Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить розподілити спільне майно подружжя - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та визнати за кожним по ? частині. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 19 березня 1993 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 09 вересня 2005 року на спільні кошти подружжя за договором купівлі-продажу було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS], право власності на який оформлено на відповідача. З часу придбання будинку, за адресою його розташування зареєстровано місце проживання відповідача та трьох спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач у будинку проживає з дня його придбання, але місце проживання не зареєстрував оскільки не мав громадянства України. Весь період подружнього життя позивач працював і забезпечував дружину та трьох дітей. У 2015 році відношення з відповідачем погіршились і вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Заочним рішенням від 13 квітня 2017 року, яке не набрало законної сили шлюб розірвано. Незважаючи на вказане рішення вони з позивачем та їх діти продовжують проживати у спірному будинку. Після погіршення відносин з відповідачем, остання неодноразово наголошувала, що вона є єдиною власницею спірного будинку, право власності позивача на будинок не визнає і не надає згоду на реєстрацію місця проживання позивача у будинку, тому він звернувся до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2017 року відкрито провадження по справі. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] та просить визнати її особистою власністю 43/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дійсно перебувала з 19 березня 1993 року з позивачем у зареєстрованому шлюбі і вони мають трьох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 09 вересня 2005 року в період шлюбу за договором купівлі-продажу на її ім'я було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на оплату вартості якого відповідач надала 93425,00 грн. отриманих від продажу належної їй та [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS]. Продаж квартири від імені на той час неповнолітнього сина, вчинено з дозволу виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області із застереженням про придбання на його ім'я частини будинку за адресою: [ADDRESS], але право власності на будинок в цілому оформлено на ім'я відповідача. Оскільки будинок придбаний за 108575,00 гривень з яких 46712,50 гривень грошові кошти отримані відповідачем від продажу квартири, тому частка її особистої власності в спірному будинку становить 43/100 частини (46712,50:(108575:100 ) =43/100. За вказаних обставин відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов відповідача [PERSON] до [PERSON] про визнання частини житлового будинку особистою власністю, третя особа: [PERSON]. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року вжиті заходи забезпечення доказів та зобов'язано приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацьку Л.М. надати копії документів щодо договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 09 вересня 2005 року, реєстр № 1004, зобов'язано приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражу Н.П. надати копії документів щодо договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], реєстр № 2454. Третя особа [PERSON] подав позов до [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Наталія Петрівна та просить визнати недійсним в частині права власності [PERSON] на 43/100 ідеальних часток договіру від 09 вересня 2005 року купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н.П., реєстр № 2454, також просить визнати за ним право власності на 43/100 ідеальних часток вказаного будинку. В обґрунтування своїх вимог посилається, на те що позивач та відповідач по справі є його батьками. Коли у липні 2017 року батько подав позов про поділ житлового будинку за адресою: [ADDRESS], як спільного майна подружжя, де проживає вся родина, мати надала сімейні документи з яких він дізнався, що був разом із матір'ю співвласником квартири [ADDRESS]. Дозвіл на продаж квартири від його імені на той час неповнолітньої особи надано виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області із застереженням про придбання на його ім'я частини будинку за адресою: [ADDRESS]. Угоду купівлі - продажу будинку від себе особисто та від імені [PERSON] підписувала відповідач [PERSON] і будинок на праві власності в цілому оформлено на її ім'я. Оскільки квартиру продано за 93425,00 грн. з яких ? частина у розмірі 46712,50 гривень належить йому, тому у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], йому полягає 43/100 частини (46712,50:(108575:100) = 43/100. Оскільки батьки при оформленні угоди купівлі-продажу в супереч вимогам діючого законодавства позбавили його права власності на частину будинку він звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та про визнання права власності на частину будинку, що придбаний батьками в шлюбі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року до спільного розгляду з позовною заявою, зустрічним позовом прийнято позов третьої особи [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним в частині права власності [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, про визнання права власності на 43/100 ідеальних часток будинку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 січня 2018 року вжиті заходи забезпечення доказів та зобов'язано Головне територіальне управління юстиції в Харківській області надати належним чином завірені копії документів щодо договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 09 вересня 2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л.