Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та поновлення на роботі зазначивши, що наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №365 о/с від 07.10.2013 року її з 07.10.2013 року було звільнено з посади оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області. Вважаючи вищевказаний наказ незаконним, позивач звернулася до суду за захистом порушених трудових прав. У судовому засіданні позивач надала заяву від 31.01.2014 року про зміну розміру позовних вимог (а.с.77), відповідно до якої просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 05.08. по 07.10.2013 року та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також 2000,00 грн. за правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачем вказано, що заподіяна відповідачем моральна шкода полягає у незаконній затримці виплати заробітної плати, не нарахуванні компенсації за затримку виплати заробітної плати та незаконному звільненні. Крім того у судовому засіданні представником позивача надано пояснення, згідно з якими встановлено, що позивачка у зв'язку з незаконним її звільненням та невиплатою відповідачем заробітної плати перебувала у вкрай скрутному становищі, тому що окрім труднощів у влаштуванні свого життя вона ще вимушена була брати кредит у банку для лікування своєї матері та свекрухи, яка померла у листопаді 2013 року. Заявлений позов позивач підтримала та посилаючись на викладені в заяві обставини просила позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, надав письмові заперечення проти позову та просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 29.07.2013 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, третя особа: профспілкова організація атестованих працівників міліції в Кіровоградській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними наказів, за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2013 року про визнання протиправним та скасування наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області та поновлення на роботі. За наслідками розгляду вказаної справи, Апеляційним судом Кіровоградської області апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та ухвалено нове рішення, відповідно до якого визнано незаконними та скасовано накази начальника УМВС України в Кіровоградській області, [PERSON] поновлено на посаді оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області з 11.01.2013 року та стягнено з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.07.2013 року, 05.08.2013 року наказом т. в. о. начальника Управління МВС України в Кіровоградській області №293 о/с від 05.08.2013 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.07.2013 року. 05.08.2013 року кадровою службою УМВС України в Кіровоградській області позивача ознайомлено з наказом УМВС України в Кіровоградській області № 569 від 30.05.2013 року «Про організаційно-штатні зміни в органах і підрозділах УМВС», відповідно до якого було скорочено всі 10 посад відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області, тобто скорочення штатної чисельності працівників відбулося до поновлення позивача на роботі, відповідно [PERSON] 05.08.2013 року було ознайомлено за два місяці про скорочення раніше займаної нею посади. 07. 10. 2013 року, з урахуванням письмового попередження позивача про організаційно-штатні зміни в органах і підрозділах УМВС, тобто за два місяці, позивача було звільнено з посади оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області за п.1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить наказ № 365 о/с від 07.10.2013 року та запис №31 від 07.10.2013 року у трудовій книжці позивача. У судовому засіданні свідком [PERSON] надано показання, згідно з якими встановлено, що позивача на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.07.2013 року було поновлено на роботі на посаді оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області. За скороченою посадою, яку займала позивач, фінансування не проводилося, а за фактично відпрацьований позивачем час, з 05.08. по 07.10.2013 року позивачу виплачено заробітну плату у сумі 5647,19 грн. шляхом перерахування на її рахунок у банку лише 27 лютого 2014року, що визнала у судовому засіданні позивач. За вказаних вище обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, оскільки позивачка не оспорила у судовому засіданні отримання нею від відповідача належної їй заробітної плати. Згідно з наданим відповідачем листом №10/ 675 від 27.02.2014 року встановлено, що середньоденний заробіток позивача у період з серпня по жовтень 2013 року складав 104, 42 коп. У період з 08.10.2013 року по день повного розрахунку, а саме по 26.02.2014 року відповідач прострочив розрахунок по виплаті позивачеві заробітку на 100 робочих днів. Таким чином, загальна суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем складає 10337,58 грн. , яка визначена наступним чином: 100 робочих днів х на 104,42 грн. (середньоденний заробіток) = 10337,58 грн. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 цього Кодексу передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних дів. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПКУкраїни у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи викладене суд не вбачає законних підстав вважати протиправним та скасувати наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області №365 о/с від 07.10.2013 року, за яким позивача з 07.10.2013 року було звільнено з посади оператора комп'ютерного набору відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області. Разом з тим, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також враховуючи принцип розумності та справедливості частково задовольнити позовну вимогу в частині моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч.1 Закону України «Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на користь позивачки підлягають стягненню з відповідача понесенні та документально підтвердженні витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial