Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином передбаченого ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України у розмірі 80\~000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що в 2013 році придбав автомобіль марки ЗАЗ «Ланос», державний номер [NUMBER], за 80\~000 грн. 00 коп. та встановив на нього GPS навігацію для контролю переміщення автомобіля. Після чого складено договір оренди транспортного засобу з [PERSON] строком на пять років, до цього часу автомобіль не повернуто, та відповідач [PERSON] на зв'язок не виходив. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Від представника СК «Етелон» надійшов відзив на позовну заяву, проти позову заперечує оскільки вважає, що подія що сталася не підпадає під визначення страхового випадку, оскільки застрахований транспортний засіб був переданий у прокат, а також посилається на те, що позивач не повідомив про настання страхового випадку у передбачений договором спосіб. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач є власником автомобілю марки ЗАЗ «Ланос», державний номер [NUMBER]. 20 серпня 2013 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди автомобіля № 1 строком на пять років з можливістю пролонгування за взаємною згодою (п.4.1 договору). На підставі договору оренди автомобіля орендар мав право без згоди орендодавця здавати отриманий в оренду автомобіль у суборенду з екіпажем або без такого (п.6.5 договору), за умови, що орендодавець повинен бути присутнім при здачі та прийому автомобіля в оренду або суборенду (п.6.6 договору) (а.с.7). 30 липня 2014 року між позивачем та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №150003-06004775 сума страхового відшкодування визначена у розмірі 80000 грн. з франшизою у разі викрадення 10%. 22 квітня 2015 року на підставі договору оренди автомобіля № 22-04-01 [PERSON] позивач передав транспортний засіб «ЗАЗ Ланос» у прокат [PERSON] терміном на 5 діб до 27.04.2015 р. Після спливу вказаного терміну, транспортний засіб марки ЗАЗ «Ланос» позивачу не було повернуто. 31 серпня 2015 року позивач звернувся до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 27 листопада 2015 року за вихідним № 01-04-789 позивачу направлено повторно листа про невизнання події (викрадення) страховим випадком та відмови у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п.19.5.6 договору страхування, в яких зазначаються підстави для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, а саме: несвоєчасне повідомлення страхувальником або водієм, відповідно до умов цього договору, про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод з боку страхувальника в огляді застрахованого майна (місця події) після настання страхового випадку, у зясуванні обставин його настання, у визначенні характеру та розміру збитків. З 28 квітня 2015 року по теперішній час відповідачем [PERSON] транспортний засіб не повернуто, у звязку з чим 28 квітня 2015 року позивач звернувся з заявою про скоєння злочину до Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12015150040002012 порушено кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 289 КК України. 27 травня 2015 року постановою старшого слідчого СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області зупинено досудове розслідування та оголошено підозрюваного [PERSON] в розшук. За приписами\~статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі\~ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У роз'ясненнях, що містяться в п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6\~з подальшими змінами, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Оскільки вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, який є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, відсутній, вину відповідача [PERSON] не доведено, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Згідно зі\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплат страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.19.5.6 договору страхування, в яких зазначаються підстави для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, а саме: несвоєчасне повідомлення страхувальником або водієм, відповідно до умов цього договору, про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод з боку страхувальника в огляді застрахованого майна (місця події) після настання страхового випадку, у зясуванні обставин його настання, у визначенні характеру та розміру збитків. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Твердження відповідача щодо неповідомлення [PERSON] про настання страхового випадку не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються наданими самим відповідачем доказами. Зокрема у заяві про настання страхового випадку від 31.08.2015 року прийнятій від [PERSON] зазначено, що про подію повідомлено страхову компанію «Еталон» 28.04.2015 року за допомогою телефону. Кінцевим терміном договору прокату т/з було 27.04.2015 року. Пунктом 23.1.4. Договору визначено, що стархувальник зобовязаний протягом 24 годин з моменту, коли йому стало відомо про подію, інформувати Страховика по телефону про факт та обставини події (а.с. 41). З огляду на зазначене суд вважає, що позивачем було проведене дії щодо належного повідомлення Страховика про настання страхового випадку, тому заперечення відповідача з цього приводу суд не приймає до уваги. Щодо заперечень відповідача стосовно відсутності у нього підстав по виплаті страхового відшкодування у звязку з відсутністю настання страхового випадку. Відповідно до розділу 19 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 150003-06004775 передбачено виключення зі страхових випадків та обмеження страхування. Підстави для відмови у виплаті страхування, а саме не відшкодовуються непрямі збитки внаслідок неповернення страхувальникові застрахованого транспортного засобу, переданого у прокат, оренду, лізинг (п. 19.3.10 договору); страхове відшкодування не сплачується в разі неповернення транспортного засобу, що був переданий за довіреністю або договором в користування, на збереження, для ремонту, для продажу (п. 19.4.3 договору). Підставами для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є настання обставин, передбачених п.п. 19.2-19.4 договору. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на це причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. В той же час Договором страхування наземного транспорту між позивачем та відповідачем передбачено умови користування транспортним засобом, зокрема визначена можливість використання транспортного засобу будь-якої особи що керує т/з на законних підставах з водійським стажем не менш трьох років за умовами прокату (а.с.4). Таким чином Договором передбачена можливість передачі застрахованого транспортного засобу у прокат. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а оскільки на час розгляду справи відсутній вирок що набрав законної сили відносно [PERSON], позов підлягає частковому задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial