Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який уточнював (а.с.1-2,29-30), посилаючись на наступні обставини. Він є власником квартири [ADDRESS] . Поверхом вище у квартирі [ADDRESS] проживає власник цієї квартири [PERSON] , відповідач по справі. 03.08.2018 року відповідач в черговий раз затопила його квартиру. Затоплення сталося з вини відповідача через аварію на системі водопостачання санвузлу, що підтверджується Актом №1-08-2018 про залиття від 21.08.2018 року. Через затоплення належної йому квартири було зіпсовано: шпалери на стінах і санвузлі стелі коридору і санвузлу на площі 31,5 кв.м., стелю з пластика санвузла площею 0,9 кв.м. У зв`язку з затопленням його квартира стала непридатною для комфортного проживання та потребує ремонту. За весь час від відповідача він не отримав ані вибачення за нанесену шкоду, ані пропозиції добровільно відшкодувати завдану шкоду. Для визначення вартості заподіяної шкоди на його замовлення КП «МЖТІ» провело обстеження його квартири. Відповідно до Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 вартість ремонту складає 2324,00 грн. За складання локального кошторису ним було сплачено суму 419 грн. 85 коп. Таким чином розмір матеріальної шкоди становить 2743,85 грн. Крім того, внаслідок затоплення його квартири з вини відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях, він є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, проте був змушений збирати документи для відшкодування шкоди, через поведінку відповідача погіршився його стан здоров`я, він вимушений був звертатися до лікаря, купував ліки. Моральну шкоду він оцінює у 3000,00 грн. Просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 2743 грн. 85 коп., у відшкодування моральної шкоди - 3000 грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 1200 грн. 00 коп. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року (а.с.33,34) позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвалу судді від 22.01.2019 року разом з копією позову з додатками направлено відповідачу за його останнім місцем реєстрації (а.с.32,36). До суду повернувся конверт, як не вручений за закінченням строку зберігання (а.с.48). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи, належним чином, відзив на позов не подав. Ухвалою судді від 18.10.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 04.06.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської нотаріальної контори Лещинською А.І., зареєстровано в реєстрі за № 21938 (а.с.5). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2000 року за р.№2207, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовською Ж.М., є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю на запит КП «Нікопольське МБТІ» за №930 від 09.09.2019 року (а.с.43), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 182030752 від 23.09.2019 року (а.с.45,46). З копії заяви позивача адресованої начальнику Нікопольського МВМВС вбачається, що позивач звертався з приводу затоплення, в якій виклав, що намагався вирішити питання з відповідачем з цього приводу, але безрезультатно (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що належна позивачу квартира [ADDRESS] неодноразово затоплювалась зверху (а.с.15-22). З Акта №1/08-2018 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 21.08.2018 року, складеного Головою ОСББ «Талисман-Н» [PERSON], бухгалтером [PERSON] (а.с.6,7) вбачається, що 03.08.2018 року в будинку [ADDRESS] , власник [PERSON] , трапилось залиття, аварія на системі водопостачання в санвузлах (туалетної кімнати та коридору), винуватцем аварії є власник квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] . Потрапити в квартиру № 45 не вдалося в зв`язку з відмовою власника квартири. Залиття квартири №42 відбуваються неодноразово ( власник квартири №42 пред`явив попередні акти залиття) причину залиття не встановлено. Комісією КП «МЖТІ» НМР встановлено, що згідно з актом Голови ОСББ від серпня 2018 року мешканці квартири №45 затопили місця загального користування квартири №42; квартиронаймачу квартири № 45 необхідно за власні кошти виконати ремонт квартир №42 , а саме: зміну шпалер на стінах і стелі коридору і санвузла на площі 31,5 кв.м., зміну стелі з пластика санвузла площею 0,9 кв.м., що підтверджується Актом міської житло-технічної інспекції по обстеженню житлового будинку [ADDRESS] від 16.10.2018 року (а.с.8). Вказане також вбачається з наявних в матеріалах справи фотографій (а.с.14). З метою визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт після затоплення квартири, на замовлення позивача КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради виготовлено локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на ремонт квартири [ADDRESS] після затоплення, складений в поточних цінах станом на 17.10.2018 року (а.с.19). Згідно локального кошторису, зведений кошторисний розрахунок становить суму 2324 грн. 00 коп. За складання локального кошторису позивачем було сплачено суму 419 грн. 85 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3161 від 23.10.2018 року та фіскальним чеком від 23.10.2018 року (а.с.10). У ст. 526 ЦК України закріплено загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 року по справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18). Позивач надав суду достатні доказі про наявність факту залиття його квартири. Доказів щодо спростування відсутності вини відповідача матеріали справи не містять. З огляду на викладене, оскільки об`єктивними доказами, які знаходяться в матеріалах справи встановлено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок вини відповідача, то шкода, заподіяна залиттям квартири позивача, підлягає стягненню з відповідача. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, згідно локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 (а.с.9), складає 2324 грн. 00 коп., крім того позивачем було витрачено на складання локального кошторису 419 грн. 85 коп., а всього матеріальної шкоди спричинено позивачу на суму 2743 грн. 85 коп., на підставі чого, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої затопленням квартири, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Суд погоджується із доводами позивача щодо того, що в результаті затоплення його квартири з вини відповідача позивач зазнав душевних страждань, що спричинило погіршення стану здоров`я позивача, що підтверджується матеріалами справи (а.с.12,13). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, однак, на думку суду, в меншому розмірі ніж просить позивач. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Оцінюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин та характеру спричинено моральної шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200,00 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано Договір про надання правової допомоги №19/11/18 від 19.11.2018 року, акт №1 приймання-передачі наданих послуг за договором №19/11/18 від 19.11.18 року про надання правової допомоги, згідно якого вартість послуг склала 1200,00 грн. (а.с.23-24,25). Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на суму 1200 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 2743 грн. 85 коп., у відшкодування моральної шкоди - 500 грн., у відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката - 1200 грн. 00 коп., а всього стягнути 4443 грн. 85 коп., в іншому - відмовити. Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК Серії ААА №058150 (а.с.4), та згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial