Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділ в натурі частки у спільній власності. \~ \~ \~ \~ В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 27.03.2008 р. батько позивача [PERSON] отримав у власність 52/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 27.03.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М.. зареєстровано в реєстрі за № 1238. [INFO] батько позивача помер. 12.06.2018 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, а саме 52/100 частини вказаної квартири. Зазначена квартира (будинок) складається з: 1, 3, 5 житлові квартири, 2, 4-кухні, І- веранди, II-коридор, житловою площею 46,9 кв.м., загальною площею 85,0 кв.м. У вересні 2018 року позивачу стало відомо, що інші 48/100 домоволодіння на праві сумісної власності належать [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.09.2006 року, виданим Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Після цього позивач неодноразово звертався до відповідачів з пропозиціями мирним шляхом вирішити спірне питання щодо користування спільним майном, проте згоди досягти не вдалось. Підчас судової розгляду справи було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої експертом надано відповідь про можливість виділення часток співвласників в натурі, та надано варіанти такого поділу. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» від 28.03.2014 року спірні 48/100 квартири належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності від 12.09.2006р., яке не зареєстровано. \~ \~ \~ \~У зв`язку\~з викладеним,\~позивач просив\~суд поділити будинок [ADDRESS] натурі між власниками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно до висновку, складеного спеціалістом Андрійчук О.І., від 16.03.2020 року зa № 4894/4895-19 за варіантом розподілу № 3 та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, оскільки будинок був переданий у приватну власність громадян. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в позові в повному обсязі, зазначивши, що згідно ордеру на житлове приміщення №546 від 25.09.1990 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради, [PERSON] з родиною надано в користування житлове приміщення житловою площею 30,7 кв.м. яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вона намагалася приватизувати житло надане їй в користування, проте реєстратором КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації ДОР Ширшовою Л.В. 06.06.2007 було прийнято рішення про відмову у реєстрації права власності на квартиру, оскільки 52/100 частини квартири вже приватизовано за іншим власником під номером квартири [INFO] , а в наданому Свідоцтві про право власності на житло квартира значиться під номером 2,1. Будинок [ADDRESS] прийнято до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, тобто 48/100 частин будинку [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста та вона не може розпоряджатися чужим майном. Тому заявлені до неї та членів її родини позовні вимоги є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. При цьому відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила суду, що фактично вона та члени її сім`ї проживають та користуються будинком в цілому, в тому числі і власністю позивача по справі. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з вимогами ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть\~домовитися про\~порядок володіння\~та користування\~майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.367 ЦК України). Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до даних КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на 52/100 частини на підставі договору дарування: [ADDRESS] від 27.03.2008 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Колодій Л.М. реєстр № 1238 зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 17149620. Право власності на інші 48/100 \~ \~ \~ \~частин згідно матеріалів інвентаризаційної не зареєстровано. У матеріалах інвентаризаційної справи містяться копія свідоцтва про право власності від 12.09.2006 року видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради(копія додається), згідно якого на праві спільної часткової власності 48/100 частин квартири [ADDRESS] належить гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , [PERSON] , однак вищезазначене свідоцтво про право власності в КП «ДМБТІ» ДОР не реєструвалось. Згідно останньої проведеної технічної інвентаризації, за вищезазначеною адресою в житловому будинку літ.А-1 знаходиться лише кв. [ADDRESS] право власності в якій оформлено лише на 52/100 частини. Відповідно до ордеру на житлове приміщення №546 від 25.09.1990 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради, відповідачам надано в користування житлове приміщення житловою площею 30,7 кв.м. яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Департаменту житлового господарства будинок [ADDRESS] прийнято до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська від обласного житлово-комунального підприємства Лівобережжя згідно рішення виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 року №1435 Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс комунальних підприємств. Відповідно до експертного висновку від 16.03.2020 року, було запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння [ADDRESS] згідно часток у праві власності на домоволодіння. Суд вважає за необхідне провести розподіл спірного домоволодіння відповідно до першого варіанту висновку експертизи, оскільки вказаний варіант поділу передбачає найменшу зміну ідеальних часток у праві власності сторін. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] , оскільки судом повинно бути вирішено спір в повному обсязі, а відповідно до чинного законодавства суд не може зобов`язати особу зареєструвати своє право власності на майно, в той час як відповідачі фактично володіють спірним майном та реалізували своє право на приватизацію майна відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У той же час суд вважає безпідставними вимоги позивача до відповідача Дніпровської міської ради, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, що вказана особа порушує, оспорює або не визнає право позивача на поділ будинку в натурі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ), з кожного, на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) судові витрати по справі у сумі 3179,20 грн., що складаються з вартості проведеної експертизи в розмірі 11948,35 грн. та судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial