Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] Даний будинок набув у власність 07.04.2018 року успадкувавши його,що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.04.2018 року. У вказаному будинку залишилися зареєстровані відповідачі, які фактично з 2015 року в ньому не проживають та не проживали, вони не є родичами позивача. Дана ситуація чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на підставі ст.. 274 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позовну заяву відповідачами до суду не було надано. Враховуючи викладене, суд проводить розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та існуванням умов передбачених ст.. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.04.2018 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.04.2018 року підтверджується право власності позивача на будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] (а.с. 7-8). Актом про не проживання за місцем реєстрації від 09.08.2018 року підтверджено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2015 року не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). З довідки виданої Олександрівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області від 14.08.2018р. № 02-19/510 слідує, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] але постійно не проживають в ньому (а.с. 10). Адресними довідками від 31.08.2018р. підтверджено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 17-19). Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно приписів ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст..ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.. 41 Конституції України, ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для: собистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вище викладене встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом [PERSON] у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які з 2015 року у ньому не проживають, дане унеможливлює позивача у здійсненні будь-яких дій щодо користування та розпорядження своїм майном. З огляду на встановленні обставини, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved