Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КЕВ м. Харків та просить зобов`язати відповідача подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є військовослужбовцем, проходить службу у Збройних силах України, має календарну вислугу більше 20 років та статус учасника АТО (ветеран війни-учасник бойових дій), брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, разом з сім`єю постійно проживає та зареєстрований в службовій квартирі [ADDRESS] , в яку він разом з сім`єю вселився на підставі службового ордера № 015203 від 15.04.2008 року. 27.07.2018 року його переведено до позачергової черги, але постійного житла до цього часу не отримав. Зважаючи на те, що службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та наявності права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, позивач звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради про виключення квартири з числа службових, але отримав відмову. Тобто, на даний час КЕВ м. Харкова не визнає його права на виключення займаного ним житла з числа службових. Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Харкова прямо порушує його конституційні права на житло та гарантії, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ухвалою від 11 грудня 2020 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Не погоджуючись з даним позовом, представником відповідача надано відзив, в якому зазначено, що позивач посилається на Інструкцію, яка втратила чинність, твердження позивача про виконання всіх умов щодо зняття статусу службового житла та щодо звернення до КЕВ м. Харків є хибним, не підтвердженим ні наявними матеріалами справи, ні нормативною базою з вирішення питання, що стало предметом даного судового розгляду. Позивачем не надано жодного документу на підтвердження його проживання в службовому житлі та даних його статусу учасника АТО, не додано документів щодо сплати судового збору. Квартирна черга позивача не першочергова, а тому його вимоги не можуть бути задоволені. Від позивача в судове засідання надійшла заява про підтримання позову в повному обсязі та розгляду справи в його відсутності за наявними доказами. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у відсутності представника відповідача до суду не надходило. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] проходить військову службу у Збройних Силах України, згідно витягу з послужного списку [PERSON] , та має календарну вислугу 28 років 7 днів (а.с.56). 15.04.2008 року виконавчий комітет Чугуївської міської ради Харківської області видав [PERSON] ордер на житлове приміщення № [NUMBER] , яким позивачу разом з його родиною надано право на заняття приміщення за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення № 179 від 12.03.2008 року (а.с.20). З 23.04.2008 року [PERSON] разом з дружиною [PERSON] , [PERSON] та дочкою [PERSON] (з 28.11.2011 року) зареєстровані за вказаною адресою (а.с.14,30). 27.06.2012 року та 07.11.2014 року на засіданнях житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] розглянуто питання щодо надання згоди на зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає старший прапорщик [PERSON] та члени його родин, та рішеннями житлової комісії надано згоду на зняття статусу «службове» з вказаної квартири (а.с.22,25). Згідно Витягу з протоколу №4 засідання житлово-побутової комісії військових частин Чугуївського гарнізону від 05.11.2014 року, надано, на підставі вимог наказу Міноборони України від 19.06.2014 року №401, дозвіл на зняття статусу «службове житло» з житлового приміщення та знято статус «службове житло» з квартири за адресою: [ADDRESS] , яку займає [PERSON] та члени його родини (а.с.24). 08.09.2020 року [PERSON] звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , з числа службових, на що отримав відповідь, в якій зазначено, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Згідно рішення заступника МОУ від 09.04.2020 року № 19360/з/1-2019 питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01.04.2020 року з військової служби в запас або у відставку за певними критеріями. Вирішення зазначеного питання буде розглянуто в подальшому (а.с.38). Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) № 10 від 02.03.2020 року «Про зарахування на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов та інших питань щодо квартирного обліку військовослужбовців», [PERSON] зі складом сім`ї 4 особи зараховано на квартирний облік у військовій частині [NUMBER] (м. Харків) в загальну чергу з 20.12.1995, та в першочергову (як учасника бойових дій) з 24.02.2020 року (а.с.34,35). Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом. За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Відповідно до пункту 2 статті 2\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом. За змістом ст.\~118\~ЖК Української\~РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Згідно зі ст.\~12\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом\~Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3 серпня 2006 року, а саме п. 3 встановлено: «Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла». Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1. наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4. надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом. Відповідно до п.10 розділу VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Конституції України. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у п. 11 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу. На цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу 28 років 7 днів, перебуває на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] (м. Харків) в загальній черзі з 20.12.1995, та в першочерговій (як учасник бойових дій) з 24.02.2020 року, але постійного житла до цього часу не отримав. Отже, питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова. Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Харкова у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло». Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло. Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло. На підставі викладеного і

Outcome: approved