Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.12.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Партнерський депозитний» №86-в-17/353442, відповідно до умов якого, банк прийняв від позивача грошові кошти у сумі 102000,00 доларів США. на строк зберігання до 18.01.2015 під 11,75% річних. П. 3.4.5 договору банківського вкладу «Партнерський депозитний» №86-в-17/353442, вкладник має право достроково припинити дії цього договору і отримати суму вкладу та проценти. 04.11.2014 позивачем, було подано заяву про видачу частини банківського вкладу у розмірі 101900,00 доларів США. Однак, всупереч 3.4.5 договору, відповідачем не було виплачено позивачу зазначену грошові кошти за вищевказаним договором. У зв'язку з наведеним, позивач вимушена звернутись із позовом про стягнення з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 101900,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 1508527,60 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність, задовольнити позов з наведених у ньому підстав, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач та його представники не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 10.10.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 86-в-17/353442. За умовами п. 3.1.4. договору банк зобов'язався повернути повністю вклад та нараховані проценти у «Дату повернення» зазначену у п. 2 цього договору, шляхом перерахування на власний поточний рахунок позивача [NUMBER] з використанням спеціального платіжного засобу («СПЗ» «картка»), відкритого у банку на підставі письмової заяви вкладника, підтвердивши повернення вкладу. Дата повернення 18.01.2015. Згідно договору банківського вкладу № 86-В-17/353442 від 18.01.2015 кошти були повернуті на поточний рахунок, тобто у спосіб, передбачений договором (а.с.39-41). Наступного дня 19.01.2015 позивач отримав суму коштів та розмістив їх на вкладний рахунок згідно договору № 86-в-17/384416, що підтверджується випискою (а.с. 47). Грошові кошти 20.04.2015 були повернуті вкладнику, у спосіб, передбачений договором, шляхом повернення депозиту згідно договору №86-в-17/384416, що підтверджується виписки по поточному рахунку (а.с. 52). Доказів того, що позивач не має реальної можливості розпоряджатися коштами на вказаному поточному рахунку за допомогою електронного платіжного засобу (картки) в матеріалах справи відсутні, а отже стягнення депозитних коштів на користь позивача не відповідає фактичним обставинам справи. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України, у постанові від 25.12.2013 по справі № 6-140цс13 де вказано, що відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Так, відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідачем порушено передбачений договором порядок виплати суми вкладу, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed