Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.12.2007 між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу на умовах платності, строковості грошові кошти у розмірі 160000, 00 дол. США зі сплатою 5% річних з кінцевим терміном повернення до 29.11.2022. Позивач свої умови за договором виконав та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 160000, 00 дол. США, а відповідач в свою чергу зобов`язався повертати отримані кошти у встановлений договором строк та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором виконує неналежним чином, не повертає отримані кошти та не сплачує відсотки за користування ними, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовні заяві. Представник відповідача, проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову та застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, проти чого заперечував представник позивача, оскільки вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому підстави для застосування такого строку відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03.12.2007 сторони уклали договір іпотечного кредиту, , відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 160000,00 дол. США, зі сплатою 5% річних з кінцевим терміном повернення 29.11.2022 року. /а.с. 22-33/. Відповідно до п. 1 договору, відповідач повинен вносити плату за користування кредитом 29 числа кожного місяця. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором, банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 5.6 ст. 5 договору кредиту встановлено, що у випадку, якщо позичальник не сплатить банкові будь-яку суму за цим договором на погоджену дату чи в погоджений час, банк є уповноваженим на свій власний розсуд реалізувати будь-які з прав банку за даним договором та/або реалізувати будь-яке забезпечення, передбачене ст. 6 даного договору. Відповідно до п. 7.3 ст. 7 договору, за невиконання/несвоєчасне виконання умов договору тягне за собою накладення пені в розмірі 0,1% від суми кредиту за кожен день прострочення. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору кредиту, станом на 27.07.2018, у відповідача перед позивачем, виникла заборгованість, яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 21710 дол. США; поточна заборгованість за кредитом - 33645,84 дол. США; нараховані відсотки - 230,25 дол. США; прострочені несплачені відсотки - 8895,82 дол. США. Таким чином, загальна заборгованість відповідача за договором кредиту становить 64482, 85 дол. США. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Відповідно до ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за умовами кредитного договору, банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач просить застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки початок періоду прострочення виконання зобов`язання, згідно з розрахунку заборгованості, почався 29.01.2015, а з позовом позивач звернувся лише в серпні 2018 року. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що початок порушення прав позивача мав місце 29.01.2015, оскільки згідно з наданого розрахунку заборгованості, вбачається, що умови договору відповідач перестав виконувати починаючи саме зі встановленої дати, строк позовної давності під час якого позивач мав можливість звернутися за захистом своїх прав сплинув 29.01.2018, однак позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права лише 21.08.2018 року, тобто з порушення встановленого строку позовної давності. Позивач стверджує, що відповідачу надсилався лист про порушення умов договору та вимоги про його виконання, проте останній залишався поза увагою, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності за зверненням до суду своїх порушених прав, однак суд не може погодитися з такими доводами виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Враховуючи те, що позивач не визнає ті обставини, що згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України позивач не надав доказів які б свідчили про визнання відповідачем боргу в період строку позовної давності, як то часткове погашення боргу тощо, перебіг строку позовної давності місця не має. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено представником відповідача, і позивач не порушує питання про його поновлення.

Outcome: dismissed