Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання майнових прав забудовника щодо 1/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці загальною площею 495 кв.м. та майнових прав користування даною земельною ділянкою з правом здачі 1/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в експлуатацію та отримання на своє ім`я документів, що посвідчують право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка після своєї смерті залишила заповіт, відповідно до якого заповідала позивачу належну їй на праві власності частину житлового будинку з супутніми спорудами та підсобними приміщеннями [ADDRESS] , та будь-які майнові права на належну їй частку у житловому будинку [ADDRESS] , частину земельної ділянки та будь-які майнові права на неї, [ADDRESS] , та будь-яке нерухоме майно, будь-які об`єкти незавершеного будівництва та майнові права на такі об`єкти незавершеного будівництва, та манові права на такі об`єкти, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і буде належати померлій на день смерті, і на яке остання за законом матиме право. Інше належне їй майно [PERSON] заповдала своїм дітям - [PERSON] та [PERSON] . Позивач посилається на те, що він у визначений законом спосіб звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манохіної Г.О. з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на зазначене майно. Оскільки у інший спосіб позивач позбавлений права офомити свої права на спадкове майно після смерті [PERSON] останній звернувся до суду за захистом порушеного права та його визнання в судовому порядку. Судом до участі у справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON] та [PERSON] . Відповідачем - Київською міською радою, подано відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що визнання за особою право власності або права користування земельною ділянкою відноситься до компетенції територіальної громади м.Києва. Крім того, в обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що будинок[ADDRESS] не прийнятий в експлуатацію, що позбавляє суд можливості визнати на нього право власності. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] подали заяви, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манохіною Г.О., про визнання позову [PERSON] . В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на неможливість оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на майнові права, що належали померлій [PERSON] . Також, позивач зазначив, що він з 1990 року користується частиною житлового будинку [ADDRESS] , права на яку належали померлій. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялась належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Кагановичського райвиконкому м.Києва № 402 від 17.03.1955 р. [PERSON] було виділено під забудову жилим будинком земельну ділянку по [ADDRESS]. Рішенням Кагановичського райвиконкому м.Києва № 495 від 15.07.1955 р. зазначену земельну ділянку було передано під забудову одним будинком на двох осіб: [PERSON] та [PERSON] , які 05.08.1955 р. уклали з виконкомом Кагановичської райради у м.Києві договір на право безстрокового користування земельною ділянкою площею 495 кв.м. по [ADDRESS] , і на якій зобов`язались протягом трьх років побудувати двоповерховий кам`яний будинок на чотири кімнати. Рішенням Народного суду 5-ї дільниці Московського району м.Києва від 29.09.1959 р. встановлено, що 21.08.1957 р. [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину незавершеного будівництвом жилого будинку [ADDRESS] , в зв`язку з чим визнав за ним право власності на 1/3 частиу домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з веранди площею 9,9 кв.м., жилих кімнат площею 7,7 та 16,8 кв.м., сараю площею 7,5 кв.м. А також суд зобов`язав [PERSON] прийняти участь у штукатурці зовнішньої 1/3 частини домоволодіння, у будівництві паркану, уборної та вигрібної ями в розмірі 1/3 частина всіх витрат до здачі будинку в експлуатацію, а також нести витрати по здачі будинку в експлуатацію в розмірі 1/3 частини всіх витрат. Придбана частина будинку, що належала [PERSON] була добудована в 1989 р. та складалась з коридору площею 8,3 кв.м., кухні площею 9,9 кв.м., жилої кімнати площею 7,7 кв.м., жилої кімнати 16,8 кв.м., санвузлу площею 7,3 кв.м., комори площею 7,5 кв.м., навісу під літ.Е, що підтверджується технічним паспортом на жилий будинок від 08.09.1989 р., виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, виданим Дніпровським відділом РАЦС м.Києва 21.08.1992 р., серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР ( в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. В силу положень ст.529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст.530 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; Як встановлено судом спадкоємцем після смерті [PERSON] була його дружина - [PERSON] , яка фактично вступила в управління частиною будинку, який не введений в експлуатацію, та яка належала її чоловіку. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст..1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постіно із спадкодавцм, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В силу положень ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Як встановлено судом, на випадок своєї смерті [PERSON] склала 15.09.2014 р. заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В., відповідно до якого вона заповідала [PERSON] належну їй на праві власності частину житлового будинку з супутніми спорудами та підсобними приміщеннями [ADDRESS] , та будь-які майнові права на належну їй частку у житловому будинку [ADDRESS] , частину земельної ділянки та будь-які майнові права на неї під [ADDRESS] , та будь-яке нерухоме майно, будь-які об`єкти незавершеного будівництва та майнові права на такі об`єкти незавершеного будівництва та майнові права на такі об`єкти, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] і буде належати померлій на день смерті і на яке остання за законом матиме право. Інше належне майно [PERSON] заповідала в рівних частках своїм дітям - [PERSON] та [PERSON] . 23.03.2017 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манохіної Г.О. з заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Маноіною Г.О. 06.07.2018 р. винесена постанова про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Як встановлено судом, [PERSON] , який набув право власності на підставі рішення Народного суду 5-ї дільниці Московського району м.Києва від 29.09.1959 р. на 1/3 частину незавершеного будівництвом жилого будинку [ADDRESS] , за своє життя не оформив зазначене право у встановленому законом порядку, а саме відповідно до вимог чинного законодавства, яке діяло на час завершення будівництва, не отримав відповідний документ про прийняття об`єкту в експлуатацію. Тобто, після його смерті, [PERSON] , як спадкоємець, набула права на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] в тому ж обсязів, в якому воно належало її померлому чоловіку. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Верховний Суд України зазначив, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. З огляду на що, до складу спадщини як після смерті [PERSON] , так і після смерті [PERSON] входять майнові права забудовника на 1/3 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які відповідно набув позивач на підставі заповіту, складеного [PERSON] , прийнявши спадщину, що в подальшому надає йому право на здачу даної частини будинку в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів, що підтверджують його право. Крім того, відповідно до роз`ясень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7, зазначено, що правило статті 1225 ЦК ( 435-15 ) про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. [PERSON] набув право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] після придбання 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS] у [PERSON] , якому право користування земельною ділянкою надано на підставі рішення виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих м.Києва № 495 та Договору, укладеного між виконкомом Кагановичської Ради депутатів трудящих і [PERSON] , і виділена у безстрокове користування під будівництво індивідуального будинку. Отже, [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою у тому ж обсязі, що належало [PERSON] . Зазначені обставини узгоджувались з положеннями Основ Земельного законодавства та Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 р., відповідно до ст.90 якого На землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. В подальшому, перехід права користування земельною ділянкою регламентувався положеннями Земельного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. [PERSON] не оформила у визначений законом спосіб своє право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , однак, в даному випадку, до позивача перейшло право користування земельною ділянкою, що необхідна для обслуговування 1/3 частини домоволодіння за даною адресою, яке не введено в експлуатацію, та подальше оформлення права користування на земельну ділянку в розмірі, що відповідає його частці у праві на домоволодіння. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позивача, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved