Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики в сумі 25464 грн. 40 коп., вказавши в заяві, що 13.03.2014р. між ними був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого він надав відповідачам позику - грошові кошти в сумі 2360 грн. до 13.04.2014 року, відповідачі борг у вказаний строк не повернули, тому просить стягнути з них суму боргу за договором 2360 грн., пеню в сумі \~22892 грн. та проценти за користування коштами в сумі 212,40 грн., а також сплачену ним суму судового збору 551,20 грн.. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодився та пояснив, що дійсно 13.03.2014 року уклав з позивачем договір позики, отримав у нього в борг 2360 грн. до 13.04.2014 року, [PERSON] при цьому виступив поручителем. Відповідач зазначив, що повністю розрахувався за цим договором з позивачем, повертав йому гроші частинами, а деякий період працював у нього та з його заробітної плати позивач вираховував суму боргу. При цьому, жодних розписок про повернення боргу у нього немає, вони не складались, оскільки все було за довірою, свідків повернення грошей також немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодився та пояснив, що договір позики від 13.03.2014 року він дійсно підписував, але гроші не отримував, так як виступав поручителем за [PERSON]. Йому відомо зі слів [PERSON]С, що той повністю повернув гроші позивачу, тому підстав для їх стягнення немає. В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2014р. між [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку був укладений договір позики грошових коштів на суму 2360 грн.\~ строком до 13.04.2014 року. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили підписання вказаного договору, а [PERSON] підтвердив факт отримання грошових коштів, вказаних у договорі. Згідно п.8 договору позики від 13.03.2014 року за несвоєчасне повернення суми боргу позичальники сплачують позикодавцю пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу. Розмір процентів за користування коштами договором не встановлено. Відповідачі не виконали в повному обсязі своїх зобов'язань за договором позики та не повернули в обумовлений строк борг у зазначеній сумі. Позивач надав розрахунок заборгованості, в якому вказав, що сума боргу становить 2360 грн. за договором, 212,00 грн. проценти за користування коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, та 22892,00 грн. пеня, яка розрахована за період з 14.04.2014 року по 09.12.2016 року як 2360 грн.х1%х970 днів прострочення. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню\~\~з таких підстав. У відповідності до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному випадку судом встановлено та не оспорюється сторонами, що сторони уклали між собою договір позики. Відповідачі\~ у договорі позики зобов`язалися повернути борг в строк до 13.04.2014 року, однак суму боргу не повернули, тому неповернута сума боргу підлягає стягненню з відповідачів солідарно. У відповідності до\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник\~ зобов'язанний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В даному випадку договором від 13.03.2014 року передбачена відповідальність за несвоєчасне повернення суми боргу, а саме пеня у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу. У позивача є підстави вимагати стягнення з відповідачів пені за прострочення зобов»язання за цим договором позики. При цьому, відповідно до ст.257 ЦК України строк позовної давності встановлений у три роки, але нормами ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені. Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково, за один рік до подачі позову, тобто 2360 грн. х 1% х 365 днів = 8614 грн.. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у позивача виникло право вимагати сплати процентів за користування коштами у розмірі, встановленому ст.625 ЦК України, оскільки договором від 13.03.2014 року розмір процентів не встановлений. Оскільки відповідачами допущено прострочення суми боргу за три роки, то проценти за користування коштами становлять 2360 грн. х 3% річних х 3 роки прострочення = 212,40 грн.. Таким чином, заборгованість за договором позики з урахуванням пені та процентів за користування коштами дорівнює 11186,40 грн., а саме: 2360 грн. - сума позики, 212,40 грн. проценти за користування коштами, 8614 грн. пеня. Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що він не є боржником за договором позики від 13.03.2014 року, а виступає поручителем, оскільки у вказаному договорі обидва відповідачі зазначені саме позичальниками, які прийняли у власність гроші в сумі 2360 грн. та обидва зобов»язались повернути вказані кошти у строк до 13.04.2014 року, і відповідач [PERSON], як і відповідач [PERSON], визнав факт підписання цього договору. Суд також не може взяти до уваги доводи відповідача [PERSON]С, про те, що усі кошти, отримані за цим договором, він позивачу повернув, оскільки сам [PERSON] суду пояснив, що жодних письмових доказів в обґрунтування цих доводів він не має, а також і свідків цим обставинам не має. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян, який становить 17 грн.. У відповідності до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, то в разі його оспорювання рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. У відповідності до ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. У даному випадку відповідачі жодними доказами не довели того факту, що вони повністю повернули позивачу борг за договором позики від 13.03.2014 року, тому з них має бути стягнута заборгованість за цим договором, та визначені суми процентів та пені. Крім того, відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~з відповідачів підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 510,20 грн., та у дохід держави з них підлягає стягненню недоплачена сума судового збору 88,80 грн..

Outcome: approved