Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 31.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі. Відповідач по справі своїх зобов'язань не виконав. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн., а також 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п.6.4 Умов за незгодою зі зміною Правил або Тарифів банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п.5.3 Умов банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до п.5.7 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком частки в разі невиконання боржником своїх боргових зобов'язань. Станом на 31.08.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 49573,60 грн., яка складається з наступного: - 9498,19 грн. - заборгованість за кредитом; - 40075,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 39258,38 грн., яка була задоволена рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 04.06.2013 року. Різниця становить 10 315,22 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 515,76 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість становить 11 330,98 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 11 330,98 грн. та судовий збір в розмірі 1218 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просить його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала і суду пояснила, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтовані, оскільки не надано жодного доказу обґрунтування суми заборгованості в розмірі 10 315,22 грн.: з чого складається ця сума, як проводився розрахунок даної суми; якщо це заборгованість по процентам за користування кредитом, то на яку суму основного боргу нараховуються проценти та за який період. Вважає, що позивачем не була отримана згода відповідача на укладення договору з позивачем саме за тими Умовами та правилами банківських послуг, на які посилається позивач та які надані ним до позовної заяви. Просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представників сторін, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає з наступних підстав. Із кредитного договору б/н від 31.07.2006 року вбачається, що [PERSON] отримав кредит. Із розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що [PERSON] станом на 31.08.2015 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 11330,98 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 31.08.2015 року вже сплатив банку 25 943,49 грн. Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Із рішення Апеляційного суду Запорізької області від 04.06.2013 року вбачається, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 39 258,38 грн. та судовий збір. Судом встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами заяви діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції, яка надана позивачем. Оскільки відповідачем вони не підписувались, то вони не можуть бути складовою частиною договору, укладеного між сторонами по справі. Суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки заявою позичальника [PERSON], за якою будь-яка відповідальність за прострочення виконання зобов'язань не передбачена. Крім того, судом встановлено, що з [PERSON] за рішенням Апеляційного суду Запорізької області вже були стягнуті усі види штрафів і відкрито виконавче провадження, та проводиться примусове стягнення грошових коштів. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору, який складено позивачем по справі, не зрозуміло, по якому грошовому зобов'язанню відповідач повинен сплатити штрафи і на яке тіло несплаченого кредиту нарахована заборгованість і звідки вона виникла. Крім цього, позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення неустойки, стосовно якої встановлена скорочена позовна давність в один рік згідно ст.258 ЦК України. Згідно п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Суд вважає, що з ухваленням рішення Апеляційним судом Запорізької області від 04.06.2013 року, за яким з [PERSON] стягнуто заборгованість на користь ПАТ КБ «Приватбанк», припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків. Але, виникло грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахування на цей час відсотків. Невиконання цього зобов'язання тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, але позивачем вимоги про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України не заявляються. Суд приходе до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» не знайшов свої докази та обґрунтування і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed