Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому, просить ухвалити рішення яким встановити факт розірвання договору безоплатного користування приміщеннями за адресою [ADDRESS], укладеного 06.10.2000р. між ним та Приватним нотаріусом [PERSON], усунути перешкоди в користуванні належним йому майном, а саме приміщенням за адресою [ADDRESS] шляхом звільнення Приватним нотаріусом [PERSON] цього приміщення та стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в сумі 2 400 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.10.2000р. між ним та відповідачем було укладено договір безоплатного користування приміщенням, за адресою [ADDRESS], яке належить йому на праві приватної власності. Укладався такий договір на невизначений термін, і при бажанні його розірвати сторони повідомляють одна одну за три місяці до розірвання договору. Відповідно до цих вимог договору, внаслідок неодноразових грубих порушень відповідачкою порядку користування та умов експлуатації приміщення, у зв'язку з тим, що для нього вищевказаний договір став економічно невигідним, 27.03.2013р. на адресу відповідача було направлено письмове попередження про розірвання договору безоплатного користування. Оскільки у вказаному приміщенні відповідач здійснює нотаріальну діяльність, з метою недопущення порушень прав інших осіб при розірванні договору, копія аналогічного попередження була направлена в Головне управління юстиції у Львівській області. В попередженні було вказано про розірвання договору та звільнення приміщень з 01.07.2013р., однак в обумовлений термін і до теперішнього часу, відповідач продовжує займати частину належного йому приміщення загальною площею 62,3 кв.м., що перевищує площу, яка передавалась в користування. Оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає визнати факт розірвання укладеного договору, після того як всі передбачені умови для цього позивач виконав, даний факт просить встановити в судовому порядку, та крім цього, з метою захисту свого права власності, просить також судовим рішенням зобов'язати відповідача звільнити дані приміщення. Крім цього, після надіслання відповідачу попередження про розірвання договору, між ним та третьою ПП [PERSON] було укладено договір оренди, за умовами якого приміщення передаються їй з 01.07.2013р. Орендна плата між сторонами була узгоджена в розмірі 270 грн./міс., однак у зв'язку з тим, що відповідач не звільнила їх, він не взмозі був виконати умови договору по передачі приміщень, і відповідно, не отримав у зв'язку з цим упущену вигоду, яку оцінює до розміру 2400 грн. і також просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач та його повноважний представник згідно договору про надання правової допомоги від 26.05.2014р. адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач підтвердив, що на даний час відповідач продовжує займати вказані приміщення та здійснює в них нотаріальну діяльність, а він в свою чергу позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Тому на підставі наведених вище мотивів, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач в останнє судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від її повноважного представника згідно довіреності від 18.02.2013р. - [PERSON] подано до суду клопотання про відкладення, мотивоване тим, що його довірителька на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні. Враховуючи те, що розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі за клопотанням відповідача, суд вважає можливим розглянути справу без її участі, та окремо звертає увагу, що у випадку неможливості бути присутньою в судовому засіданні, остання вправі захищати свої інтереси в суді через повноважного представника. На ведення представництва інтересів в суді відповідач видала нотаріально посвідчену довіреність на ім'я [PERSON] Ні в клопотанні про відкладення, ні в попередньому судовому засіданні, на якому відповідач була присутньою, вона не заявляла про бажання особисто брати участь в розгляді справи, а отже немає підстав для висновку, що її інтереси не могли бути захищені повноважним представником, який не повідомив суду причин своєї неявки, хоч і має повноваження брати участь в судовому засіданні. В загальному, такі дії як відповідача, так і її представника суд розцінює як зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи, і з врахуванням ставлення відповідача до позову, згідно з якими його обґрунтованість заперечується, вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Представник третьої особи - ГУЮ у Львівській області, а також третя особа ПП [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від першого надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Друга причин неявки суду не повідомила. Враховуючи зібрані по справі докази суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини. Згідно копії реєстраційного посвідчення від 06.02.1996р. та договору купівлі-продажу від 04.11.1995р. (а.с.5, 6), позивач набув у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 66 кв.м., а згідно копії реєстраційного посвідчення від 15.02.1996р. та договору дарування від 14.02.1996р. (а.с.8, 9), позивач набув у власність квартиру [ADDRESS] цього будинку, загальною площею 23,3 кв.м. Згідно розпорядження ЛРА ЛМР № 921 від 07.08.2000р. (а.с.12), за наслідками розгляду заяви позивача, останньому надано дозвіл на об'єднання приміщень квартир № [ADDRESS] та [ADDRESS] в одну квартиру під [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що 06.10.2000р. між сторонами укладено договір безоплатного користування (а.с.14), за умовами якого позивач здав, а відповідач взяла в безоплатне користування приміщення за адресою [ADDRESS], загальною площею 58,2 кв.м. Згідно п. 4 цього договору, укладається він на невизначений термін. При розірванні договору сторони повідомляють одна одну за три місяці до розірвання договору. Відповідно до ст. 324 ЦК УРСР, який був чинним на момент укладення договору, за договором безоплатного користування майном одна сторона зобов'язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобов'язується повернути те ж майно. До договору безоплатного користування майном застосовуються, зокрема положення ч. 1 ст. 259 ЦК УРСР. Відповідно до цієї правової норми, коли договір майнового найму укладено без зазначення строку, він вважається укладеним на невизначений строк і кожна із сторін вправі відмовитися від договору в будь-який час, попередивши про це в письмовій формі другу сторону за три місяці. Як встановлено п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки після набрання чинності новим ЦК України, правовідносини між сторонами з приводу укладеного договору продовжують існувати, застосуванню підлягають саме положення ЦК України 2003р. Правові наслідки порушення зобов'язання закріплені у ст. 611 ЦК України, п. 1 ч. 1 якої визначено такий правовий наслідок як розірвання договору. Загальні умови про розірвання договору врегульовано Главою 53 Розділу ІІ Книги П'ятої ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як вже згадувалось вище, умовами договору передбачено право його сторін на відмову від нього. Як вбачається зі змісту попередження від 27.03.2013р. (а.с.15), яке направлено на адресу відповідача рекомендованим листом та отримано нею 29.03.2013р., що стверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.15зв.), останню було повідомлено про розірвання договору безоплатного користування приміщенням з 01.07.2013р., тобто більш як за три місяці до моменту розірвання. Відтак, слід вважати встановленим, що вказані вимоги для розірвання договору позивачем дотримані в повному обсязі. Враховуючи те, що сторони договору наділені повноваженнями односторонньої відмови, і позивач під час його розірвання дотримався встановлених для цього умов, договір безоплатного користування приміщенням від 06.10.2000р. слід вважати розірваним, тому в цій частині суд знаходить позов обґрунтованим та задовольняє його. Разом з тим, підставною і такою, що підлягає до задоволення суд знаходить вимогу про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов'язання відповідача звільнити займані приміщення. Як встановлено приписами ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що на даний час вона продовжує користуватись вказаними приміщеннями. Оскільки право власності позивача в такому випадку є порушеним, вимога про усунення перешкод в користуванні власністю є також обґрунтованою. Крім цього, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача упущеної вигоди в сумі 2400 грн. Збитками в цивільному праві, відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 ЦК України, прийнято вважати втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто реальні збитки та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене - тобто упущена вигода. Як встановлено ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів враховують заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Відповідно до долученого до матеріалів справи договору оренди від 01.06.2013р. (а.с.18), позивач передає, а орендар - третя особа ПП [PERSON] приймає в строкове платне користування приміщення загальною площею 62,3 кв.м., яке знаходиться в цокольному поверсі будинку [ADDRESS] Користування об'єктом оренди починається з моменту підписання акту приймання-передачі, але не раніше 01.07.2014р. та закінчується 01.07.2014р. При цьому, орендодавець засвідчує, що об'єкт оренди з 01.07.2014р. буде звільнений попереднім користувачем. Щомісячна орендна плата становить 270 грн. Виходячи з суми, яку просить стягнути позивач з відповідача в примусовому порядку як розмір упущеної вигоди, складається вона з неповних 9-ти місяців орендної плати, яку позивач міг отримати у випадку звільнення відповідачем приміщення у вказаний строк, і оскільки з вини останньої цього зроблено не було, обрахований позивачем розмір упущеної виходи також належить стягнути з відповідача в примусовому порядку. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487,2 грн., які сплачені позивачем за подання до суду вимог майнового та немайнового характеру, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 23). На підставі наведеного та

Outcome: approved