Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] в сел.. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області. В судовому засіданні позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме не виселення відповідача, а зняття з реєстрації з зазначеної квартири. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, суду пояснив, що проживає та зареєстрований за адресою [INFO]. Разом з ним в квартирі зареєстрований та проживає син [PERSON] а також зареєстрована але не проживає дочка [PERSON], проживає окремо зі своєю сімєю, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Він на протязі більше 10 років сплачує комунальні послугу з розрахунку на 3 осіб, позбавлений можливості належним чином оформити пільги та субсидії як інвалід 1 групи по загальному захворюванню. На цих підставах вважає порушеним своє право на користування житлом, а тому вимушений звернутись до суду за його захистом. Відповідач в судовому засіданні заявлених позовних вимог не визнав, суду пояснив, що має право особистої власності, в порядку спадкування за законом, на 1/3 частину квартири [ADDRESS], вважає, що зареєстрована в квартирі на законних підставах і зніматись з реєстрації не бажає. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності зі ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою)… . У відповідності з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб і не має права використовувати його для власного виробництва. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 391 ЦК України, передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 2. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що свобода пересування та вільний вибір місця проживання в Україні Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ст. 7 Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть, паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Судом встановлено, що позивач та відповідач на праві свідоцтва про право на спадщину за законом на праві особистої власності володіють кожен однією третьою частинами квартири номер сім, що знаходиться в сел. Олександрівка по вул.. Тітова, в будинку під номером два, Кіровоградської області. Про право власності свідчить реєстраційний напис на документі на право особистої власності (а.с.9). Згідно довідки Олександрівського РС УДМС України в Кіровоградській області № 767 від 18.04.2015 року [PERSON] 20.08.1980 року уродженка Кіровоградської області Олександрівського району с. Стара Осота, зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.44). Згідно довідки Олександрівської селищної ради № 192/02-30 від 16.04.2015 року [PERSON] фактично проживає [INFO] (а.с. 42). Таким чином в суді було встановлено, що відповідач має у приватній власності 1/3 частину квартири, має право розпоряджатись нею на власний розсуд, що передбачає собою право проживати у власному житлі чи в іншому помешканні. Підстав для зняття відповідача з реєстрації, передбачених ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в суді не встановлено, а тому вимоги позивача безпідставні і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed