Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 8840 грн. 08 коп., та три відсотки річних 101,13 грн., а всього 11297 грн. 02 коп. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він працював в Публічному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів». 12.10.2015 року позивача було звільнено з роботи у звязку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак при звільненні відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі в сумі 8840,08 грн.. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмові заперечення. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач був 12.10.2015 року звільнений з посади розподілювача робіт 3-го розряду в механічному виробництві № 109 (а.с. 10). Відповідно до копії розрахункового листка за серпень 2015 року борг Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» перед [PERSON] становив 5229,41 грн. (а.с. 8). Представником відповідача надано довідку від 24.11.2015 року № 466/296 про те, що грошові кошти належні позивачу при звільненні в сумі 8840,08 грн. не виплачені. Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 99,26 грн. без утримання податку і обовязкових платежів. Сума середнього заробітку складає 1637,86 грн. без утримання податків та обовязкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця,\~погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів\~на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Позивач просить також стягнути із відповідача 101,13 грн. три відсотки річних за неправомірне користування чужими коштами та посилається на ст.. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони перебували у трудових відносинах а не цивільно-правових позовна вимога про стягнення з відповідача 101,13 грн. трьох відсотків річних за неправомірне користування чужими коштами задоволенню не підлягає. За таких обставин, вимоги позивача щодо про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial