позивача входило внесення грошових коштів ( Пай) загальна сума якого на дату укладання договору склала 438 264 грн., що на день укладення договору рівнялось 86785 у.о. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався по закінченню будівництва виділити позивачу з багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою в натурі його частку у вигляді трикімнатної квартири у будинку за адресою [ADDRESS], на четвертому поверсі, загальною площею 102,10 кв.м., та у відповідності до п.2.4. завершити будівництво Об'єкту в другому кварталі 2009 року. На підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань по договору, щодо внесення грошових коштів 29.01.2007 року [PERSON] на депозитний рахунок відповідача було внесено 86 785 у.о. (в доларах США), що в еквіваленті складало 438 264 грн., що підтверджується відповідною довідкою в матеріалах справи (а.с.20). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі передбачений строк його виконання, то він підлягає виконанню в цей строк. У ст. 612 ЦК України чітко визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо завершення будівництва у другому кварталі 2009 року та передачі позивачу квартири, відповідно до умов укладеного з [PERSON] договору. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2013 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 04.12.2013 року, встановлено порушення зобов'язань відповідачем за договором від 10.01.2006 року №45/57, вирішено стягнути з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 65739,78 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.04.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 09.07.2014 року, вирішено стягнути з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 60840,64 грн. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.06.2015 року в частині стягнення з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 96 346, 03 грн., було залишено без змін. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21.03.2016 позовні вимоги [PERSON] задоволено, рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.06.2016 в частині стягнення з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 227 681,15 грн., було залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 25.04.2018 рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21.03.2016 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2016 - залишено без змін. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.08.2017 позовні вимоги [PERSON] задоволено, рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.12.2017 в частині стягнення з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 204 756,63 грн., було залишено без змін. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.06.2018 позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача ТОВ «Харківжитло» пені за прострочення виконання зобов'язання у сумі 59 021,91 грн задоволені. Постановою Харківського апеляційного суду від 15.11.2018, рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.06.2018 залишено без змін. Відповідно до п. 10.3 договору № 45/57 у разі порушення ТОВ «Харківжитло» своїх зобов'язань відповідно до п. 2.4 (строк закінчення будівництва - 2-й квартал 2009 року), більш ніж на 90 банківських днів, товариство сплачує пайщику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактично внесених пайщиком грошових коштів за кожний день прострочення, починаючи з 91-го дня. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання по номінальній вартості на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися у випадках та в порядку, встановленими законом. Відповідно до ст.533 ЦПК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі зазначеного розраховує пеню, виходячи із внесеної позивачем суми у розмірі 438 264 грн. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2018 року в сумі 112 439 грн. 85 коп., враховуючи розмір облікових ставок НБУ з 01.02.2018 по 01.03.2018 - 16%, 02.03.2018 по 11.04.2018 - 17%, 12.04.2018 по 23.05.2018 - 17%, 24.05.2018 по 12.07.2018 - 17%, 13.07.2018 по 06.09.2018 - 17,5%, 07.09.2018 по 31.10.2018 - 18% із розрахунку: (438 264 х 2 х 16,0) : 100: 365 х 29 = 11 112,27 грн. (438 264 х 2 х 17) : 100: 366 х 41 = 16 692,35 грн. (438 264 х 2 х 17) : 100: 366 х 42 = 17 099, 48 грн. (438 264 х 2 х 17) : 100 : 366 х 50 = 20356, 52 грн. (438 264 х 2 х 17,5) : 100 : 366 х 56 = 23 469,87 грн. (438 264 х 2 х 18) : 100 : 366 х 55 = 23 709, 36 грн. Заява представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, згідно з якою за правилами пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов. Пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Пеня заявлена позивачем за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2018 року включно, тобто у межах строків позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України, тому з урахуванням встановлених обставин справи та приведених норм закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved