Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до державного підприємства Міністерство Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» про стягнення коштів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачем не було дотримано умов договору про надання послуг по зберіганню майна, тому позивач просила стягнути з відповідача на свою користь кошти сплачені за не отримані послуги. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву відповідно до якої просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідачів, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.10.2013 між арбітражним керуючим (ліквідатором ВАТ «Сумський хлібокомбінат») [PERSON] та ДП МВС України «Спецсервіс» було укладено договір № 1/13 про надання послуг по зберіганню майна. (а.с. 6-9) За умовами п. 2.1. Договору виконавець (відповідач) зобов'язується надати, а замовник (позивач) прийняти та оплатити послуги по зберіганню об'єкта замовника вказаного в додатку № 1 до цього договору, що є невід'ємною частиною цього договору, що розташований за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Вартість послуг, відповідно до додатку № 2 вказаного договору, складає 210000, 00 грн. за місяць. 11.11.2013 в якості авансу позивачем було сплачено на користь відповідача, відповідно до вказаних рахунків, 200000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 368921 від 11.11.2013 та платіжним дорученням № 368496 від 11.11.2013. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 202 ЦПК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи, договір № 1/13 від 28.10.2013 про надання послуг по зберіганню майна був укладений саме між арбітражним керуючим (ліквідатором ВАТ «Сумський хлібокомбінат») [PERSON] та ДП МВС України «Спецсервіс», а не між фізичною особою [PERSON] та ДП МВС України «Спецсервіс» (а.с. 6-9). Крім того, з копії платіжного доручення вбачається, що «покупцем» являється арбітражний керуючий (ліквідатор ВАТ «Сумський хлібокомбінат») [PERSON]. (а.с. 13) Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, як фізичної особи, завдання позивачу матеріальних збитків або будь-яких втрат майнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності матеріальної шкоди, протиправності діяння чи без діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного ст.ст. 202, 509 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60‚ 88, 169, 212, 213, 214, 215, 216, 224 ЦПК України, -

Outcome: dismissed