Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя працівнику. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що більше девяти років працював у шкідливих факторах, на підприємстві відповідача. Внаслідок недосконалості робочих місць отримав професійне захворювання з діагнозом ХОЗЛ та радикулопатія. У 2016 році йому було проведене оперативне лікування - дискектомія. Постійний нагляд у невропатолога, викликаний стійким больовим синдромом. У 2017 році звільнений з підприємства внаслідок стану здоровя. При первинному огляді МСЕК 14.06.2018 року встановлено 40% втрати професійної працездатності (10% ХОЗЛ, 30% радикулопатія) та третю групу інвалідності. Оскільки, ним втрачена професійна працездатність в результаті професійного захворювання на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода. Таким чином в наслідок отримання професійного захворювання він не має змоги вести звичне життя. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду з ушкодженням здоровя у розмірі 40000,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час працював на підприємстві відповідача (а.с. 12-14). Згідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.04.2018 року, професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 14.11.2011 року по 18.10.2016 року машиністом конвеєру, працівник виконував важку фізичну працю в умовах підвищеної запиленості на робочому місці, і в подальшому на посаді механіка дробильної фабрики ПрАТ «ІнГЗК» з 19.10.2016 року по 10.11.2017 року здійснював посадові обов'язки в умовах підвищеної запиленості та обовязки пов'язані з тривалими переходами. А також, працюючи з 20.06.2006 року до 03.12.2009 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування дробильної фабрики ПрАТ «ІнГЗК» та 05.12.2009 року по 22.08.2011 року слюсарем черговим, та з ремонту устаткування ДФ ТОВ «ПРОМИСЛОВОГО РЕМОНТУ», здійснював роботи повязані з фізичним перенавантаженням в умовах запиленості та шкідливих речовин. Відповідно до п. 17 вказаного вище Акту причиною професійного захворювання визначено: статичне навантаження при регіональному навантажені (з переважною участю мязів рук та плечового суглоба) 46,8 при 23-45; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 31-33 кг при допустимих 30 кг; робоча поза до 30° більше 30°, % зміни - 25,2-44,8 при нормативному значенні 25/10; нахили тулуба 156-194 раз при допустимих 100 разів; переміщення у просторі -11 км при нормативному значенні 8км; пил фіброгенної дії з вмістом SiO2 4,7-5,4 мг/м3 при ГДК 1.0 мг/м3; 4,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (а.с. 7-10). Оглядом МСЕК 14.06.2018 року [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності ( 30% - рад.; 10 % - ХОЗЛ) з 29.05.2018 року до 01.06.2019 року, та встановлено третю групу інвалідності (а.с. 6). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» є належним відповідачем по справі. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя на ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» позивач оцінює в розмірі 40000,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримав 40% втрати професійної працездатності з 29.05.2018 року по 01.06.2019 року. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. Суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди дійсно повинна складати 40000,00 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved