Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 27 грудня 2011 року з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який належить йому на праві власності. Згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року відповідача [PERSON] було визнано винним в скоєнні ДТП, а спричинена внаслідок ДТП шкода згідно висновку експерта складає 49873 гривень 68 копійок. Відповідач [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв'язку з чим Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 цього Закону виплатило потерпілому [PERSON] за його зверненням на відшкодування спричинених в результаті ДТП збитків за відрахуванням ПДВ - 41561 гривня 40 копійок, внаслідок чого у них виникло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки в добровільному порядку на їх письмові звернення відповідач суму страхового відшкодування не компенсував. Крім того, прохали стягнути з відповідача суму сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 415 гривень 61 копійка. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та дату слухання справи (54,120,121) не з'явився, надавши письмову заяву, за якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та надав письмові пояснення від 10 травня 2016 року (а.с.69-70,114,115), згідно яких позовні вимоги підтримали. Зазначили, що згідно централізованої бази МТСБУ на ТЗ, яким було завдано шкоди (33 599 ДП) під керуванням відповідача [PERSON], було оформлено поліс серії ВЕ№7339061 у страховій компанії «Оранта», проте даний поліс був оформлений на умовах 3 типу. Відповідно до ст.15.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент ДТП) договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі (договір 3 типу). Враховуючи, що за полісом оформленим на ТЗ, яким було завдано шкоди була застрахована відповідальність лише [PERSON], а винуватець ДТП [PERSON] до полісу вписаний не був, то відповідно є особою, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував. Пояснив, що не оспорює своєї вини в скоєнні ДТП, яке мало місце за його участю 27 грудня 2011 року. За рішенням суду його було визнано винним в порушені правил дорожнього руху і даного рішення він не оскаржував, оскільки був з ним згоден. Рішенням суду з нього вже стягнуто відшкодування шкоди на користь потерпілого [PERSON] за позовом останнього і на даний час він продовжує здійснювати їх виплату. В разі винесення судом рішення про стягнення з нього грошових коштів, сплачувати їх не буде. Не заперечував, що одержував від Моторного (транспортного) бюро України листи щодо добровільного відшкодування виплаченого страхового відшкодування потерпілому за пошкодження належного йому автомобіля, але він цього не робив. Підтвердив, що він не є власником автомобіля, яким керував в момент ДТП, а його цивільно-правова відповідальність при керуванні транспортним засобом застрахована не була, оскільки згідно наявного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхування було здійснено тільки стосовно його матері, яка також користувалась даним автомобілем. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, що знаходяться в матеріалах цивільної справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 3 цієї статті передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 ЦПК України, відповідно до частини 3 якої передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року у справі №438/6/12 провадження №3/438/17/12, яка набрала законної сили 05 лютого 2012 року, [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП за те, що 27 грудня 2011 року о 18 годині 30 хвилин на 438 км а/д Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ -2106, держаний знак [NUMBER], здійснив зіткнення з задньою частиною автомобіля Лянча, держаний номер [NUMBER], який рухався попереду, під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Водій [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 27 грудня 2011 року о 18 годині 30 хвилин на 438 км а/д Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ -2106, держаний знак [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нескладна мова). На вимогу працівників ДАІ пройти медичний огляд для визначення стану сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.61). З урахуванням положень ч.4 ст.61 ЦПК України дана постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а зазначене свідчить про те, що вказані обставини не підлягають встановленню при розгляді даної цивільної справи. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль «LANCIA DELTA» реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ №313934 (а.с.77), а цивільно-правова відповідальність останнього на момент ДТП (27 грудня 2011 року) була застрахована згідно полісу АА №4694350 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.80-81). В той же час, цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON], який в момент ДТП керував автомобілем ВАЗ -2106 держаний знак [NUMBER] за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була, оскільки згідно полісу №ВЕ/ 7339061 від 29 грудня 2010 року, який укладено за третім типом страхування з НАСК «Оранта, було здійснено відповідно до ст.15.