Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз», про визняння наказу №28К від 30.03.2016 року незаконним , про поновлення на роботі, стягнення плати за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди. Позивач просив суд поновити позивача [PERSON] на роботі у ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» на посаді наповнювача балонів, визнавши наказ про звільнення від 30.03.2016 року №28К недійсним. Також позивач просив суд стягнути з ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON] кошти за вимушений прогул. Також позивач просив суд стягнути з ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON] 5000 гривень завданої моральної шкоди. 22 серпня 2016 року позивавачем та представником позивача [PERSON] подано письмову заяву про залишення без розгляду позовних вимог позивача, щодо поновлення позивача [PERSON] на роботі у ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» на посаді наповнювача балонів та стягнення з ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON] коштів (середньомісячної плати) за вимушений прогул. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заяву про залишення частини позовних вимог позивача без розгляду підтримав,а саме про залишення без розгляду позовних вимог позивача, щодо поновлення позивача [PERSON] на роботі у ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» на посаді наповнювача балонів та стягнення з ТОВ «Компанія «Чернігів-Автогаз» на користь [PERSON] коштів (середньомісячної плати) за вимушений прогул. В іншій частині позов підтримав, просить позов задовольнити. Також просить суд провести розгляд справи заочно без участі відповідача та не заперечує проти постановлення судом по справі заочного рішення. Також пояснив, що десь 14 березня 2016 року , коли він перебував на роботі його було керівництвом відповідача направлено на медичне освідоцтвування на стан наркотичного та алкольного сп»яніння до медичного закладу за підозрою того, що він , тобто позивач , перебував на роботі в стані алкогольного чи наркотичного сп»яніння. Проведеним освідоцтвуванням 14 березня 2016 року було встановлено, що він не перебував ні встані алкогольного ні в стані наркотичного сп»яніння. Не зважаючи на це, його, тобто позивача , відповідачем 31 березня 2016 року було звільнено з роботи за п.7 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу №28К/2016 від 30 березня 2016 року. Вважає, що відповідачем було незаконно звільнено його, тобто позивача, з роботи, тому просить наказ №28К/2016 від 30 березня 2016 року про звільнення визнати незаконним. Йому, тобто позивачу [PERSON] також завдано моральної шкоди, у звязку з незаконним звільненням з роботи, а це потягло за собою позбавлення спокою, порушило нормальний уклад життя позивача, він був позбавлений заробітку, були порушені його законні права, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду незаконними діями відповідача позивач оцінює в 5000 гривень. На даний час він працює на іншому підприємстві. Просить суд стягнути з відповідача судовий збір сплачений ним при подачі позову до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заяву про залишення частини позовних вимог позивача без розгляду підтримав, також в іншій частині позов підтримав, просить позов задовольнити. Також просить суд провести розгляд справи заочно без участі відповідача та не заперечуює проти постановлення судом по справі заочного рішення. Представники відповідача ТОВ «Компанія «Чернігів Автогаз» в судове засідання повторно не з»явились, є належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, заперечень на позов не надано, та не надано матеріалів , які були підставою звільнення позивача з роботи. Суд, заслухавши, позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року позивача було прийнято на роботу на підприємство-відповідача на посаду наповнювача балонів, що підтверджується наказом №01/К від 31.03.2014 року. 31 березня 2016 року позивача було звільнено з роботи за п.7 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу №28К/2016. У звязку з даними обставинами позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з проханням про поновлення його на роботі, оскільки адміністрація звільнила його з роботи незаконно, так як він не перебував на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння, без витребування пояснень позивача, чим було порушено вимоги трудового законодавства. Укладаючи вищевказаний трудовий договір, позивач прийняв на себе зобовязання виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку. Будь-яких порушень трудової дисципліни з боку [PERSON] не було, а звільнення з роботи не має законного підґрунтя і є наслідком , з тверджень позивача, неприязних стосунків, що склалися між ним та безпосереднім керівництвом. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Отже, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, уставів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливо застосування положень ст. 147 КЗпП України. Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків. Відповідачем на час розгляду справи не надано до суду жодних заперечень на позов та будь-яких доказів правомірності дій відповідача при звільненні позивача з роботи. З наданої позивачем та його представником виписки із медичної карти амбулаторного хворого №673 від 14.03.2016 року вбачається, що позивач 14.03.2016 року в 11 годині на період проведення його медичного освідоцтвування КЛПЗ «Обласний наркологічний диспансер» будучи доставленим керівником виробництва «ТОВ»Чернігів-Автогаз» у зв»язку з підозрою у вживанні наркотичних речовин є тверезий, ознак сп»яніння не має. З врахування вищевказаного суд приходить до висновку, що наказ про звільнення від 30.03.2016 року №28К сладений в «ТОВ»Чернігів-Автогаз» є незаконним, тому позов в даній частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача морального відшкодування, суд приймає до уваги доводи позивача про те, що грубим порушенням його трудових прав внаслідок незаконного звільнення, тим, що він залишився без роботи та без засобів до існування, заробітку, йому було спричинено моральні страждання. Вказані обставини призвели до втрати нормальних життєвих звязків позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, спричиненої порушенням його трудових прав, у розмірі, що відповідатиме принципам розумності і справедливості 3000 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Так як позов підлягає частковому задоволенню, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду відповідно квітанції Чернігівського облуправління АТ»Ощадбанк» №252 від 30 червня 2016 року в розмірі 1102 гривні 40 копійок. Отже на підставі вищевикладеного, в сукупності з зібраними по справі матеріалами, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial