Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] , та її доньку [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/3 частини чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім нього, зареєстровані відповідачі: цивільна дружина його брата - [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] . Відповідачі у квартирі не мешкають з травня 2014 року, постійно проживають в Росії, їхніх особистих речей у квартирі немає. Реєстрація відповідачів у належній йому квартирі порушує його права власника. 23.01.2020 року [PERSON] надав згоду на зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] . Крім того, малолітня [PERSON] забезпечена житлом та зареєстрована з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 17.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. В попередніх судових засіданнях вказав, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить йому, [PERSON] та [PERSON] . Останньому вказана квартира залишилася після смерті його матері - [PERSON] . Відповідачі є їх дальніми родичами, які після початку війни поїхали жити до Росії, де мешкають до тепер. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила вирішити справу з урахуванням прав та законних інтересів дитини, а також надала висновок, з якого вбачається, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 01.10.2020, встановлено факт, що [PERSON] та малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкають в Російській Федерації, мають реєстрацію, громадянство, а також не заперечує проти зняття з реєстрації її та малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що дала відповідну довіреність, на підставі вищевикладеного, за таких обставин, вважає можливим остаточне рішення по справі залишити на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову. В попередніх судових засіданнях Бесага Г.Л. вказав, що йому відомо, що відповідачі мешкають у Російській Федерації. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, вказала, що їй відомо, що відповідачі не мешкають у вищезазначеній квартирі з 2013 року, у квартирі їх речей немає. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності від 14.12.2006 року, виданого згідно розпорядження (наказу) №38069/н Управлінням міського майна Маріупольської міської ради , зареєстрованого квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.01.2007р. за № 13259023, виданим Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації. Згідно з інформацією про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.05.2020р. за № 19-13.07-0369, наданою Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно актів про не проживання від 15.01.2020 року, 30.07.2019 року та 28.12.2018 року підписаними свідками-сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не проживають з травня 2014 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управляння юстиції Донецької області 04.02.2010 року, актовий запис №135, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] та [PERSON] . З довіреності 35 АА 1443269 від 08.11.2019 року, посвідченої нотаріусом нотаріального округу Сокольського р-ну Вологодської області Смирновим А.М., зареєстрованої в реєстрі за №35/35-н/35-2019-1-1897 вбачається, що [PERSON] , діюча від свого імені, а також як законний представник своєї доньки [PERSON] , уповноважила [PERSON] представляти її інтереси у всіх компетентних органах, зокрема щодо зняття з реєстрації місця проживання її та її доньки за адресою: [ADDRESS] . 23.01.2020 року [PERSON] , надав згоду на зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] , що підтверджується заявою засвідченою нотаріусом Тулаіновим Е.А., зареєстрованою в реєстрі за № 64. Відповідно довідки №539 від 19.02.2014 року, виданої відділом УФМС Росії у Вологодській області у м. Сокол, [PERSON] , 2010 р. н., зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.03.2019, виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] померла [PERSON] , актовий запис №566. Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за №8-380 від 28.10.2019 року державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] , 1947 р.н., 1/3 частку чотирикімнатної квартири [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 229980884 від 28.10.2020 р. квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі спільної часткової власності належить: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На батьків покладається обов`язок забезпечення дітей всім необхідним, в тому числі житлом. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина зберігає або втрачає право користування житлом автоматично разом з батьками. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] Вологодській області у м. Сокол, постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , перебуває на її вихованні та на теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідачі в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживають понад встановлений законодавством строк, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійснювати його права користування та розпорядження належною квартирою, позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . На підставі викладеного і

Outcome: approved