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» лише страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON], тобто особою, вказаною в договорі страхування, а цивільно-правова відповідальність інших осіб за забезпеченим транспортним засобом - ВАЗ -2106 держаний знак [NUMBER] за даним полісом застрахована не була (а.с.116). Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 1001/12/12 від 23 січня 2012 року по встановленню матеріальних збитків, спричиненого власнику транспортного засобу (а.с.63,83-112) розмір збитків, заподіяних в результаті ДТП становить 56271 гривня 42 копійки. 31 травня 2012 року [PERSON] як власник пошкодженого транспортного засобу шляхом подачі письмової заяви звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату спричиненої пошкодженням автомобіля шкоди відповідно до ст.35, пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки водій автомобіля ВАЗ 2106 номерний знак [NUMBER] [PERSON] не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а про надходження такого звернення позивачем було повідомлено відповідача [PERSON] листом від 22 червня 2012 року та запропоновано добровільно відшкодувати спричинену шкоду потерпілому, а також повідомити про наявність чинного на дату ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с.75). З довідки №1 від 30 липня 2012 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.65) Моторним (транспортним) бюро України вбачається, що потерпілий [PERSON] заявляв претензію на страхове відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди в розмірі 56271 гривня 42 копійки, а розмір страхового відшкодування визначено в сумі 41561 гривня 40 копійок (а.с.65). Згідно наказу №1446 від 09 серпня 2012 року Моторне (транспортне) страхове бюро України платіжним дорученням № 3790 від 14 серпня 2012 року перерахувало на рахунок [PERSON] як власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «LANCIA DELTA» реєстраційний номер [NUMBER] 41561 гривня 40 копійок на відшкодування заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди без відрахування суми ПДВ від розміру заподіяних збитків (а.с.64,66,73), про що в письмовій формі листом від 14 серпня 2012 року було повідомлено позивачем відповідача [PERSON] та запропоновано компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України понесені ним витрати (а.с.74). Відповідно до положень п. 41.1 статті 41, п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння в тому числі транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно -правову відповідальність, при цьому відшкодовується у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п.38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ч.1 ст.1191 ЦК України, Моторне (транспортне) страхове бюро України після виплати страхового відшкодування шкоди, завданої іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В зв'язку зі сплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого майна, до позивача, який здійснив цю виплату, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, на відшкодування виплаченого страхового відшкодування, а оскільки винною стороною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано саме відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом не застрахувавши цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то вказане свідчить про те, що до позивача переходить право вимоги в порядку регресу до особи, яку за постановою суду визнано винною у скоєнні ДТП, на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в сумі 41561 гривень 40 копійок, яка в добровільному порядку на пропозицію позивача відшкодоване не було. Судом не приймаються доводи відповідача про те, що він вже відшкодовує спричинену шкоду потерпілому за рішенням суду, оскільки відповідно до рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2012 року (а.с. 126-127) з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 14710 гривень 02 копійки, моральну шкоду в сумі 3141 гривня 02 копійки, витрати по проведенню дослідження спеціаліста в сумі 800 гривень 00 копійок, на комп'ютерну діагностику, ходову діагностику та відключення аварійної системи FRS в сумі 462 гривні 00 копійок, послуги евакуатора в сумі 1020 гривень 00 копійок, відправку телеграми про дату проведення експертизи в сумі 156 гривень 36 копійок та витрати по оплаті судового збору в сумі 321 гривня 90 копійок, а вказане свідчить про те, що за даним судовим рішенням з відповідача було стягнуто різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченою сумою страхового відшкодування, що вбачається і з тексту даного судового рішення, яке набрало законної сили, а відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування спричиненої шкоди в загальній сумі 41561 гривня 40 копійок. У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на корись позивача підлягає стягненню сплачений останнім при зверненні з позовом до суду судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved