Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ спільного майна подружжя. При цьому позивач посилався на те, що з відповідачкою вони перебували у шлюбі з 05.03.1982 року. За взаємною згодою подружжя шлюб між ними було розірвано 05.03.2013 року. В шлюбі у них народились діти : [PERSON], 1982 року народження та [PERSON], 1994 року народження. За час перебування у шлюбі сторонами 07.12.1995 року була придбана квартира [ADDRESS]. Вказане майно позивач вважає спільним майном подружжя та звернувся до суду з даним позовом, яким просить поділити вказане спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на ? частину квартири. Крім того, просив стягнути з відповідачки суми витрат на правову допомогу та судовий збір. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі просили позов задовольнити. Представник відповідачки та відповідачка в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана подружжям за кошти, які були отримані від продажу іншої квартири, а саме квартири [ADDRESS]. При цьому вказана квартира була приватизована на трьох осіб, а саме на позивача, відповідачку та їх сина [PERSON] в рівних долях. Отже при продажу квартири на бул.Перова 1/3 частина отриманих коштів належала сину сторін, якою вони розпорядились на свій розсуд та придбали спірну квартиру. Таким чином, вважають що при поділі спірної квартири має бути враховано, що 1/3 частка в даній квартирі належить їх сину [PERSON], оскільки під час придбання квартири були внесені кошти отримані від продажу частки сина в іншій квартирі, а отже спірне майно не може бути поділене порівну та позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 05 березня 1982 року позивач та відповідач, в Відділі ЗАГС, Залізничного району міста Києва уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], та про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис № 269. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають спільних повнолітніх синів: [PERSON], 1982 року народження та [PERSON], 1994 року народження. Шлюб між сторонами було розірвано 05.03.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, 05 березня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис за № 93. 07 грудня 1995 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, сторони купили квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу квартири було посвідчено державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 4-1766. Квартиру було придбано на ім'я відповідача та 16 січня 1996 року зареєстровано належним чином в КП «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності», про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу № 8231. Судом також встановлено, та це підтверджувалось сторонами, що дана квартира була придбана за кошти від продажу квартири [ADDRESS] за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №0011/95 від 03.11.1995 року. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що вказана квартира по [ADDRESS] була отримана у власність, шляхом приватизації вказаного майна на позивача, відповідача та їх спільного сина [PERSON], 1982 р.н.. Відповідно до ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст..63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частини 1 та 2 ст. 65 СК України визначають, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. З пункту першого Договору купівлі-прдажу нерухомога майна від 03.11.1995 року, а саме квартири [ADDRESS] вбачається, що відповідачка [PERSON] під час посвідчення вказаної квартири діяла від свого імені, а також в інтересах неповнолітнього [PERSON] та відповідача - [PERSON]. Та в подальшому подружжя розпорядилось отриманими від продажу вказаної квартири коштами в інтересах сім'ї, в тому числі і в інтересах їх сина [PERSON] та придбали спірну квартиру [ADDRESS]. На час розгляду даної справи, [PERSON],1982 року народження є повнолітнім та ні відповідачкою, ні представником відповідачки не було надано суду жодних доказів щодо наявності будь-яких спорів між сторонами та [PERSON] з приводу його частки, яка була отримана від продажу квартири [ADDRESS]. Також ні відповідачкою, ні її представником, ні самим [PERSON] під час розгляду справи не заявлялось клопотання про залучення його в якості третьої особи з самостійними вимогами або без таких. З огляду на викладене, суд вважає вимоги представника відповідачки та відповідачки про врахування при поділі спільного майна подружжя частки їх спільного сина [PERSON] безпідставними. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно п.24 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Ст..69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне позов в даній частині задовольнити та визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя, оскільки була придбана подружжям в зареєстрованому шлюбі, та поділити спільне майно подружжя визнавши за кожним з них право власності на ? частину спірної квартири [ADDRESS]. Що стосується стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., суд в задоволенні даної вимоги відмовляє, оскільки позивачем не було надано беззаперечних доказів на оплату вказаних послуг. Крім того, суд відповідно до ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачки суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial