Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що в період шлюбу вони з відповідачкою придбали будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, а [PERSON] добровільно поділити майно не погоджується, тому позивач змушений звернутися з вищезазначеною позовною заявою до суду. Представник позивач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 22 червня 1996 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 19 липня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Кізім С.О., зареєстрованого в реєстрі за №2592, Берестенко купила житловий будинок з надвірними будівлями житловою площею 15,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 08 грудня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] Пунктом 22. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Пунктом 23. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного при обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачнобудівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, приймаючи до уваги те, що позивач разом з відповідачем проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, та, що відповідач під час шлюбу набула права власності на спірний житловий будинок, а також враховуючи, що [PERSON] позовні вимоги визнає, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved