Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, що викликало хронічне професійне захворювання пневмоконіоз:сілікоз, вузлова форма, 1/1,р/р, ускладнений:емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню, захворювання професійне повтроне (вперше встановлене ОКБПЗ 17.05.1999р.) Даних про наявність паталогії периферійної нервової системи, ЛОР-органів, професійної етіології немає». Зазначає, що висновком медико-соціальної експертної комісії йому безстроково встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності, а потім висновком МСЕК серії 10ААА від 22.05.2013року безстроково 50% втрати професійної працездатності, медичним висновком Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань № 2482 від 30.11.2011 року йому встановлений професійний характер захворювання. Відповідно до наказу Публічного Акціонерного Товариства «Часоворський вогнетривкий комбінат»\~№367 від 03.09.1999 року вказано, що працюючи в цеху №5 з 1987 року по 1999 року він отримав професійне захворювання, яке потягло втрату професійної працездатності. Просить суд стягнути з відповідача - роботодавця, який зобовязаний був забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці, моральну шкоду, що полягає в обсязі та глибині заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характері та тривалості, незворотності змін у стані здоровя, яку визначає в еквіваленті 50\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеними у позовній заяві та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача в судовому засіданні позов [PERSON] визнала частково, надавши пояснення про те, що позивач тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем, внаслідок шкідливих умов праці втратив 50% професійної працездатності, став інвалідом третьої групи безстроково, тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця. Однак зазначає, що позивач не надав жодних доказів в обґрунтування позовних вимог на суму 50\~000 грн., свідомо працював на шкідливому виробництві з метою отримання відповідної заробітної плати, пільгової відпустки, додаткової відпустки та інших пільг, проходив обовязкові та періодичні медичні огляди за направленням роботодавця, проходив санаторно-курортне лікування, не звертався до цього часу після звільнення до адміністрації відповідача для надання додаткової допомоги. Тому просить суд задовольнити позов частково у сумі 2\~000,00 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, що позов [PERSON]\~ до\~ ПАТ «Часоворський вогнетривкий комбінат»\~ про\~\~ відшкодування моральної\~ шкоди, заподіяної\~\~ професійним захворюванням, слід задовольнити частково виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Часовіярський вогнетривкий комбінат», яке 20 березня 2011 року перейменовано на публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»), про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці, виданої на імя позивача (а.с.6-8). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу - Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» - про наявність професійного захворюванням від 30.11.2011року №2482 (а.с.15) встановлено, що [PERSON] хворіє на пневмоконіоз; силікоз, вузлова форма (1/1, p/р); ускладнений:емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню, захворювання професійне повтроне (вперше встановлене ОКБПЗ 17.05.1999р.) Даних про наявність паталогії периферійної нервової системи, ЛОР-органів, професійної етіології немає. Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці [PERSON], складеною завідувачем відділу гігієни праці [PERSON] та затвердженою головним санітраним лікарем м. Артемівська (а.с.10-11): на ПАТ «Часоворському вогнетривкому комбінаті»\~[PERSON] загальний трудовий стаж складає 50 років, з них шкідливими умовами 31 рік. З 1959 року по 1964 року працював ремонтним слюсарем у цеху №6, який у 1964 році включений в склад цеху №5;1964році-1969року працював ремонтним слюсарем помольно-дробильного цеху №5;1969 року по 1971 року майстер цеху №5; 1971 року по 1973 року ремонтний слюсар помольно-дробильного цеху №5;1976 року по 1977року працював ремонтним слюсарем помольно-дробильного випалювального цеху №5;1981року по 1984 року працював слюсарем ремонтником помольно-формовочного дільниці помольного цеху №5;з 1987 року по 1999року працював слюсарем ремонтником дроблення помолу та випалювальної сировини цеху №5. Актом № 3/10 «розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» у [PERSON] підтверджено про наявність шкідливих умов праці в період роботи слюсарем ремонтником та піддавався дії пилі в полцентраціях перевищують ГДК у робочій залі.діагноз: силікоз першої стадії, вузлова форма, 1/1, р/р, емфізема легких 1-2 стадії. Причини професійного захворювання :запиленість воздуху робочої зони по даним промислової лабораторії Часовоярського комбінату, перевищує ПДК в 1,4-2,4 рази. Зміст вільного SiO2(диксида кремнія) складає 7,64-8,77%. Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступення втрати професійної працездатності у відсотках потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії 10ААА № 232040, [PERSON] має 3 групу іналідності, дата огаляду 22.05.2013року, ступінь втрати професійної працездатності у відстотках складає 50% з 14.05.2013 року, причина втрати професійної працездатсності : «пневмоконіоз». Відповідно до ч. 2\~ст. 153 Кодексу законів про працю України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженими ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте зі\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень\~Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Крім того, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено у новій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року. Так, відповідно до ч.8 ст.36 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України\~та\~Кодексу законів про працю України. Суд враховує те, що відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23\~вересня 1999\~року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №\~2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №\~229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з положення статті 23 Цивільного кодексу України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачу ушкодженням здоровя внаслідок професійного захворювання, отриманого під час виконання трудових обовязків, позивачеві спричинено моральну шкоду. Суд враховує тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, отримання групи інвалідності безстроково, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, який є людиною похилого віку, саму характеристику хвороби, що значно впливає на якість соціальних звязків, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також суд враховує незабезпечення відповідачем-роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці позивачеві, не зважаючи на існування в структурі товариства окремого відділу, який здійснює контроль стану навколишнього середовища. Враховуючи викладене, виходячи з засад розумності та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в еквіваленті 25\~000 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за порушення ушкодження здоровя внаслідок професійного захворювання, та судового збору на користь держави, на підставі ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial