Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідач, який є власником та зареєстровано за адресою: [ADDRESS] є споживачем теплової енергії. У зв'язку з несплатою за спожиту теплову енергію за період з 01.09.2008 року по 01.12.2014 року має заборгованість в сумі 9449,54 грн., у добровільному порядку заборгованість не погашає. З метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена, однак ухвалою суду від 16.10.2014 р. за заявою відповідача судовий наказ №266/4092/14-4 від 18.09.2014 р. було скасовано. Крім основного боргу відповідач має сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов'язання, яка складає 2197,20 грн., та 3 % річних, які складають 774,11 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь вказані суми, та судові витрати. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, у письмовій заяві підтримала позовні вимоги просить їх задовольнити, розглянути справу без її участі та у разі неявки відповідача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку [NUMBER], відповідач зареєстровано в квартирі [ADDRESS] Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідач має заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.09.2008 року по 01.12.2014 рік в сумі 9449 гривень 54 копійки (а.с.5-6). До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. За умовами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач має перед позивачем зобов'язання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачем отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обов'язок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обов'язку щодо оплати за надані їм послуги. Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі відповідача відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з 01 вересня 2008 року по 01 грудня 2014 року, у зв'язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість позову в сумі 9449 гривень 54 копійки, тому позовні вимоги в цієї частині задовольняє. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обов'язок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобов'язанням, а відповідач у встановлені строки та належним чином його не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суму інфляційних втрат за період в межах заявлених позовних вимог прострочки зобов'язання за період з 01 вересня 2008 р. по 01 грудня 2014р., яка складає 2197,20 грн., та 3 % річних, які складають 774,11 грн. (розрахунок інфляційних та 3% річних додається). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідача підлягає стягненню 243,60 гривень у відшкодування судового збору. На підставі ст. 64, 68, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 7,13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 320, 526, 625 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, п. 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: approved