Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Харківміськгаз» про стягнення моральної шкоди в обґрунтування свого позову зазначив, що відповідачем його квартиру [ADDRESS] в серпні 2013 року було відключено від газопостачання в зв’язку з чим він звернувся до суду в відповідним позовом за результатом розгляду якого 13.03.2014 року апеляційним судом Харківської області було ухвалено рішення про задоволення його позовних вимог: дії відповідача по відключенню його квартири від газопостачання визнано неправомірними та зобов’язано відновити газопостачання. Не дивлячись на це газопостачання в його квартирі було відновлено лише в середині липня 2014 року. Посилаючись на вказані обставини, зазначаючи, що неправомірними діями відповідача, що підтверджено судовим рішенням щодо відключення газу, останнім йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у тому, що майже рік в його квартирі не було газу а відповідно і гарячої води в зв’язку з чим він був позбавлений гарячого харчування, для того щоб прийняти душ та здійснити інші гігієнічні заходи за собою – звертався до знайомих, систематичне звернення до друзів з цих підстав погіршило взаємостосунки з останніми. Неправомірне відключення газу призвело до того, що у нього збільшилися розходи на електроенергію. Вказуючи про це просив суд стягнути з відповідача 10000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні доводи своєї позовної заяви підтримав, просив суд її задовольнити та пояснив про обставини викладені вище, надавши суду копії квитанцій про оплату електроенергія для підтвердження збільшення оплати в період відключення газу, копії документів про хід виконання судового рішення від 13.03.2014 року для підтвердження того, що відповідач ще значний час після ухвалення рішення не виконував його в добровільному порядку. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що виконанню судового рішення перешкоджало відсутність технічної можливості відновити постачання газу в квартиру позивача безпосередньо, відновити постачання газу позивачу можливо лише за наявності доступу до квартири № 59, а оскільки відповідно до наданих до заперечень актів, тривалий час не було доступу до квартири № 59 та квартири № 60 через відсутність у квартирі мешканців. На питання суду пояснила, що при ухваленні судового рішення 13.03.2014 року, їх представник був присутнім. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 13.03.2014 року судом встановлено, що дії ПАТ «Харківміськгаз» по відключенню газопостачання від квартири [PERSON] здійсненні без дотримання вимог Правил про умови та порядок припинення газопостачання до споживача з підстав чого дії відповідача щодо припинення газопостачання до квартири позивача визнано неправомірними. Дане рішення суду набрало чинності. Як вбачається з наданих суду позивачем витягів з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (ВП № 43236286), судове рішення від 13.03.2014 року в добровільному порядку виконане не було в зв’язку з чим державним виконавцем неодноразово було накладено штраф та в послідуючому стягнуто виконавчий збір. Дані обставини не заперечувались стороною відповідача, представник відповідача пояснювала в судовому засіданні це відсутністю технічної можливості безпосередньо підключити квартиру позивача, але доказів які б це підтверджували до суду не надала. Відповідно до наданих суду позивачем копій квитанцій про сплату комунальних платежів, вбачається, що витрати на електроенергію за період відключення квартири позивача від газопостачання зросли в порівнянні з аналогічним періодом, що на думку суду підтверджує доводи позивача щодо збільшення його витрат на цю послугу з причини неправомірного відключення йому газу. Статтею 23 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно положень частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. З огляду на викладене, судом встановлено, що протиправними діями відповідача, що встановлено рішенням суду від 13.03.2014 року та за наявності вини відповідача щодо необґрунтованого відключення позивача від газопостачання, про що свідчить встановлена судовим рішенням обставина про те, що відключення від газопостачання відповідачем було здійснено в порушення Правил про умови та порядок припинення газопостачання до споживача, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] з боку відповідача спричинено моральну шкоду, яка полягала у відсутності можливості користуватися газом протягом року (з серпня 2013 року по липень 2014 року), що створювало незручності та вимусило позивача змінити звичайний уклад свого життя в зв’язку з тим, що в його квартирі не було гарячої води (утруднювало дотримання правил гігієни та догляду протягом тривалого часу), не було газу для приготування їжі, що також створювало незручності та призвело до змін в раціоні харчування, як зазначав в судовому засіданні позивач. Крім цього, на думку суду доводи позивача щодо існування причинного зв’язку між відсутності в його квартирі газу з вини відповідача і збільшення витрат на електроенергію (використання електроенергії при приготуванні їжі, підігріву води тощо) є доведеними, що підтверджується копіями квитанцій наданих позивачем. При визначенні розміру заподіяною позивачу моральної шкоди суд виходить з того, що позивач майже протягом року був позбавлений можливості користуватися газом, рішення суду від 13.03.2014 року більш ніж чотири місяці не було виконано відповідачем, хоча про його існування було відомо стороні відповідача з дня його ухвалення (як пояснив представник в судовому засіданні), доказів існування поважності причин тривалого не виконання рішення суду сторона відповідача суду не надала. Крім цього враховуючи соціально – економічні обставини сьогодення,

Outcome: partial