М., реєстр № 2454. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правої допомоги та нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти задоволення зустрічного позову заперечували посилаючись на його безпідставність, оскільки квартира була отримана самим [PERSON] на підприємстві де він працював на той час, потім щоб утримувати сім'ю працював в Російській Федерації де і був змушений зареєструватись, потім квартира була продана, щоб придбати будинок, а стосовно вимог за позовом третьої особи просили застосувати строк позовної давності. Також просили стягнути судові витрати у розмірі 6200,00 грн. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, в судовому засіданні заперечували проти вимог позивача, просили у їх задоволенні відмовити, при цьому відповідач не виключала, що певна частина житлового будинку має належати позивачу і визнала, що дійсно позивач тривалий період працював в Російській Федерації і зароблені грошові кошти йшли на утримання родини. Вимоги за зустрічним позовом підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові і не заперечували проти задоволення вимог за позовом третьої особи. Також просили стягнути судові витрати у розмірі 8120,00 грн. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримала вимоги заявлені її довірителем, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти задоволенні позову [PERSON] заперечувала, вимоги за зустрічним позовом [PERSON] визнала. Також просила стягнути судові витрати у розмірі 6840,00 грн. Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд за згодою сторін розглянув справу за відсутності третьої особи. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши доказі по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 19 березня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 квітня 2017 року заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області, про що свідчать свідоцтво про укладення шлюбу та копія судового рішення від 13.04.2017 року. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про їх народження де матір'ю вказана [PERSON], батьком вказаний [PERSON]. 09 вересня 2005 року за договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., реєстр № 2454 [PERSON] за 108575,00 гривень придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу, витяг з реєстру правочинів. 27 вересня 2005 року [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], запис № 2636 в книзі 21, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Заявою від 09 вересня 2005 року, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на спільні кошти набуті ними в період зареєстрованого шлюбу придбати житловий будинок за адресою: [ADDRESS], реєстр № 2453. За матеріалам нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу від 09.09.2005 року квартири [ADDRESS], встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане 28 грудня 1998 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 517 від 09 серпня 2005 року, батькам [PERSON] та [PERSON] від імені їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], дозволено продати частини квартири [ADDRESS], і купити на їх ім'я частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Заявою від 29 серпня 2005 року, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л.П., [PERSON] дав згоду [PERSON] продати від імені малолітнього сина [PERSON], [INFO], належну йому частку квартири [ADDRESS], підписати від імені малолітнього договір купівлі-продажу, отримати відповідні гроші від покупця. 09 вересня 2005 року за договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л.М., реєстр № 1004, [PERSON], яка діє від себе особисто та від імені малолітнього сина [PERSON], [INFO], продала квартиру [ADDRESS], продаж вчиняється за 93425 гривень 00 коп., що на момент укладання договору є еквівалентом 18500 доларів США, які покупець передав продавцю у відповідних частинах таким чином: 35350 гривень 00 коп. під час підписання договору, решту суми 58075 грн. 00 коп. після одержання кредиту в банку протягом одного дня з моменту посвідчення цього договору, розрахунок має бути здійснений в м. Харкові з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою, що є невід'ємною частиною договору, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально. Також судом встановлено, що на підставі рішення Пісочинської селищної Ради народних депутатів № 68 від 08 лютого 1994 року, [PERSON], 14 лютого 1994 року виданий ордер на житлове приміщення № 1180 - квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки форми Ф-1, місце проживання [PERSON] в період з 11 квітня 1994 року по 08 липня 1997 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Суду в якості доказів надані: довідка Харківського РВ ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області № 48-10/1-3.2_ від 17 травня 2017 року про перевірку належності до громадянства України, відповідно до якої [PERSON], [INFO] є громадянином України (довідка є підставою для одержання паспорта громадянина України); технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], де власником вказана [PERSON], трудова книжка на ім'я [PERSON], Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на кошти, які належали їй. Суд аналізуючи надані сторонами докази приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, вимоги за зустрічним позовом [PERSON] та вимоги третьої особи [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають трьох дітей: повнолітнього [PERSON], неповнолітніх [PERSON], [PERSON]. В період шлюбу у 1994 році позивачу за ордером була надана однокімнатна квартира [ADDRESS], в якій в період з 1994 року по 2005 рік проживали: позивач, відповідач, їх сини [PERSON] та [PERSON], при цьому позивач [PERSON] в період з 1994 