Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за утримання будинку та прибудинкової території. У позові вказав, що відповідач є співвласником 1/5 квартири [ADDRESS], загальною площею 61,5 кв.м., та в порушення діючого законодавства, не вносить квартирну плату з 01.01.2011 року, в наслідок чого станом на 01.08.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 898,32 гривень. 02 червня 2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за заявою ЖКП «Житло «Центр» було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості по квартирній платі та обслуговуванню прибудинкової території в розмірі 835,62 грн., яка утворилась станом на 01.05.2014 року. Однак ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07.07.2014 року вказаний наказ було скасовано. Борг відповідач не сплатила. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що відповідно 66 Житлового кодексу УРСР квартирна плата обчислюється, виходячи із загальної площі квартири. Тобто нарахування квартирної плати підприємством відбувається незалежно від того, проживав споживач в квартирі чи ні. Вважає, що перебіг строку позовної давності, був перерваний у червні 2014 року, у зв'язку з поданням ЖКП «Житло «Центр» заяви про видачу судового наказу, та почався заново після його скасування 07.07.2014 року. Просив стягнути з відповідача 1/5 частину суми заборгованості по квартирній платі за обслуговування будинку та прибудинкової території, що утворилась за період з 01.01.2011 року по 01.08.2014 року, в сумі 898,32 грн., і судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволені позову. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові заперечення проти позову, позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що вона не проживала у квартирі з 25.02.2012 року по 01.03.2014 року. Вважає, що цей період належить виключенню з розрахунку заборгованості. Також просила застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача по стягненню заборгованості за період з 01.01.2011 року по 27.08.2011 року. Не заперечує проти сплати заборгованості за період її фактичного проживання в квартирі та в межах строку позовної давності, а саме: з 01.09.2011 року по 01.03.2012 року та з 01.03.2014 року та по 01.08.2014 року. Просила розглядати справу за її відсутності у зв'язку з неможливістю з'явитись у судове засідання. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ЖКП «Житло «Центр» з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно особового рахунку [NUMBER] у квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], [INFO]. Відповідач є співвласником 1/5 зазначеної квартири. Відповідач в період з 25.02.2012 року по 01.03.2014 року, в рамках заявлених ЖКП «Житло «Центр» позовних вимог, не здійснює оплату житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем, посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Дійсно, в матеріалах даної цивільної справи міститься особовий рахунок [NUMBER], з якого вбачається, що відповідач не мешкала в квартирі [ADDRESS], у період з 25.02.2012 року по 01.03.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. З урахуванням цього, суд вважає, що, попри відсутність між сторонами офіційно укладеного письмового договору, між сторонами внаслідок вчинення ними взаємних конклюдентних дій виникли та існували фактичні договірні відносини в сфері надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.2992 року № 572, які передбачають обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги та інші витрати на утримання та ремонт житлового будинку. За положеннями ч.1. ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення, зокрема, поділяються на: комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Суд вважає, що в даному випадку позивачем надавалися відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, особливість надання яких відрізняється тим, що вони надаються позивачем в першу чергу власнику будинку, квартири та обсяги надання цих послуг не залежать від фактичного місця проживання або реєстрації власника будинку, а залежить зокрема від площі квартири та зареєстрованого права власності. Тому факт фізичної відсутності власника в своїй квартирі та не проживання в ній співвласника не впливає на обсяги та вартість наданих позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідно мають бути своєчасно оплачені власником (співвласником) квартири. Так, відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.2992 року № 572, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Також статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Системний аналіз наведеного законодавства в сфері права власності та комунальних послуг дає підстави для висновку, що відповідач, як власник (співвласник) житлового приміщення має постійний обов'язок утримувати майно та сплачувати послуги за таке утримання житлово-комунальному підприємству за встановленими тарифами залежно від площі квартири. Обсяг майнових обов'язків відповідача, як співвласника квартири, по оплаті такого виду комунальних послуг не залежить від місяці реєстрації або фактичного місця його проживання та відповідно не звільняє від сплати таких послуг. Наведені норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини спростовують посилання відповідача [PERSON] щодо неправомірності нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг через фактичне не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS], у період з 25.02.2012 року по 01.03.2014 року. Згідно ст.162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 66 Житлового кодексу України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Відповідно до особового рахунку [NUMBER] квартира [ADDRESS] є трикімнатною із загальною площею 61, кв.м. З 01.11.2006 року згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради № 214 від 16.08.2006 року «Про тарифи на послуги по утриманню житла» та наказу Управління житлового господарства Маріупольської міської ради від 21.08.2006 оку № 76-1 «Про тарифи на послуги по утриманню житла», введено єдиний тариф для мешканців будинку в залежності від рівня благоустрою житла (три типу) та загальної площі житла. З додатку до рішення № 351/2 від 17.09.2008 року «Про внесення змін в рішення виконкому міської ради від 16.08.2006 року № 214 «Про тарифи на послуги по утриманню житла» вбачається, що житло, в якому мешкає відповідач, відноситься до третього типу житла. З 01.11.2008 року згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради № 351/2 від 17.09.2008 року «Про внесення змін в рішення виконкому міської ради від 16.08.2006 року № 214 «Про тарифи на послуги по утриманню житла» розмір плати за утримання будинків та прибудинкової території для 3 типу житла складає 1,70 грн. за 1 кв.м. загальної площі з рентабельністю та ПДВ. Із наданого суду ЖКП «Житло «Центр» розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості за період з 01.01.2014 року по 01.08.2014 року складає 4491,59 грн., а 1/5 її частина - 898,32 грн. Таким чином, відповідач не здійснював квартирну плату за обслуговування будинку та прибудинкової території. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У своїх запереченнях відповідач [PERSON] просила при розгляді позовних вимог ЖКП «Житло «Центр» застосувати строки позовної давності та розглядати позов в межах цих строків. Згідно із ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя суду від 07.07.2014 року судовий наказ від 02.06.2014 року, за яким стягнуто з відповідача на користь ЖКП «Житло «Центр» заборгованість по квартирній платі та обслуговування прибудинкової території за період з 01.01.2011 року по 01.05.2014 року, було скасовано. Згідно із ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З огляду на зазначене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1/5 частини заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в межах строку позовної давності, а саме: за період з 27.08.2011 року по 01.08.2014 року у розмірі 734,13 грн. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального Кодексу України суд стягує з відповідача на користь ЖКП «Житло «Центр» сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial