Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою посилаючись на наступне. Позивачу на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS]., що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 30.01.2011р. В 2006 році в цьому будинку були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. З 2006 року в будинку відповідачі взагалі не проживали і не проживають, що підтверджується довідкою вуличного комітету м.Долинська від 13.06.2017 р. Не дивлячись на те, що позивач неодноразово просив знятись з реєстрації в будинку, відповідачі до цього часу з реєстрації не знялись. Відповідно ст..405 ЦК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням якщо вона не користується цим приміщення більше одного року. В даному випадку відповідачі не користуються будинком де вони зареєстрований більше 10 років. Заявник посилаючись на ст. 319, 321 ЦК України ст.98 ЖК України, вимагає усунення порушень права власності. Так, як відповідачі значаться зареєстрованими в цьому будинку, то заявник не маю можливості оформити субсидії, продати будинок і таке інше. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги. Просить визнати відповідачів таким, що втратив право на користування приміщенням, пояснив, що відповідачі є матір'ю та донькою. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлені належно, справа слухається заочно. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Копією свідоцтва про право на спадщину 30.01.2015 року підтверджується право власності позивача на будинок в [ADDRESS]. Довідкою вуличного комітету від 04.04.2017 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку фактично не проживали та не проживають. Копією домової книги підтверджено реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою будинок в [ADDRESS], а також підтверджено, що [PERSON] [INFO] тобто є малолітньою. З огляду на вказане позивач обґрунтовує свої вимоги положеннями ст.ст. 321, 405 ЦК України згідно яких власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд та член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад 1 рік. В той же час суд, не знаходить підстав для задоволення вимог щодо відповідач, яка є матір'ю малолітньої дитини, та самої малолітньої дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням з огляду на нижче викладене. Статтею 242 ЦК України визначено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх дітей Згідно ст. 39 ЦПК України права свободи та інтереси малолітніх дітей віком до 14 років захищають у суді їх батьки. Частиною 2 статті 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено неприпустимість зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, право на яке (у тому числі користування) належить дітям. З огляду на вказані норми закону суд, вочевидь, встановлює, що задоволення вимоги про позбавлення малолітнього права на користування належного позивачу житла буде суперечити законним інтересам дитини та обмежить вищезазначені права дитини та права матері яка є її законним представником за законом. У зв'язку з чим вказані вимога задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed