Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування та квартирою [ADDRESS] та виселення останніх зі спірної квартири. Посилався на те, що рішенням суду в рахунок погашення заборгованості за кредитного договору було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] стверджував, що згідно вимог закону відповідачам було направлено письмову вимогу про необхідність добровільно звільнити жиле приміщення, яка останніми залишилась проігнорована. З метою забезпечення проведення реалізації предмета іпотеки, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та висилити останніх з неї. В судове засідання відповідачі не з'явились, хоча про розгляд справи повідомлялись належним чином. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення, а від третьої особи на адресу надійшли письмові пояснення в яких остання просила винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства та з максимально можливим урахуванням інтересів дітей. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково виходячи з наступного. 31.07.2009 р. між ВАТ «АКБ «Капітал» (ПАТ «АКБ «Капітал») та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 62- к.02/31/07/09, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит на суму 2 700 000,00 грн., строком до 30.07.2019 зі сплатою 12 відсотків річних (а.с.3-4). В забезпечення виконання позичальником умов договору кредиту, 31.07.2009 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 62-і посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1256, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме квартиру № 41загальною площею 111,1 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-11). У зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору утворилась заборгованість і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.08.2013р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки № 62-і від 31.07.2009 р. - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 111,1 кв.м., жилою площею - 57,9 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за ціну не нижчу за звичайні ціни на цей вид майна, а за рахунок отриманих коштів від реалізації зазначеного предмета іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «АКБ «Капітал» за кредитним договором № 62- к.02/31/07/09від 31.07.2009 р.(а.с.6-7). Зазначене рішення суду було змінено рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014р. лише в частині визначення розміру заборгованості, в рахунок погашення якої звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.18-20). Постановою державного виконавця 06.10.2014р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.23-24,25-25). Як вбачається з довідки Форма № 3 від 23.02.2015р. в спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Відповідно ч. 1,2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно ст. 109 Житлового кодексу, звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 25.02.2015р. позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу про добровільне звільнення квартири (а.с.26), яка останніми залишилась проігнорована. Таким чином, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, а тому вважає необхідним виселити відповідачів зі спірної квартири. Що стосується вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, то суд вважає їх безпідставними, оскільки законом не передбачено можливості визнання власника іпотечної квартири та членів його сім'ї втратившими право користування житлом. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 121,80 грн. з кожного(а.с.39). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial