Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16.05.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00034525, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 7500 грн. строком до 16.05.2014 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами. Розділом 2 Кредитного договору передбачений порядок виконання грошових зобовязань позичальника. Зокрема, відповідно до пп. 2.5.2. кредитного договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок, вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом. Кредитним договором, а саме, п. 2 Спеціальної частини кредитного договору передбачено термін користування Кредитом до 16.05.2014 року, проте, в порушення умов Кредитного договору та діючого законодавства, Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовязання, що в свою чергу відповідно до договору та діючого законодавства є підставою для предявлення позивачем вимоги про виконання відповідачем боргових зобовязань. Відповідно до п. 4 спеціальної частини кредитного договору встановлюється комісія за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом. Так, з 2012 року виникла прострочена заборгованість за Кредитом. Станом на 14 серпня 2015 року загальна сума, яка підлягає стягненню з Відповідача, становить 23 124,37 (двадцять три тисячі сто двадцять чотири) грн. 37 коп., з яких: 2 998,02 грн. - заборгованість за кредитом; 1050,76 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 1706,25 грн. - заборгованість по сплаті комісії за РО; 17369,34 грн. - сплата штрафних санкцій. Повідомив, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] /а.с.1-3/. Просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 23124,37 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але раніше в часі просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги не визнає. Пояснила, що кредитні кошти не сплачувалися у звязку з тим, що банк було ліквідовано, вона вживала заходів в межах своїх можливостей, але так їй і не вдалося встановити юридичну адресу кредитора та номер рахунку на який можливо було перераховувати кошти по кредиту. Кредит вона сплачувала до часу процедури банкрутства банку. Відділення банку позивача у Новоархангельському районі відсутнє. Просила справу розглядати на підставі наявних у ній документів. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. 25.08.2015 позивач звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.1-3/. 02.09.2015 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду /а.с. 32/. 19.10.2015 року по справі постановлено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі /51-53/. 16.01.2018 року відповідачка звернулася до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області із заявою про перегляд заочного рішення 19 жовтня 2015 року /а.с.66-71/. 25.04.2018 року ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду /а.с.96-97/. 01.06.2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області /а.с.120/. 01.08.2018 року справа була отримана Новоархангельським районним судом Кіровоградської області /а.с.126/. 02.08.2018 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 28.08.2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 14.09.2018 року /а.с.132-133/. 14.09.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду на 05.10.2018 року /а.с.136-137/. 05.10.2018 року судовий розгляд було відкладено на 19.10.2018 року /а.с.143-144/. \~ \~ \~ \~ 18.12.2018 року судовий розгляд відкладено на 09.01.2019 року /а.с.151-152/. 09.01.2018 року судовий розгляд відкладено на 01.02.2019 року /а.с.155-156/. 01.03.2019 року по справі постановлено рішення (вступна та резолютивна частина). Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку, що цивільний позов не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України, вказує на те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Ч. 1\~ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 16.05.2011 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00034525, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 7500 грн. строком до 16.05.2014 року зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами /а.с.6-14/ Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» /а.с.23/. Відмовляючи в задоволенні цивільного позову суд враховує наступні положення норм процесуального та матеріального права. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 626 ЦК України). Ст.\~526\~ЦК України\~вказує,\~що зобовязання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. У ст.\~527\~ЦК України\~законодавець підкреслив,\~що боржник\~зобовязаний виконати\~свій обовязок,\~а кредитор\~-\~прийняти виконання\~особисто,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом,\~не випливає\~із суті\~зобовязання чи\~звичаїв ділового\~обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК Украйни). Згідно ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобовязання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобовязання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов'язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобовязання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В частинах\~1\~та 2\~ст.\~614\~ЦК України\~зазначено,\~що особа,\~яка порушила\~зобовязання,\~несе відповідальність\~за наявності\~її вини\~(умислу\~або необережності),\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Особа\~є невинуватою,\~якщо вона\~доведе,\~що вжила\~всіх залежних\~від неї\~заходів щодо\~належного виконання\~зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Положенням ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~З аналізу перелічених судом норм матеріального права випливає, що кожна і сторін у зобовязанні повинна сумлінно виконувати покладені на неї договором обовязки при цьому не заподіюючи іншій стороні будь-якої шкоди. \~ \~ \~ \~Договір це підстава виникнення правовідносин, тобто юридичного факту, що лежить в основі зобовязання і відповідно до ст. 11 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Дефініція договору дана у ст. 626 ЦК України. \~ \~ \~ \~Можна вважати що укладений між сторонами договір банківського обслуговування без зовнішнього впливу, при цьому забезпечена його свобода як один із основних принципів. Укладений договір є двостороннім, відплатним та консенсуальним, який укладено в письмові формі. Предметом договору є правовідносини повязанні з кредитуванням. У змісті договору визначені права та обовязки сторін. \~ \~ \~ \~ Відповідно до виниклих між сторонами зобовязань банк повинен був надати позичальнику кошти, а останній в свою чергу повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції. \~ \~ \~ \~В нашому випадку способом виконання зобовязання є виконання його боржником частинами - шляхом внесення платежів частинами в національній валюті. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи на даний час зобовязання боржником (відповідачем у справі) не виконано, але як прослідковується з розрахунку заборгованості /а.с.4-5/ кошти вносились до 16.05.2014 року певними сумами, потім виплати було припинено, що потягло за собою звернення кредитора до суду з даним цивільним позовом. \~ \~ \~ \~Також суд звертає увагу, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Як слідує з позову та матеріалів цивільної справи на момент звернення до суду розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйбі Банк». \~ \~ \~ \~ Ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» ( ч. 2 ст. Закону України «Про банки та банківську діяльність»). Відповідно до пунктів 3.1.2, договору банківського обслуговування № BLaЖГА 00034525 банк зобовязаний надавати позичальнику консультацій послуги з питань виконання договору. Як наслідок цього пункту в правовому розумінні на кредитора (позивача у справі покладено обовязок) повідомляти боржника (відповідача у справі) про настання певних юридичних наслідків, в нашому випадку відкликання ліцензії та ліквідація банку, ці обставини є суттєвими оскільки боржник при настанні зазначених наслідків знаходиться осторонь від ситуації, що склалась у кредитора, та йому для виконання зобовязання потрібно зясування певних обставин щодо наявності рахунків, місця розташування банку тощо, що в свою чергу не є дотриманням балансу інтересів сторін у кредитних правовідносинах, та в свою чергу унеможливлює виконання зобовязання належним чином. Також суд звертає увагу, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Складом цивільного правопорушення є наявність його чотирьох елементів: обєкт, субєкт, обєктивна сторона та субєктивна сторона. При наявності зазначених елементів у їх сукупності утворюється склад (цивільного правопорушення (цивільно-правової відповідальності). У ст.\~614\~ЦК України\~законодавець зазначив,\~що особа,\~яка порушила\~зобовязання,\~несе відповідальність\~за наявності\~її вини\~(умислу\~або необережності),\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Особа є\~невинуватою,\~якщо вона\~доведе,\~що вжила\~всіх залежних\~від неї\~заходів щодо\~належного виконання\~зобовязання.\~Відсутність своєї\~вини доводить\~особа,\~яка порушила\~зобовязання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобовязання, є нікчемним. Тобто з даної норми цивільного права випливає, що у цивільному праві діє презумпція вини. Також в аналізованій статі умовою цивільно-правової відповідальності є вина психічне ставлення особи до своєї протиправної поведінки та наслідків, що настали. З матеріалів справи слідує та ніким не оспорюються, що виплата по виниклим кредитним зобовязанням була припинена боржником в силу того, що вона не була обізнана з приводу яким чином проводити розрахунки з банком у звязку з відсутністю інформації щодо рахунку для перерахування коштів для погашення заборгованості. В приписах ч. 1 ст. 617 ЦК України, зазначено що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Випадком в розумінні даної норми матеріального права є наявність обставин при яких боржник не міг передбачити настання певних обставин та запобігти їх розвитку, а тому в нашому випадку відсутній безпосередній причинний звязок між дією і наслідками, які настали виникнення заборгованості, оскільки відповідач вчинила всі необхідні дії для виконання правочину, тобто можливо стверджувати що відсутня, як обєктивна так у субєктивна сторона цивільного правопорушення, що має наслідком настання цивільно-правової відповідальності та задоволення позовних вимог. На думку суду відповідач дотрималась умов правочину виконувала його належним чином до настання подій, про які суд зазначив вище, а тому у неї не виникло відповідальності (обовязку) відшкодувати збитки за кредитним договором. Крім цього суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України), це є одним із принципів змагальності. Метою доказування є зясування дійсних обставин справи і встановлення істини. Доказування можливо рахувати як доведення певних фактів та обставин та підтвердження це належним та допустимими доказами. Обовязок доказування покладено на сторони . Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст. 48 ЦПК України). Матеріально-правовий зміст обовязку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання субєктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилається сторона неіснуючим (надуманим). Як вбачається з позову та матеріалів цивільної справи позивач оперує поняттям «відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів» за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість, але разом з тим на підтвердження цього не надає належних доказів, а саме чи направлялись відповідачу будь-які претензії, чи відбувалось повідомлення останньої про певні зміни в діяльності банку та чи отримувались будь-які листи чи повідомлення від останньої. А тому на переконання суду позивачем не надано належних доказів на підтвердження зазначених і фактів та не доведено перед судом факту, що відповідач умисно не виконала умов по договірним зобовязанням, що саме по особі виключає настання цивільної правової відповідальності за порушення зобовязання. За викладених обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати по справі відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Приймаючи до уваги викладене та,

Outcome: dismissed