Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.03.2004 року [PERSON] працювала на посаді страхового агента Корюківського відділення Чернігівського обласного управління Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія, а з 01.07.2004 року була переведена на посаду страхового агента в Чернігівське обласне управління Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія та звільнена з даної посади з 13.02.2015 року. Позивач вважає, що в порушення вимог ст.95 КЗпП України, згідно яких оплата праці найманого працівника повинна здійснюватись не менше мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, їй недонарахована та недовиплачена заробітна плата за період з 01.12.2013 року по 13.02.2015 року, а саме: за грудень 2013 року 166,5 грн., за січень 2014 року 1218 грн., за лютий 2014 року 0 грн., за березень 2014 року 414 грн., за квітень 2014 року 436,80 грн., за травень 2014 року 196,42 грн., за червень 2014 року 148,80 грн., за липень 2014 року 483,60 грн., за серпень 2014 року 669,75 грн., за вересень 2014 року 280,95 грн., за жовтень 2014 року 477 грн., за листопад 2014 року 205,75 грн., за грудень 2014 року 545,45 грн., за січень 2015 року 0 грн., за лютий 2015 року 138,53 грн., а всього 5381,55 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму недоплаченої основної заробітної плати за вказаний період, за виключенням утриманих податків та зборів. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, спеціаліста, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 01.03.2004 року позивач [PERSON] була призначена на посаду страхового агента Корюківського районного відділення Чернігівського обласного управління АТ Українська пожежно-страхова компанія (а.с.4, 101). 01.07.2004 року позивач переведена на посаду страхового агента Чернігівського обласного управління АТ Українська пожежно-страхова компанія (а.с.4, 207). 22.02.2005 року з нею був укладений Трудовий договір за № 8 (а.с.64-65). 13.02.2015 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.4, 102-103). Відповідно умов трудового договору № 8, укладеного з позивачем 22.02.2005 року, компанія доручає, а агент приймає на себе обовязки здійснювати діяльність щодо рекламування, консультування, пропонування страхувальникам страхових послуг компанії та проведення роботи щодо підготовки і укладення договорів страхування, виконання послуг з обслуговування цих договорів. Згідно п.2.1.2 трудового договору за роботу по укладанню договорів страхування, приймання страхових платежів і обслуговування страхувальників компанія зобовязується виплачувати агенту комісійну винагороду в розмірі, встановленому наказом керівника структурного підрозділу АТ УПСК. За умовами трудового договору (п.2.1.6, п.2.2.3), укладеного між сторонами у справі, компанія зобовязалась доводити агенту під розпис місячне нормативне завдання з надходження страхових платежів в тому обємі, при виконанні якого агент одержував би заробітну плату у розмірі, не меншому ніж встановлений в Україні розмір мінімальної заробітної плати, а агент - виконувати встановлене місячне нормоване завдання з надходження страхових платежів (а.с.64). Відповідно до п.25 Положення про організацію роботи страхових агентів в АТ УПСК, затвердженого головою правління АТ УПСК 25.07.2001 року, заробітна плата страхових агентів складається з: комісійної винагороди, премії за виконання виробничого завдання з надходження страхових платежів та інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Згідно з п.26, п.28 вказаного положення, комісійна винагорода включає в себе також оплату праці з обслуговування страхувальників, в тому числі розяснення умов страхування; укладання договорів страхування та контроль за своєчасним поновленням договорів тощо; забезпечення надходжень страхових платежів за діючими договорами страхування та другої, третьої і четвертої частин платежу за договорами, укладеними з умовою сплати платежу відповідно у два, три або чотири терміни; складання та здачу звітів про отриманні та здані страхові платежі. Ставки комісійної винагороди встановлюються наказом керівника структурного підрозділу АТ УПСК у відсотках від суми страхових платежів, що надійшли. П.30 згаданого вище положення встановлено, що комісійна винагорода страховим агентам виплачується у строки, встановлені для виплати заробітної плати з додержанням вимог Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці» (а.с.66-73). Відповідно до п.2.1 Положення про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ УПСК в Чернігівській області на 2005 рік, затвердженого наказом начальника Чернігівського обласного управління АТ УПСК № 23 від 04.01.2005 року, оплата праці страхових агентів складається із ставок комісійної винагороди, встановлених даним положенням за видами страхування (а.с.75). Згідно п.2.1 Положення про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ УПСК в Чернігівській області, затвердженого наказом начальника Чернігівського обласного управління ПрАТ УПСК № 1 від 05.01.2015 року, оплата праці страхових агентів складається з комісійної винагороди, розміри якої встановлені даним положенням за видами страхування (а.с.77). Позивачу в оскаржуваний період була нарахована заробітна плата у вигляді комісійної винагороди, у відсотковому відношенні від суми надходження страхових платежів, оплачена відпустка, а також виплачена компенсація за невикористану відпустку у наступних розмірах: грудень 2013 року: % винагорода за страхування 1051,50 грн.; січень 2014 року: 0 грн.; лютий 2014 року: оклад 969,90 грн., % винагорода за страхування 277,80 грн., всього 1247,70 грн.; березень 2014 року: % винагорода за страхування 804,0 грн.; квітень 2014 року: % винагорода за страхування 781,20 грн.; травень 2014 року: % винагорода за страхування 1021,58 грн.; червень 2014 року: % винагорода за страхування 1069,20 грн.; липень 2014 року: % винагорода за страхування 734,40 грн.; серпень 2014 року: % винагорода за страхування 548,25 грн.; вересень 2014 року: % винагорода за страхування 937,05 грн.; жовтень 2014 року: % винагорода за страхування 741,0 грн.; листопад 2014 року: % винагорода за страхування 1012,25 грн.; грудень 2014 року: відпускні 672,55 грн.; січень 2015 року: % винагорода за страхування 1688,75 грн.; лютий 2015 року: компенсація за невикористану відпустку 415,11 грн. (а.с.144, 166, 173-175). Відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України Про оплату праці, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст.90 КЗпП України при відрядній оплаті праці розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу). Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях. Положеннями ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України Про оплату праці встановлено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). За таких обставин, працівнику законом гарантується оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати не у будь-якому випадку, а виключно за умови виконання ним місячої норми праці або ж погодинної норми праці (обсягу робіт). Статтею 85 КЗпП України передбачено, що норми праці - норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці. За вимогами ст.86 КЗпП України запровадження норм праці провадиться власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Про запровадження нових і зміну чинних норм праці власник або уповноважений ним орган повідомляє працівників не пізніше як за один місяць до запровадження. За умовами п.3.3 Колективного договору, укладеного між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та трудовим колективом ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що набрав чинності з 01.01.2012 року, страховим агентам ПрАТ «УПСК», які працюють за трудовим договором, згідно ст.3 Закону України «Про оплату праці», гарантується виплата мінімальної заробітної плати, встановленої діючим законодавством України, лище за умови виконання ними встановленого плану (обєму платежів) за відповідний період (місяць) (а.с.209-218). Згідно п.2.1.6, п.2.2.3 Трудового договору № 8, укладеного відповідачем з [PERSON], компанія була зобовязана доводити агенту під розпис місячне нормативне завдання з надходження страхових платежів в тому обємі, при виконанні якого агент одержував би заробітну плату у розмірі, не меншому ніж встановлений в Україні розмір мінімальної заробітної плати, а позивач була зобовязана виконувати встановлене місячне нормоване завдання з надходження страхових платежів (а.с.64). Відповідно до п.2.1 Посадової інструкції начальника Корюківського відділення Чернігівського обласного управління ПрАТ «УПСК», затвердженої начальником Чернігівського обласного управління ПрАТ «УПСК» 01.04.2009 року, з яким [PERSON] ознайомлена під підпис 01.04.2009 року, начальник Корюківського відділення Чернігівського обласного управління ПрАТ «УПСК» зобовязаний доводити страховим агентам місячне нормоване завдання з надходження страхових платежів в такому розмірі, при виконанні якого страховий агент одержував би заробітну плату у розмірі не меншому, ніж встановлений в країні мінімальний розмір заробітної плати (а.с.221). Згідно пояснень начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління держпраці у Чернігівській області [PERSON], залученої до участі у справі у якості спеціаліста, система оплати праці, що існувала між сторонами у справі, за своїми ознаками є відрядною системою оплати праці. Виходячи із специфіки трудових функцій позивача, належною формою встановлення норми праці можна вважати визначення суми надходження страхових платежів. Але це величина розрахункова, слід також враховувати і хронометраж часу. Нормоване завдання повинно затверджуватись власником або уповноваженим ним органом та доводитись працівнику під підпис. У випадку його відмови від підпису про це складається акт за участю трьох осіб. За підписом начальника відділення [PERSON] були складенні виробничі завдання по Корюківському відділенню на імя [PERSON] на ІІІ квартал 2013 року, І-ІV квартали 2014 року, І квартал 2015 року з визначеними сумами надходження страхових платежів за видами страхування, у яких містяться відмітки про відмову від підпису (а.с.167-172). Разом з тим, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані вище виробничі завдання доводились до позивача у порядку визначеному ст.86 КЗпП України. Комісійно акти про відмову позивача від ознайомлення зі складеними на її імя виробничими завданнями також не складались. Таким чином, суд приходить до висновку, що виробничі завдання у ІV кварталі 2013 року І кварталі 2015 року не були доведені до позивача у відповідності до вимог ст.86 КЗпП України, а відтак і не були виконані нею не з її вини. Згідно з правилами ст.111 КЗпП України при невиконанні норм виробітку не з вини працівника оплата провадиться за фактично виконану роботу. Позивачу у справі за умов невиконання нею норм праці заробітна плата обчислювалась виходячи із фактичних сум надходження страхових платежів. Положеннями вказаної статті також передбачено, що місячна заробітна плата в цьому разі не може бути нижчою від двох третин тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу), що, однак, може мати місце лише при тарифній системі оплати праці (ст.96 КЗпП України), в той час як оплата праці позивачу здійснювалась за відрядною системою оплати праці та обраховувалась у відсотковому відношенні від суми надходження страхових платежів у вигляді комісійної винагороди. Враховуючи викладене вище, зясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачу правомірно було здійснено оплату праці у вигляді комісійної винагороди від суми надходження страхових платежів у відповідності з положеннями ст.111 КЗпП України за фактично виконану нею роботу, а відтак вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності з положеннями ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України Про оплату праці оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати є не безумовною гарантією та вимагає від працівника виконання норми праці.

Outcome: dismissed