Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить стягнути з солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 24611,60грн. за договором фінансового лізингу від 12.09.2011р. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 12.09.2011р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом оформлення заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, укладено договір фінансового лізингу на строк до 12.09.2016р. Відповідач згідно умов договору отримав від позивача у платне користування автомобіль марки «Cheri», модель Beat, 2011 року випуску, р/н [NUMBER] та зобовязався сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу у строк і розмірі, встановлених у Додатку 2 Графіку лізингових платежів з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. У звязку із порушенням умов договору, 18.02.2012р. згідно акту прийому-передачі відповідач повернув предмет лізингу банку. Пунктом 2.9.4.8.2.4 договору передбачено, що якщо протяг8ом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про Дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобовязаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором, яка відповідно до розділу 2.9.4.1 означає залежно від контексту грошові зобовязання лізингоодержувача перед лізингодавцем строк сплати за якими настав або (і) суму коштів за такими грошовими зобовязаннями. В забезпечення виконання зобовязання за договором 28.10.2011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Станом на 03.02.2015р. заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за фактичний строк користування предметом лізингу становить 24611,60грн., що складається із заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу 8672,73грн.; заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу 3799,05грн. та заборгованість з пені 12139,82грн., яку позивач просить стягнути разом із судовими витратами з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідач [PERSON] з вимогами позову не погодився, надавши письмові заперечення, якими просить застосувати позовну давність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позивача і заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено, 12.09.2011р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом оформлення заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, укладено договір фінансового лізингу на строк до 12.09.2016р. та [PERSON] згідно умов договору отримав від позивача у платне користування автомобіль марки «Cheri», модель Beat, 2011 року випуску, р/н [NUMBER] і зобовязався сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу у строк і розмірі, встановлених у Додатку 2 Графіку лізингових платежів з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Такі обставини підтверджено заявою про до умов та правил надання фінансового лізингу від 12.09.2011р., графіком лізингових платежів, специфікацією та актом приймання-передачі до договору фінансового лізингу (а.с.5,6). [PERSON], будучи ознайомленим з умовами та правилами надання фінансового лізингу, особисто підписав заяву з переліченими документами до неї. Відповідно до положень ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено обовязок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. У відповідності до п. 2.9.4.8.2.1 умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події Дефолту лізингодавець надає лізингоотримувачу письмове повідомлення про настання події Дефолту та повернення предмету лізингу. У повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за цим договором. Так, внаслідок порушення умов договору, 18.02.2012р. згідно акту прийому-передачі відповідач повернув предмет лізингу банку (а.с.13). Відповідно до правил ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що визначено ч. 1 ст. 612 ЦК України. Далі, пунктом 2.9.4.8.2.4 договору передбачено, що якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про Дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобовязаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором, яка відповідно до розділу 2.9.4.1 означає залежно від контексту грошові зобовязання лізингоодержувача перед лізингодавцем строк сплати за якими настав або (і) суму коштів за такими грошовими зобовязаннями. Встановлено, що станом на 03.02.2015р. заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за фактичний строк користування предметом лізингу становить 24611,60грн., що складається із заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу 8672,73грн.; заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу 3799,05грн. та заборгованість з пені 12139,82грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч.1ст. 549 ЦК України). Право лізингодавця на відшкодування збитків як наслідків неналежного виконання договору фінансового лізингу зі сторони лізингоодержувача зазначено і у ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг». Отже, суд аналізуючи вищевикладене, прийшов до висновку, що у відповідача [PERSON] виникла перед позивачем заборгованість за фактичним строком користування предметом лізингу, що складається із заборгованостей за винагороду за користування предметом лізингу, за винагороду за проведення моніторингу предмету лізингу та за пенею. В забезпечення виконання зобовязання за договором 28.10.2011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки (а.с.14). Відповідно до п. 2 договору поруки [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати перед лізингодавцем за виконання зобовязань за договором в тому ж розмірі, що і лізингоодержувач, включаючи сплату лізингу, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Пунктом 4 договору поруки визначено, що у випадку невиконання лізингоодержувачем зобовязань за договором, лізингоодержувач і поручитель відповідають перед лізингодавцем як солідарні боржники. Відповідно до положень п. 1 ст. 553, п. 1 та п.2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Отже, вимоги позивача щодо стягнення солідарно заборгованості за договором фінансового лізингу є обґрунтованими та доведеними. Далі, представник відповідача [PERSON], не погоджуючись з вимогами позову, посилається на порушення строків позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст.. 253 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вже встановлено вище, що у порушення норм та умов договору, зобовязання відповідачем належним чином не виконані, в результаті чого 18.02.2012р. відповідно до акту прийому-передачі [PERSON] повернув предмет лізингу позивачу. Відповідно до розрахунку заборгованості, предмет лізингу реалізовано 18.02.2013р. (а.с.3), тому суд вважає, що строк позовної давності стосовно висунутих вимог до [PERSON] є такими, що не сплинув. Далі, у ч.1 ст. 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до правил ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу завязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, п. 14 договору поруки, укладеного з [PERSON] передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення лізингу за договором, тобто відповідає вимогам ч.1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання з боку позивача строків позовної давності. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими, доведеними, а доводи представника відповідача [PERSON] безпідставні і не спростовують висновків суду. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved