Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив суд визнати за [PERSON] ([INFO] паспорт серії [NUMBER], виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл.. від 17.12.2010 року) право власності на транспортний засіб марки ROVER LAND ROVER 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23.10 2014 року між позивачем - [PERSON] і відповідачем - [PERSON] було укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого позивач отримала у власність автомобіль марки ROVER LAND ROVER 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Центром 1202 УМВС України в Дніпропетровській області 30.12.2013 року та сплатила відповідачу 30000 доларів згідно курсу Національного Банку України на момент продажу транспортного засобу. Вищезазначений автомобіль належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Центром 1202 УМВС України в Дніпропетровській області 30.12.2013 року. Факт отримання грошей за транспортний засіб підтверджується розпискою, підписаною відповідачем у присутності свідків. Оформлення угоди було відкладено у зв'язку з виїздом відповідача на відпочинок і тому 23.10.2014 року [PERSON] було видано позивачу довіреність, яка була посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за № 2130. Довіреність видана з правом передовіри, строком на три роки і дійсна по 23.10.2017 року з правом використання транспортного засобу за межами України в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до умов виданої довіреності [PERSON], надано право розпоряджатися, від імені відповідача продати (за ціну та на умовах на свій розсуд), обміняти, здавати в оренду, експлуатувати ТЗ марки ROVER LAND ROVER 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Після отримання розписки та довіреності від відповідача, позивач вважає вищезазначений автомобіль своєю власністю і зажадав його переоформлення на своє імя, в чому йому було відмовлено в органах державної реєстрації у зв'язку з перебуванням транспортного засобу у Реєстрі обтяжень рухомого та нерухомого майна. В даний час відповідач відмовляється оформити угоду купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, обґрунтовуючи відсутністю грошових коштів для вчинення даного правочину. Позивач вважає, до договір купівлі-продажу, за яким продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити певну грошову суму, був фактично виконаний, але відповідач ухиляється від належного оформлення переходу права власності В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимогм підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, приймаючи до уваги положення ст.ст. 77, 197 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.10 2014 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого позивач отримав у власність автомобіль (марки ROVER LAND ROVER 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Центром 1202 УМВС України в Дніпропетровській області 30.12.2013 року) та сплатив відповідачу 30000 (тридцять тисяч) доларів згідно курсу Національного Банку України на момент продажу транспортного засобу, що підтверджується розпискою від 23.10.2014 року, котра в свою чергу складена в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] ROVER LAND ROVER 2009 року випуску належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Центром 1202 УМВС України в Дніпропетровській області 30.12.2013 року. 23.10.2014 року [PERSON] було видано позивачу довіреність, яка була посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за № 2130. Довіреність видана з правом передовіри , строком на три роки і дійсна по 23.10.2017 року з правом використання транспортного засобу за межами України в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до умов виданої довіреності [PERSON], надано право розпоряджатися, від імені відповідача продати (за ціну та на умовах на свій розсуд), обміняти, здавати в оренду, позичку експлуатувати ТЗ марки ROVER LAND ROVER 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Право власності набуте за договором, вважається набутим з моменту передання майна, як це визначено ст. 334 ЦК України. На загальних підставах усунення перешкод у здійсненні права власності передбачено ст. 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справі, існування між сторонами договірних відносин, врегульованих нормами ЦК України, наявними перешкодами у здійсненні права власності позивачем, суд вважає його звернення до суду з позовом обґрунтованим та визнає позивача добросовісним набувачем автомобіля. Згідно з п.8 Постанови КМ України №1388 зі змінами від 07.07.2010 р. державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів що посвідчують їх особу документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи скріплений печаткою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що захист цивільних прав позивача можливий шляхом примусового виконання обов'язку, тобто встановлення права власності на автомобіль та усунення перешкод в користуванні ним, шляхом визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.10.2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та п.7 Порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в ньому документами, зокрема, довідкою - розрахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 Порядку, договорами та угодами, а також іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Статтею 16 ЦК України передбачено, що формами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права та припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Судом встановлено, що в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції України є відомості щодо накладення арешту на вказаний автомобіль Київським районним судом м.Сімферополя Автономної Республіки Крим 17.01.2014 року та 21.01.2014 року, що позбавляє права позивача зареєструвати своє право власності на вказаний автомобіль. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законним підставах. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших сторін, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved