Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мікол», в якому просить стягнути невиплачену заробітну плату в розмірі 12 739,63 грн. та середній заробіток за час затримки з 01.07.2013р. по 14.11.2014р. в розмірі 115 452,69 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював в ТОВ «Мікол» на посаді логіста з 24.09.2012 року по 01.07.2013 року. При звільненні йому не була виплачена заробітна плата з травня 2013 року по липень 2013 року в розмірі 12 739,63 грн., яка підлягає стягненню. Крім цього, вважає, що за затримку у виплаті заробітної плати з 01.07.2013 р. по 14.11.2014 р. з відповідача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 115 452, 69 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив вирішити спір щодо стягнення нарахованих сум станом на вказану в позові дату. Представник ТОВ «Мікол» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 2012 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Мікол» логістом в департамент склопереробки, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] заведеної 30.10.2006 р. Наказом № Мі/К-000429 директора ТОВ «Мікол» від 01.07.2013 року позивач був звільнений з посади логіста на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України на інше підприємство ДП «ГЛАСС-ТІМ» за його заявою. Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі в розмірі 12 739,63 грн., що підтверджується довідкою № мк/298 від 03.11.2014 року виданої ТОВ «Мікол». Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, яка має рекомендаційний характер визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відтак, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, обчисленої з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, кількості 349 робочих днів за період затримки виплати з дня звільнення по 14.11.2014 р., підлягає стягненню середній заробіток в сумі 115 452 грн. 69 коп. На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікол» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1281 грн. 92 коп.

Outcome: approved