року по 1997 рік був зареєстрований за вказаною адресою. В цей період позивач працював на території Російської Федерації і зароблені кошти витрачались на сім'ю, що визнала у судовому засіданні [PERSON] У 1998 році квартира [ADDRESS], була приватизована на ім'я [PERSON] та малолітнього на той період [PERSON]. Також [PERSON] не заперечувалось, що для покращення житлових умов родини в якій вже народився другий син [PERSON], 03 березня 2004 року, вони з [PERSON] вирішили придбати будинок і 09 вересня 2005 року відповідач уклала договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та оформила право власності на своє ім'я. Оплата за будинок складалась з грошових сум, що були зароблені позивачем в Російській Федерації, зароблені відповідачем та заощаджені родиною та отриманих від продажу квартири [ADDRESS]. В період з 2005 року по 2017 рік родина [PERSON] та їх діти проживали у вказаному будинку, в тому числі народжена у 2007 році дочка [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], як такий що придбаний в період шлюбу на спільні кошти подружжя, при цьому суд вважає, що відсутні підстави відступати від рівності часток, оскільки грошові кошти отримані [PERSON] в результаті відчуження майна набутого в результаті реалізації права громадянина на приватизацію державного майна хоча і відповідають критеріям ознак особистого майна, але у даному випадку фактично є спільним майном подружжя тому, що квартиру отримав позивач, з його згоди та в інтересах родини відповідач стала її власницею і продала також в інтересах родини для покращення умов її проживання, що визнала у судовому засіданні відповідач [PERSON] Враховуючи вищевикладені обставини, суд задовольняє вимоги позивача про розподіл спільного майна подружжя та визнає за ним право власності на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Оскільки судом встановлено, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, відсутні підстави для задоволення вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання її особистою власністю 43/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS], при цьому суд також враховує, що відповідач не довела, що з продажу квартири вона отримала грошові кошти у розмірі більшому ніж 35350,00 гривень, оскільки доказів на підтвердження отримання 58075,00 гривень вона не надала, а відповідно до договору купівлі-продажу квартири розрахунок за цією сумою мав бути здійснений в м. Харкові з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою, що є невід'ємною частиною договору, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально і відповідач у судовому засіданні підтвердила відсутність у неї такого доказу, тоді як існує значна різниця між сумами отриманими від продажу майна та сумами внесеними при придбані майна. Також суд враховує, що відповідач при укладанні договору купівлі - продажу будинку, не виконала рішення органу місцевого самоврядування щодо купівлі на ім'я малолітнього на той час сина [PERSON] частки у будинку, і суд розцінює такі свідомі дії відповідача як підтвердження того, що вона не вважала квартиру своєю та сина особистою власністю, а з характеристики будинку, який було набуто сторонами і характеристики квартири, що була продана з метою придбання іншого житла, вбачається, що відповідач бажала поліпшити житлові умови та забезпечити на майбутнє житлом обох своїх синів. На підставі викладеного суд відмовляє відповідачу [PERSON] в задоволенні вимог про визнання 43/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями особистою власністю за недоведеністю вимог. В задоволенні вимог третьої особи [PERSON] про визнання недійсним в частині права власності [PERSON] на 43/100 ідеальних часток договору від 09 вересня 2005 року купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н.П., реєстр № 2454 та про визнання за ним права власності на 43/100 ідеальних часток вказаного будинку суд також відмовляє та застосовує строк позовної давності виходячи з наступного. Строк, у межах якого пред'являється позов особою, право якої порушене, цивільним законодавством визначено як позовна давність (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 ЦК, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, частиною шостою якої зокрема передбачено що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з правилом статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи, що з дня вчинення угоди купівлі-продажу будинку пройшло майже тринадцять років, а з дня досягнення третьою особою повноліття пройшло більше чотирьох років, суд за клопотанням позивача застосовує строк позовної давності що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, при цьому виходить з того, що доказів на підтвердження поважності причини пропуску такого строку третьою особою не надано, як не надано доказів на підтвердження, що розмір його частки в праві власності на будинок складає саме 43/100, тоді як з часу придбання будинку його вартість значно збільшилась у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат позивача та відповідача, що сторонами не спростовано. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору у розмірі 1000 гривень 00 коп., при цьому в задоволенні вимог позивача [PERSON] про стягнення суми витраченої на правову допомогу суд відмовляє за їх недоведеністю оскільки позивачем не надано безспірних доказів про сплату цих коштів (банківські платіжні інструменти щодо перерахування коштів, копія відомостей Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи які проводіть незалежну професійну діяльність, тощо), а надана суду квитанція про отримання грошових коштів, таким документом не є. Судові витрати понесені [PERSON], [PERSON] суд відносить за їх рахунок.

Outcome: partial