Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 12 січня 2016 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння між ними та через пологову травму, в звязку з чим відповідачка не впізнає дитину та створює для неї загрозу життю, лікування не надало жодного результату. Відповідачка постійно влаштовує скандали мотивуючи тим, що дитина не її. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Просить суд розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач в судове засідання не зявився, відповідно до наданої на адресу суду заяви позов підтримав, просив справу розглянути за його відсутності. Проти винесення рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення з підстав того, що їй немає де проживати. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Іващенко) [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Токмаку Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 168061 від 12 січня 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 308088 від 10 червня 2016 року, актовий запис № 132. Відповідачка під час народження спільної з відповідачем дитини отримала важкі травми, стала інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 2315 та № 2170, МРТ головного мозгу [PERSON] від 23.08.2016 року та 26.05.2017 року Відділення променевої діагностики та променевої терапії, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 9204 неврологічного відділення № 1, консультативним висновком від 26.05.2017 року, індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1132, довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії АВ № 0836557 від 04.10.2017 року, відповідно до якого відповідачка є інвалідом першої групи. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Судом вживалися заходи щодо збереження шлюбу та ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 16.11.2017 року сторонам надавався строк на примирення 2 місяці, однак позитивних результатів вжиті заходи не дали. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Твердження позивачки як на підставу заперечення розірвання шлюбу суд вважає необґрунтованими оскільки, самі по собі такі обставини не можуть слугувати підставою для збереження сімї, а право відповідачки проживати в житлі позивача залишається в неї і після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію відповідачки, суд вважає необхідним прізвище відповідачці залишити теперішнє «Шміло». Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved