Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на нього зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вищевказаному будинку зареєстровані, але не проживають громадяни [PERSON] та її син [PERSON] , які вселилися у будинок у якості наймачів житла, він їх зареєстрував для можливості працевлаштування, але відповідачі самостійно виселилися з будинку у березні 2020 року і не знімалися з реєстраційного обліку, розшукати їх йому не вдалося. Факт реєстрації відповідачів, які не є членами родини позивача, порушує його право на вільне розпорядження і користування майном. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суду не повідомили. Третя особа надали пояснення в якому просять прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1078. [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку, але не проживають в ньому. Відповідно до довідки квартального комітету від 09.04.2021 [PERSON] та [PERSON] не проживають у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] з березня 2020 року. Допитані судом свідки, [PERSON] та [PERSON] , пояснили суду, що вони є сусідами позивача, проживають по [ADDRESS] , знають як позивача, так і відповідачів. Відповідач [PERSON] вселилася у будинок [ADDRESS] у якості наймача, проживала у ньому до березня 2020 року, а потім виселилася з нього. На теперішній час у будинку проживає лише [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідачі не проживають у зазначеному будинку, але зареєстровані, зазначене є підставою для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved