Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Українсько охоронно-страхової компанії, [PERSON] про відшкодування матеріального збитку ,заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 31 травня 2017 року позивач подав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 65064 (шістдесят п'ять тисяч шістдесят чотири гривні) 37 коп. відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат. В обґрунтування позовної заяви позивач покладається на те, що 16.08.2015р. у м. Львові на вул. Наукова 30 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mersedes» д.н.з. ВС 1842 EE., під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], власником якого є позивач [PERSON] Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 14.09.2015 р. у справі №465/5932/15-п було винесено Постанову про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено стягнення у виді штрафу. Постанова не оскаржена та вступила в законну силу. Внаслідок вищезазначеного ДТП позивачу було заподіяно значний матеріальний збиток. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №55/15 від 12.09. 2015 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mazda-6» д.н.з ВС 5450 В1 на момент проведення експертного огляду становила 73064,37 грн. Вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, на момент огляду становила 31704.09 грн. Станом на день звернення до суду із позовом, сума шкоди завданої позивачеві відповідачем в повному обсязі не відшкодована, від відповідача [PERSON] в грудні 2016 р. було отримано 8000 (вісім) тисяч гривень. Ухвалою суду від 12.04.17р. відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала заперечення, в яких просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки, з врахуванням положень пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоди. Таким чином, обов'язок довести розмір завданої шкоди покладений саме на потерпілого. Єдиним, доказом розміру заданої шкоди потерпілий - позивач зазначає висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 55/15 від 12.09.2015 року, де вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] на момент проведення експертного огляду становила 73 064,37 грн. Оскільки, позивач здійснив ремонт транспортного засобу, тобто вже реально поніс витрати на відновлення ушкодженої речі, то останній повинен довести саме реальний розмір витрат, які Позивач здійснив для відновлення автомобіля. 31 травня 2017 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON]. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2017 року заяву задоволено та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] в межах ціни позову, а саме 65064,37 грн. 03 серпня 2017 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи та 28 листопада 2017 року представником відповідача клопотання було знято , оскільки, Позивач відчужив автомобіль «Mazda-6» д.н.з. ВС 5450 ВІ.31. У судовому засіданні представники позивача, пояснення дали аналогічні ,викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили, оскільки позивачем, як потерпілим не доведено розміру матеріальної шкоди понесеної при проведенні відновлювального ремонту. Дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] 16.08.2015р. о 13:00 год. , керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Наукова, 30 у м. Львові, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати транспортним засобом, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який зупинився перед пішохідним переходом,що вбачається з постанови Франківського районного суду м.Львова від 14.09.15р. у справі №465/5932/15п,якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення,передбаченого ст.124 КУПАП та оштрафовано на 340грн. /а.с. № 8/. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбчається з висновку № 55/15 від 12 вересня 2015 року, проведеного судовим експертом [PERSON], вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mazda-6» д.н.з ВС 5450 В1 на момент проведення експертного огляду становила 73064,37 грн. Вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, на момент огляду становила 31704.09 грн./а.с. № 10-13/. Як встановлено в судовому засіданні,Відповідач в грудні 2016 року відшкодував Позивачеві 8000 грн. матеріальної шкоди, чого сторони не заперечили. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно правової позицій висловленої у справі № 6-2808цс15 при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, аналогічна позиція висловлена і в постанові від 14 вересня 2016 року по справі № 6-725цс16. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно п.14 вказаної постанови , при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи наведене ,відшкодуванню підлягає матеріальнийо збиток-(реальні збитки), який визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження транспортного засобу,з урахуванням фізичного зносу та вит рат,яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування транспортним засобом(втрати товарної вартості). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано докази, які підтверджують факт завдання Відповідачем матеріальної шкоди Позивачу та її розмір. Окрім того, в грудні 2016 року Відповідач частково відшкодував розмір матеріальної шкоди, що свідчить про визнання ним своєї вини. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування розміру заподіяної шкоди. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку ,що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення в користь позивача вартості матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП,в сумі 23704,09грн..( 31704.09 грн-8000грн). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 802 грн.

Outcome: approved