Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . На момент смерті разом із ним спільно мешкали дружина померлого [PERSON] та син померлого, а позивача рідний брат - [PERSON] . Позивач вказав про те, що у встановлений законом шестимісячний строк він разом з матір`ю звертався до нотаріусів в смт. Білокуракине із заявою про прийняття спадщини та на той час їм було роз`яснено порядок прийняття спадщини, але через завантаженість нотаріуси запропонували звернутися до любої сільської ради із заявами про прийняття та відмову від прийняття спадщини. З огляду на те, що вони колись мешкали в с.Чабанове Білокуракинського району, позивач та його матір подали заяви до Тимошинської сільської ради: він про прийняття спадщини, а вона про відмову від прийняття. [INFO] померла його матір - [PERSON] . На момент смерті вона проживала разом зі своїм сином, а позивача рідним братом [PERSON] . Позивач в позовній заяві вказав на те, що після її смерті він звертався до Білокуракинської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини де йому було пояснено про недоцільність подання заяви, оскільки будинок належав померлому батькові, а за його твердженням він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. [INFO] помер рідний брат позивача, а відповідачки рідний батько - [PERSON] . Після його смерті він розшукав відповідачку, яка мешкала в м. Луганськ, повідомив про спадщину, що належала її померлому батькові у вигляді земельного паю та для того, щоб вона мала змогу оформити спадщину передав їй оригінал державного акту про право власності на землю, а з приводу права на будівлю вказав, що успадкування, з огляду на наявні у нього правовстановлюючі документи буде здійснювати він. Проте, на початку липня 2019 року він випадково дізнався про те, відповідачка в порядку спадкування оформила на себе не лише земельний пай, але й будинок, що належав його померлому батькові, а відповідачки рідний дід [PERSON] . Позивач звернувся до нотаріуса де дізнався про те, що сільська рада не передала нотаріусу його заяву про прийняття спадщини, тому він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та вважається таким, що відмовився від прийняття спадщини. Нотаріусом було надано відповідне роз`яснення у зв`язку з чим, позивач просить суд визнати пропущений строк для прийняття спадщини з поважних причин та визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в смт. Білокуракине Луганської області. В судове засідання позивач надав аналогічні пояснення, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, позов не визнала повністю, надала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі через необґрунтованість та безпідставність вимог й відсутністю доказів поважності причини позивачем пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. У відзиві на позов вказала, що вона є онукою [PERSON] , який помер [INFO] , сином якого був [PERSON] , який помер [INFO] , і донькою якого є відповідачка [PERSON] , яка як спадкоємиця оформила спадщину після свого батька. На момент смерті [PERSON] , який помер в смт. Білокуракине 13.08.2014р. разом із ним були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадкова справа не заводилась. Долучені до позову копії заяв позивача про прийняття та від матері про відмову від прийняття спадщини не є доказами своєчасного прийняття спадщини, оскільки були складені з порушенням, подані неналежному органі та не зареєстровані в спадковому реєстрі. 04.05.2015р. [PERSON] , яка була матір`ю позивача та бабусею відповідачки також померла. Спадкова справа не заводилась. На момент смерті вона була зареєстрована та проживала разом із сином [PERSON] , який помер [INFO] та вже після смерті свого батька вона, як спадкоємиця, оформила спадщину. На вказане позивачем про передачу ним їй оригіналів документів на спадкове майно відповідачка заперечила та вказала про те, що це не відповідає дійсності та фактичним обставинам, оскільки саме через відсутність оригіналів документів вона була позбавлена можливості здійснити переоформлення спадщини в органах нотаріату. У зв`язку з цим вважає позов таким, що не підлягає задоволенню та у задоволенні позову просила відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, викладені заперечення відповідача, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше), сторін позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У частинах першої та другої\~\~статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану громадян реєстраційної служби Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області було складено відповідний актовий запис № 82 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.17). Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Красноармійською сільською радою Білокуракинського району Луганської області 15 серпня 1969 року батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14), а відповідачка [PERSON] є онукою. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 15.02.1993р., видано на підставі рішення виконкому Білокуракинської селищної Ради народних депутатів №9 від 27.01.1993р. (а.с.8). Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Білокуракинської селищної ради № 3044 від 21.06.2019р. гр. [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , актовий запис №82 по ВДРАЦСГРС Білокуракинського РУЮ у Луганській області від 19.08.2014р. на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним на момент смерті проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [INFO] [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану громадян реєстраційної служби Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області було складено відповідний актовий запис за №73 (а.с.16). Із копії паспорту позивача [PERSON] вбачається, що з 14.10.2008 року по теперішній час він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкові справи після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] не заводились та свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.44). Із листа Білокуракинської державної нотаріальної контори №59/01-16 від 03.07.2019р. «Про надання інформації» вбачається, що в установлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття чи про відмову від прийняття спадщини не звертався (а.с.18). Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. За змістом ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України (в редакції діючої на час відкриття спадщини) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Разом з тим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) в окремих випадках, коли особа не може з`явитися та подати заяву особисто, передбачено можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою. Таким чином, чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку громадянами права на подання заяви про прийняття спадщини. Тобто, переважну більшість часу, який надається спадкоємцю для прийняття спадщини позивач мав можливість реалізувати своє право, але не скористався жодним із законодавчо передбачених способів реалізації свого права й не зробив цього та не надав доказів неможливості звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини після померлого батька. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п.24 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 надано роз`яснення про те, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. В постанові Верховного Суду України 26.09.2012 року по справі №6-85цс-12 зазначається, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Ця позиція Верховного Суду України є обов`язковою для всіх судів у відповідності з іст.360-7 ЦПК України. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року у справі 6-167цс 12 прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийнята спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Об`єктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення ним дій по поданню до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька не було. Обставини, на які посилається позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач не навів. Позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] із 2014 року. Отже, своєчасна реалізація позивачем своїх спадкових прав на етапі подання заяви про прийняття спадщини не була здійснена та поважних причин пропуску строку, підтверджених належними доказами позивачем до суду не надано. Посилання позивача на те, що він має на руках оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно є помилковими з огляду на вимоги Цивільного кодексу України. Вказані обставини не свідчать про належну реалізацію позивачем своїх спадкових прав, оскільки він із померлими не проживав і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк не подав, як того прямо вимагають ч.3 ст.1268 та ч.1 ст.1269 ЦК України. Отже, належних і допустимих доказів здійснення права спадкування, зокрема, прийняття спадщини, позивачем [PERSON] не надано, а долучені до позовної заяви копія його заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.19), як і заява матері позивача [PERSON] про відмову від прийняття спадщини (а.с.20), подані до Тимошинської сільської ради Білокуракинського району, не є таким доказом, оскільки подана неналежному органу та не зареєстрована в Єдиному спадковому реєстрі у порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011р. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини без поважних причин. Крім того, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі 6-1215цс16 від 14.09.2016р., якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач є таким, що спадщину не прийняв та причини пропуску строку на прийняття спадщини є неповажними. Таким чином позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed