Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] і за рахунок коштів отриманих від реалізації на прилюдних торгах заставленого майна задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» за кредитним договором № 034 - пп від 22.07.2010 року в сумі 4787087,23 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 3285000,00 грн.; прострочена заборгованість по кредиту за період з березня по липень 2014 року - 932000,00 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам за період з березня по червень 2014 року - 420602,60 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за липень 2014 року - 68049,67 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки складає - 61251,51 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки складає - 20183,45 грн. Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки - трьохкімнатної квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2010 року між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 034 - пп (з договорами про внесення змін: № 1 від 27 липня 2010 року та б/н від 31 грудня 2013 року до даного договору), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 4400000,00 грн., строком повернення до 30 червня 2015 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19 % річних. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного договору станом на 12.08.2014 року [PERSON] має заборгованість в сумі 4787087,23 грн. Для забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № 226/034-пп від 03 серпня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1485. Згідно з цим договором [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Заставна вартість предмета іпотеки становить - 1545000,00 грн. Враховуючи приписи частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», підпункту 4.1. пункту 4 договору іпотеки № 226/034-пп від 03 серпня 2010 року та порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, в частині прострочення сплати основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, позивач має право на задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку майна, в тому числі вимог щодо сплати пені. В зв'язку з чим позивачем неодноразово направлялися відповідачу повідомлення за № 47/5-41-12/1562 від 25 березня 2014 року та вимога за № 47/5-41-12/4114 від 30 липня 2014 року про термінове погашення заборгованості, а також попередження про стягнення заборгованості по кредиту, відсотків та пені, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, вказані вимоги банку відповідачем були залишені без уваги, заборгованість не погашена. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю у розгляді кримінальної справи в іншому суді. Однак, суд вважає вказане клопотання необґрунтованим, а неявку відповідача та його представника неповажною з огляду на наступне. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими не лише при з'ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтованого зайнятістю представника відповідача в іншому судовому процесі. Суд вважає дане клопотання необґрунтованим і таким, що може призвести до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом встановлено, 22 липня 2010 року між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 034 - пп (з договорами про внесення змін: № 1 від 27 липня 2010 року та б/н від 31 грудня 2013 року до даного договору), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 4400000,00 грн., строком повернення до 30 червня 2015 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19 % річних. Банк виконав своїх зобов'язання перед відповідачем, здійснивши видачу кредитних коштів, що підтверджується заявами на видачу готівки за № 167 від 10 серпня 2010 року, № 175 від 30 серпня 2010 року, № 226 від 31 серпня 2010 року. Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 кредитного договору позичальник зобов'язалась використати кредит на цілі, передбачені цим договором, сплатити кредитору відсотки за користування кредитом і комісії у розмірах та порядку, передбачених цим договором та повернути кредитору суму кредиту в порядку і строки, передбачені цим договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 31.08.2010 року банком було в повному обсязі виконано умови кредитного договору проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Підпунктом 6.2.1 пункту 6 кредитного договору встановлено, що у випадку прострочення погашення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом та/або комісії, встановлених цим договором, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаних зобов'язань за кожен день прострочення Станом на 12 серпня 2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 034 - пп від 22.07.2010 року складає 4787087,23 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 3285000,00 грн.; прострочена заборгованість по кредиту за період з березня по липень 2014 року - 932000,00 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам за період з березня по червень 2014 року - 420602,60 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за липень 2014 року - 68049,67 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки складає - 61251,51 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки складає - 20183,45 грн. Для забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № 226/034-пп від 03 серпня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1485. Згідно з вказаним договором відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належить відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 17 червня 1999 року. Реєстрація права власності здійснена Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно 15 липня 2010 року в реєстрову книгу № д.155-36, номер запису 41365. Заставна вартість предмета іпотеки становить - 1545000,00 грн. Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічна позиція міститься в підпункті 4.1. пункту 4 договору іпотеки № 226/034-пп від 03 серпня 2010 року, а саме: іпотекодержатель набуває права на задоволення свої вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, забезпечених цією іпотекою, вони не будуть виконанні. Враховуючи приписи частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», підпункту 4.1 пункту 4 договору іпотеки № 226/034-пп від 03 серпня 2010 року та порушення відповідачем свої зобов'язань за кредитним договором, в частині прострочення сплати основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, позивач має право на задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку майна, в тому числі вимог щодо сплати пені. В зв'язку з чим позивачем неодноразово направлялися відповідачу повідомлення за № 47/5-41-12/1562 від 25 березня 2014 року та вимога за № 47/5-41-12/4114 від 30 липня 2014 року про термінове погашення заборгованості, а також попередження про стягнення заборгованості по кредиту, відсотків та пені, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, вказані вимоги були залишені відповідачем без уваги та заборгованість погашена не була. Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] і за рахунок коштів отриманих від реалізації на прилюдних торгах заставленого майна задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» за кредитним договором № 034 - пп від 22.07.2010 року в сумі 4787087,23 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 3285000,00 грн.; прострочена заборгованість по кредиту за період з березня по липень 2014 року - 932000,00 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам за період з березня по червень 2014 року - 420602,60 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за липень 2014 року - 68049,67 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки складає - 61251,51 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки складає - 20183,45 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюється законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у разі: передання застоводавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; порушення заставодавцем правил про зміну предмета застави; витрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил розпорядження предметом застави; в інших випадках, встановлених договором. Згідно ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 3654,00 грн.

Outcome: approved