Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом мотивуючи це тим, що 19 вересня 2001 року між ним та [PERSON] було укладено договір оренди належного [PERSON] житлового приміщення, розташованого по [ADDRESS], Кіровоградської області, який 01 жовтня 2004 року на прохання [PERSON] був припинений і сторони уклали договір позики, згідно якого позивач позичив [PERSON] 800 доларів США, що еквівалентно 4246 гривень 08 копійок, під заставу належного [PERSON] вищевказаного житлового приміщення, при цьому зробивши в договорі застереження по те, що у разі невиконання боржником своїх зобов'язань на протязі двох років з моменту підписання договору, позикодавець вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет застави. До закінчення строку дії договору позивач передав [PERSON], на його прохання ще 600 доларів США, що еквівалентно 3184 гривень 56 копійок, а [PERSON] запропонував в рахунок отриманих від позивача коштів, оформити на нього право власності на дане житлове приміщення, що було предметом договору іпотеки, на підтвердження чого передав йому правовстановлюючі документи на дане приміщення, однак нотаріально посвідчити перехід до позивача права власності на предмет іпотеки вони не встигли, так як [INFO] року [PERSON] помер. Через юридичну необізнаність позивач вважав, що отримав право власності на дану житлову будівлю на підставі вказаного договору іпотеки, однак при зверненні до реєстраційної служби з метою отримання витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно на належний йому будинок отримав відмову, так як даний договір не є правовстановлюючим документом на приміщення, а тому він просить суд визнати поважною причину пропуску строку позовної давності, визнати дійсним договір позики та іпотеки, укладений між ним та [PERSON] 01 жовтня 2004 року та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Позивач в судове засідання не з'явився, проте письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі також в судове засідання не з'явились, але письмовими заявами просили справу розглядати без їх участі, позов визнали повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] як єдиному засновнику приватного підприємства Фірма «Ехо» на праві приватної власності належало житлове приміщення, розташоване по [ADDRESS] Кіровоградської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу державного майна шляхом викупу №8 від 14 травня 1996 року (а.с.8-10), свідоцтвом про право власності від 16 липня 1996 року (а.с.11), копією акту передачі вищевказаного приміщення №8 від 15 липня 1996 року (а.с.12) та копією виписки з рішення Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області № 39 від 27 червня 1996 року (а.с.13). 19 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди належного [PERSON] житлового приміщення, розташованого по [ADDRESS], Кіровоградської області (а.с.14), який 01 жовтня 2004 року на прохання [PERSON] був припинений і сторони уклали договір позики, згідно якого позивач позичив [PERSON] 800 доларів США (а.с.15), що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 01 жовтня 2004 року еквівалентно 4246 гривень 08 копійок (а.с.27). Згідно даного договору сторони передбачили, що зобов'язання по поверненню боргу за вказаним договором буде забезпечене заставою (іпотекою) належним [PERSON], як єдиному засновнику приватного підприємства Фірма «Ехо», житлового приміщення [ADDRESS] зробивши застереження в договорі про те, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання - повернення 800 доларів США на протязі двох років з моменту підписання договору, позикодавець вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет застави. Форма та зміст цього договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, яка передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума договору не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Даний договір також повністю узгоджується з вимогами ст. 13 Закону України «Про іпотеку», де зазначається, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому, викладення в одному документі і основного зобов'язання (договір позики) і способу забезпечення виконання зобов'язання (договір іпотеки) відповідає вимогам ч. 4 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам встановленим законом для договору, який визначає основне зобов'язання. Так при підписанні даного договору, [PERSON] було передано, а [PERSON] прийнято позику в сумі 800 доларів США, що еквівалентно 4246,08 гривень. Як вбачається з наведених вище обставин, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору позики та договору іпотеки, що підтверджується умовами договору, який підписаний обома сторонами, відбулося часткове виконання умов цього договору (позивач передав, а позичальник прийняв суму позики), але цей договір не було посвідчено нотаріально, як цього вимагає ст. 18 Закону України «Про іпотеку», так як позичальник ухилився від його нотаріального посвідчення, мотивуючи це браком часу та неможливістю їздити по різноманітним установам. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Проте, в даному випадку положення п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в частині неможливості застосування норм ст. 220 ЦК України до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, застосуванню не підлягають, так як відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладення договору - обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. При цьому, норма ч. 3 ст. 640 ЦК України, яка встановлює момент укладення правочину, що підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації також не може застосовуватись до договору іпотеки, у зв'язку з тим, що дана норма є загальним нормативно правовим актом. В той час, як до договору іпотеки слід застосовувати норму ст. 4 Закону України «Про іпотеку», як спеціальний нормативно правовий акт, так як при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно правовим актом, перевага надається спеціальному. Це обумовлено тим, що ЦК України і Закон України «Про іпотеку» видані одним і тим же нормотворчим органом, і вони мають однакову юридичну силу, проте норми ЦК України застосовуються до всіх договірних правовідносин, що відносить їх до норм права загального значення, а норми Закону України «Про іпотеку» застосовуються виключно до правовідносин , які виникають у сфері іпотеки, як норми права спеціального значення. Зазначений порядок застосування норм права підтверджується також і Листом Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», відповідно до якого, колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту). При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Таким чином, незважаючи на те, що договір іпотеки не був зареєстрований у встановленому порядку, він є укладеним в силу вимог ст. 4 Закону України «Про іпотеку», так як договір іпотеки має бути нотаріально посвідчений, а його державна реєстрація не є його обов'язковою умовою, у зв'язку з чим до укладеного сторонами договору можуть бути застосовані положення ч.2 ст.220 ЦК України про визнання його дійсним. Крім того, ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Тому, виходячи зі змісту ст. 4 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 220 ЦК України, договір іпотеки, який був укладений у простій письмовій формі може бути визнаний судом дійсним, і подальше нотаріальне посвідчення цього договору не вимагається. При цьому суд враховує також, що позичальником [PERSON] позивачу не було повернуто суму позики 800 доларів США, що еквівалентно 4246,08 гривень, а після цього, на його прохання позивач передав йому ще 600 доларів США, що еквівалентно 3184,56 гривень і ще до закінчення строку дії даного договору, позичальник запропонував в рахунок отриманих від нього коштів, оформити на нього право власності на житлове приміщення, що було предметом договору іпотеки, на підтвердження чого передав [PERSON] правовстановлюючі документи на дане приміщення, зокрема, договір купівлі-продажу, акт передачі приміщення, свідоцтво про власність. Однак нотаріально посвідчити перехід до позивача права власності на предмет іпотеки сторони не встигли, так як [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Петрівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області 14 липня 2005 року (а.с.16). Згідно витягу і довідок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданих державним реєстратором Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області та державним реєстратором Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області вбачається, що після смерті [PERSON], приватне підприємство фірма «ЕХО» діяльності не здійснювало, та як в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - записів про проведення реєстраційних дій не знайдено і документів для включення до Єдиного реєстру державному реєстратору не надавалися (а.с.28-32). Згідно рішення виконавчого комітету Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №5 від 29 січня 2016 року та довідки Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №1224 від 14 квітня 2016 року приміщенню по [ADDRESS] присвоєно адресу: [ADDRESS], Кіровоградської області (а.с.24-25). На підставі чого [PERSON] здійснив оцінку житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], Петрівського району, Кіровоградської області та 15 лютого 2016 року виготовив технічний паспорт на нього (а.с.17-24). Оскільки, позивач не знав про те, що за вирішенням цього питання необхідно звернутись до суду, внаслідок чого пропустив строк позовної давності, тому суд вважає за необхідне поновити йому строк позовної давності. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.3,4,13,18,37 Законом України «Про іпотеку», ст.ст.210, 220, 640,1047 ЦК України.

Outcome: approved