Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, покликаючись на те, що 25 лютого 2011 року він передав відповідачу [PERSON] гроші у розмірі 91195 грн, про що було складено розписку відповідачем від 25 лютого 2011 року, а відповідач [PERSON] передав йому технічний паспорт, ключі від автомобіля та довіреність на розпорядження автомобілем марки BMW модель 628І 2000 року випуску шасі [NUMBER] тип ТЗ-легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER] індифікатор [NUMBER]. У серпні 2011 року він хотів переоформити автомобіль на своє ім'я, але працівники ДАІ повідомили йому, що на підставі виконавчого листа виданого Залізничним районним судом м.Львова, відділом державної виконавчої служби Залізничного районного управління юстиції м.Львова винесено постанову та накладено арешт на рухоме майно [PERSON], від імені якого [PERSON] на підставі довіреності здійснив продаж автомобіля. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW модель 628І 2000 року випуску шасі [NUMBER] тип ТЗ-легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER], індифікатор [NUMBER], укладеного 25 лютого 2011 року, визнати за ним право власності на даний автомобіль та скасувати заходи примусового виконання за виконавчим листом Залізничного районного суду м.Львова в частині накладеного арешту на даний автомобіль. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], на даний час, власником автомобіля марки BMW модель 628І 2000 року випуску тип ТЗ-легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER] є відповідач [PERSON] /а.с. 13/ Згідно розписки від 25 лютого 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] 91195,00 грн. за автомобіль марки BMW модель 628І 2000 року випуску тип ТЗ-легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER]. /а.с. 12/ Суд вважає необгрунтовани покликання представника позивача на те, що вказана розписка та довіреність оформлена на ім'я позивача є свідченням укладення договору купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу та виконання усіх необхідних умов такого договору з посиланням на ст. 220 ЦК України, оскільки згідно з п. 13 Постанови пленумум Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Окрім того, відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Враховуючи наведене, суд вважає, що зважаючи на суму укладеного між сторонами правочину - 91195,00 грн., яка беззаперечно у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, вказаний правочин слід було укласти виключно у письмовій формі, однак згадана угода не оформлялася сторонами ні в нотаріальній, ні у простій письмовій формі. Також ні, позивачем, ні відповідачами при визнанні позову, суду не надано жодних доказів, що відповідач [PERSON] дійсно ухилився від посвідчення та державної реєстрації даного правочин, чи втрачена така можливість. А також суд переконаний, що вимоги позивача щодо визнання договору дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, а відтак позовні вимоги щодо визнання договору дійсним та визнання за позивачем права власності на транспортний засіб не підлягають задоволенню. Окрім того слід відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо скасування заходів примусового виконання за виконавчим листом Залізничного районного суду м.Львова від 06 травня 2011 року в частині накладеного арешту на автомобіль марки BMW модель 628І 2000 року випуску тип ТЗ-легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER] оскільки на переконання суду дана вимога заявлена позивачем і визнана відповідачами виключно з метою уникнення відповідальності за кредитним зобов'язанням відповідача [PERSON] шляхом визнання права власності на даний автомобіль за позивачем, що стверджується виконавчим листом Залізничного районного суду м.Львова від 06 травня 2011 року. /а.с. 14/ З огляду на викладене суд також не приймає визнання позову відповідачами, оскільки визнання відповідачами позову суперечить наведеним нормам закону та порушує права, свободи та інтереси третьої особи зокрема ПАТ «Фольксбанк» у кредитних правовідносинах із відповідачем [PERSON] Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та його представниками не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed