Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.10.1994 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, протягом останніх п'яти років їх сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач егоїстично викривлює сімейні цінності, вкрай цинічно нав'язуючи свою волю іншим членам родини, внаслідок чого постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожного разу спричиняє йому (позивачу) та дитині страждання і сильний психологічний стрес. Відповідач не розуміє і не бажає розуміти сутність проблем, які виникають у дитини, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватись про побудову нормальних сімейних відносин у сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги, нерідко ставлячи перед усе свої особисті амбіції та так звані норми релігійної громади, яких часто сама не дотримується. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що ведення між ним та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено, втрачено всі духовні та фізичні зв'язки. Він переконаний, що немає сенсу і можливості підтримувати сімейні відносини. Відтак, на примирення він не згоден, бажає створити нову сім'ю, в зв'язку з чим подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 19.07.2018 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про надання сторонам строку для примирення. У даному клопотанні відповідач вважає, що подання даного позову з боку позивача є передчасним та необдуманим. Так, відповідач зазначає, що вони прожили у шлюбі майже 24 роки. Протягом всього періоду шлюбу життя подружжя складалось цілком добре. Вони завжди знаходили компромісні рішення стосовно спірних питань, йшли на зустріч один одному, завжди підтримували одного у складних життєвих ситуаціях. Вона вважає, заявлені позовні вимоги перебільшеними і такими, що не відповідають дійсності, а шлюб потребує збереження. Також, переконана, що спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам позивача, її інтересам та інтересам дитини. Вона приймає активну участь у їх спільному подружньому житті та у вихованні дитини, сприяє її духовному, моральному та фізичному розвитку, створює всі необхідні умови для нормального розвитку, навчання дитини. Відповідач зазначила про те, що позивач повернувся з зони АТО. Час, проведений в зоні бойових дій, та отриманий досвід також вплинули на відносини в сім'ї, що свідчить про явні проблеми позивача, а саме перебільшення та неможливість об'єктивно оцінити ситуацію та проблеми, які виникають з його боку, що свідчить про однобічність конфлікту та потребує вирішення і примирення. На думку відповідача, необмірковане рішення про припинення шлюбу та фактичний розпад родини негативно вплинуть на психологічний стан дитини та її подальше майбутнє. Посилаючись на викладене, а також враховуючи тривалість шлюбних відносин, наявність спільної дитини та фактичну відсутність обставин, які б робили подальше продовження шлюбних відносин неможливим, відповідач просила надати сторонам строку для примирення у 6 місяців. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.07.2018 року сторонам надано строк для примирення терміном 2 місяці та зупинено провадження у справі. 07.09.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач зазначила про те, що примирення подружжя не відбулось через категоричне небажання позивача та відсутність нормальних відносин і діалогу між подружжям. Відповідач визнала позов про розірвання шлюбу, однак заперечила проти підстав розірвання шлюбу. Дійсною причиною припинення шлюбних відносин, на думку відповідача, є безвідповідальна поведінка позивача стосовно сім'ї в цілому, самоусунення від виконання обов'язків чоловіка, неповага до дружини, брехня та зрада. У них з позивачем є спільна доросла дитина, яка народилась і росла у любові та достатку до певного часу, поки інтереси та пріоритети позивача перестали стосуватись сім'ї та доньки. Більше року тому поведінка позивача змінилась, він перестав приділяти увагу сім'ї, почалися сварки та побутові конфлікти. Відносини у неї з позивачем стали погіршуватись, спільну мову вони знайти не могли. Сімейний союз перестав існувати, але вона до останнього сподівалась, що вони мають шанс бути щасливими разом. Відповідач зауважила на те, що після чергової сварки, спричиненої тим, що вона особисто побачила позивача з іншою жінкою, вона запропонувала мирне врегулювання всіх спірних майнових та особистих відносин. Позивач розмовляти з нею відмовився, вважаючи, що вона не має жодних прав у нього щось вимагати. Згодом остаточно з'ясувалось, що у позивача є молода коханка та дуже корисливі особисті цілі, заради досягнення яких він здатний на все. Егоїзм позивача та його власні інтереси перевищили інтереси сім'ї. На всі її зауваження, прохання, пропозиції вони чує від позивача тільки погрози на свою адресу, які стосуються її життя та здоров'я. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.09.2018 року провадження у справі відновлено. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 жовтня 1994 року, актовий запис №1458 у Відділі реєстрації актів громадянського стану м. Рівне (а.с.8). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні і випливає з пояснень сторін, з березня 2018 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, припинили фактичні шлюбні відносини, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. При цьому суд враховує позицію відповідача, яка під час розгляду даної справи визнала позовну вимогу про розірвання шлюбу, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям на час ухвалення рішення судом. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім'ї суперечило б інтересам обох сторін. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved