Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. При цьому посилаються на те, що 13.04.1999 року між позивачем та [PERSON], [PERSON], які діяли від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої [PERSON] був укладений договір №99-542 Ц купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований Одеською Універсальною Біржею «Витязь». 10.05.1999 року право власності на дану квартиру зареєстроване позивачем в Одеському МБТІ (за №1339). Фактично договір відбувся, але не був посвідчений нотаріально. Усі істотні умови договору сторонами були виконані, продавець отримав кошти та з'їхав, а позивач зробив державну реєстрацію, користується даною квартирою, та сплачує комунальні платежі на житло. Внаслідок невизнання Договору купівлі-продажу нотаріальною конторою покупець не може розпорядитися належною йому квартирою, що порушує надане йому як власнику статтею 317 Цивільного кодексу України право розпорядження своїм майном. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник Одеської універсальної Біржі «Витязь» у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.04.1999 року між позивачем та [PERSON], [PERSON], які діяли від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої [PERSON] був укладений договір №99-542 Ц купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований Одеською Універсальною Біржею «Витязь». 10.05.1999 року право власності на дану квартиру зареєстроване позивачем в Одеському МБТІ (за №1339). Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири складається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, у випадку недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір у відповідності з ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Обов'язковість нотаріального посвідчення даної угоди була також передбачена ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на момент укладення договору. Разом з тим, у відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.), діючого на момент укладення сторонами договору, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою виконавшої договір сторони визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Частина 2 ст. 174 ЦПК України передбачає, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Враховуючи, що відповідачі позов визнали, таке визнання є безумовним і не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд

Outcome: approved