Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, з урахуванням уточнень від 02.04.2015 року посилається на те, що відповідно до кредитного договору № DNМ0GА0000005475 від 15.05.2008 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 30 880 грн. грн. на строк до 15.05.2013р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,04 % річних. В порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 20.02.2015 року має заборгованість 86 284 грн. 87 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15.05.2008 року між позивачем та відповідачем - [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будинок площею 54,37 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачеві на праві власності. У зв'язку із виникненням заборгованості за кредитним договором позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок площею 54,37 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виселити відповідачів та інших осіб із вказаної квартири, стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, підтримує позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові доказі та оцінив їх у сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № DNМ0GА0000005475 від 15.05.2008 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 30 880 грн. грн. на строк до 15.05.2013р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,04 % річних (т. 1 а. с. 14-19). В забезпечення зобов'язань, 15.05.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № DNМ0GА0000005475, згідно п. 35.5 якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 22-25). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконує в повному обсязі, в результаті цього виникла заборгованість за кредитним договором станом на 20.02.2015 року має заборгованість 86 284 грн. 87 коп., що підтверджується розрахунком банку (т. 2 а. с. 18-20). Статтею 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачеві [PERSON] на праві власності належить житловий будинок площею 54,37 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 219-221). Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Законом передбачено порядок щодо виселення громадян, що мешкають у житловому будинку, вказана вимога може заявлятися тільки після прийняття рішення про звернення стягнення, тому у задоволенні вимоги щодо виселення відповідачів та інших осіб необхідно відмовити. Враховуючи, що позичальник допустила порушення зобов'язання за кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно відповідача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial