overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення заборон відчуження об'єкту нерухомого майна, накладених на підставі повідомлень заводу «Запоріжсталь», правонаступником якого є відповідач, від 06.06.1973 року та від 24.12.1973 року. В позові зазначив, що [INFO] року сталася смерть його матері - [PERSON]. При зверненні до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину з'ясував, що спадкове майно, а саме: будинок [ADDRESS], перебуває під забороною відчуження на підставі зазначених повідомлень заводу «Запоріжсталь», приводом для чого стало отримання дідом позивача [PERSON], який перебував з відповідачем у трудових відносинах, позики на індивідуальне будівництво. Позика була повністю погашена у 1962 році, що підтверджується довідкою № 16/375 від 03.08.1964 року. Повне виконання зобов'язань за договором, виконання якого було забезпечено вказаними заходами, є підставою для припинення вказаних обтяжень, наявність яких є перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з викладеним позивач просить звільнити належне його покійній матері майно з-під обтяжень. В судове засідання позивач не з'явився. Його представник надала письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить визнання позову, звернувся представник відповідача. Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи без участі представників сторін. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON], чия смерть сталася [INFO] року (а. с. 38). До складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], входить будинок [ADDRESS], що на підставі повідомлень заводу «Запоріжсталь» від 06.06.1973 року, а також від 24.12.1973 року підданий обтяженню у вигляді заборони на відчуження (а. с. 6-7). Вказані обтяження накладені у зв'язку з отриманням дідом позивача - [PERSON] - позички на індивідуальне будівництво, яка повністю погашена позичальником, як випливає з довідки від 03.08.1964 року (а. с. 16). Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Оскільки на час розгляду судом вказаної справи відсутні невиконані зобов'язання за правочином, в забезпечення яких приймалися рішення про обтяження речового права на нерухомість, разом з тим наявність заборони на відчуження позбавляє позивача права на отримання спадщини, суд знаходить підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб та звільнення з-під арешту майна особи, спадкоємцем якої він є. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення перебування її неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON]. Посилалась на те, що відпали причини які перешкоджали належному вихованню дітей позивачкою, а тому вона вважає за можливе повернути дітей для сумісного проживання з нею. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, відповідачі позов визнали, а представник Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві ДА проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає необхідним позов задовольнити. На підставі викладеного та ст.ст. 174, 213- 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення права відповідачки на належну їй 1/5 частку [ADDRESS], згідно ст. 365 ЦК України, з виплатою їй вартості цієї частки. У судове засідання позивач не з'явився, у своїй письмовій заяві просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, у своїй письмовій заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти припинення її права власності на 1/5 частину спірної квартири не заперечувала, погодилась на отримання за свою частку грошової компенсації в сумі 15043 грн. Також, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та в зв'язку із визнаням позову відповідачем, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин та відповідних їм правовідносин. Так, судом встановлено, що позивач є власником 4/5 часток квартири [ADDRESS] (Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.05.2009 року, договір дарування від 30.08.2011 року). Власником 1/5 частки цієї квартири є відповідачка (Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.12.2010 року). З матеріалів справи вбачається, що[ADDRESS] є однокімнатною, загальною площею 36,9 кв.м., жилою площею 19,4 кв.м.. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до звіту, наданого оцінювачем ФОП [PERSON], вартість спірної квартири станом на 05.06.2013 року становить 75214 грн.. Враховуючи, що відповідачка позов повністю визнала, її частка у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною (ст. 183 ЦК України), спільне володіння і користування нею є неможливим, припинення права відповідача на його частку не завдасть їй та членам її сім'ї шкоди, оскільки вони забезпечені іншим житлом, у відповідності до квитанції №226 від 04.11.2013 року позивачем попередньо внесено вартість 1/5 частки квартири в розмірі 15043 грн. на депозитний рахунок суду, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення права власності, в якому вказує, що за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.04.2011 року, житловий будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. За зазначеним рішенням житловий будинок № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області розділено як спільне майно, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини будинку, за кожним. Рішення набуло законної сили. Так, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно Відповідач на праві спільної часткової власності володіє 1/2 частиною житлового будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області. Позивачу відповідно належить на праві спільної часткової власності інша 1/2 частина житлового будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області. В звязку з тим, що добровільно вирішити питання про відшкодування відповідачу грошової компенсації позивачу не вдалося, він звернувся до суду про можливе відшкодування Відповідачу - матеріальної компенсації за 1/2 частини спільного будинку № 65, що знаходиться за адресою вул. Карла Лібкнехта у м. Оріхів Запорізької області, оскільки таку частину спільного будинку неможливо виділити в ізольоване приміщення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав і просить у їх задоволенні відмовити. Третя особа- Склярова Я.О. позовні вимоги не визнала і просить у їх задоволенні відмовити. Суд заслухавши сторони , вивчивши матеріали справи , оцінивши у сукупності докази надані сторонами як в обґрунтування позовних вимог, ак і заперечення проти них, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності з вимогами ст. 209 ЦПК України, мотивувальна частина рішення буде складена на протязі пяти днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки за рішенням Селидівського міського суду Донецької області визначено місце проживання дитини разом з батьком. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутністю. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2009 року і до повноліття дитини. На виконанні Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавчий лист № 2-5995/2009. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11.09.2017 року визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. За змістом ст.ст. 179-181 СК України\~аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов'язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з ч. 2\~ст. 188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає з червня 2017 р. в родині батька та перебуває на його повному матеріальному утриманні, а тому відпали законні підстави для примусового стягнення з батька на користь матері, з якою дитина припинила проживати, аліментів на утримання неповнолітньої дитини, враховуючі визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне припинити їх стягнення. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення утримання повнолітнього сина, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.03.2016 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з нього було стягнуто на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 200 грн. щомісяця, на період навчання сина, до досягнення ним 23 років, починаючи з 12.02.2016 року. Проте відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Син позивача [PERSON] припинив навчання у Первомайському медичному коледжі. Більше того відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На сьогоднішній день [PERSON] постійно проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою ОСББ «Фаворит Центр» № 120 від 25.04.2017 року. Відповідач знає про цей факт, проте не звертається, а ні де суду, а ні до Державної виконавчої служби Первомайського МРУЮ Миколаївської області з заявою про припинення утримання, які продовжують проводити стягнення з позивача зазначених сум. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що за позивачем рахується заборгованість по аліментам, проте обставини, зазначені в позові вона підтвердила. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.03.2016 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 200 грн. щомісяця, на період навчання сина, до досягнення ним 23 років, починаючи з 12.02.2016 року. Згідно довідки № 156 від 03.12.2015 р., виданої Первомайським медичним коледжем, строк закінчення навчання 30.06.2016 року, а тому [PERSON], [INFO], на даний момент є повнолітнім та закінчив своє навчання. Крім того, відповідно до довідки ОСББ «Фаворит Центр» № 120 від 25.04.2017 року, на сьогоднішній день [PERSON] постійно проживає разом з позивачем по вул. Театральна, 12/75 в м. Первомайську Миколаївської області. Згідно ч. 2 ст. 199 СК України, право дітей на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно, у разі припинення навчання, у батьків припиняється обов'язок з утримання повнолітньої дитини. Оскільки [PERSON], [INFO], закінчив навчання у Первомайському медичному коледжі, навчання не продовжує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частини нарахування та стягнення з позивача аліментів на утримання повнолітньої дитини законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також на підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON], що померла [INFO] року, зазначивши, що пропустив шестимісячний строк для подання до нотконтори заяви про прийняття спадщини так як не знав про наявність спадкового майна. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що [INFO] року померла [PERSON], яка є матір'ю позивача. Заповіту вона не складала. Він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері. В зв'язку з тим, що позивач не знав про наявність спадкового майна, тому не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Лише в серпні 2014 року він дізнався, що мати не подарувала належний їй житловий будинок своїй сестрі, як планувала зробити. Отже про наявність спадкового майна у виді житлового будинку він дізнався лише в серпні 2014 року. Просить суд задовольнити позов і визначити йому строк терміном два місяці для звернення до нотконтори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач представник Ніжинської міської ради на розгляд справи не з'явився, надавши заяву про слухання справи без його участі, визнавши вимоги. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову із наступних підстав. Визначення додаткового терміну для прийняття спадщини, в разі пропуску встановленого Законом 6-ти місячного строку, передбачено ст. 1272 ЦК України. З свідоцтва про народження вбачається, що матір'ю позивача є [PERSON] (а.с 8). Свідоцтвом про смерть (а.с 7) доводиться, що [PERSON] померла [INFO] року. Належність спадкодавцю спадкового майна - житлового будинку розташованого по [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.07.1996 року (а.с 10). Довідкою виконавчого комітету Ніжинської міської ради підтверджується, що [PERSON] на день смерті, [INFO] року була зареєстрована та проживала сама за адресою [ADDRESS]. Позивач заяву про прийняття спадщини після смерті матері не подавав, проживав окремо, тому вважається таким, що пропустив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини. Пропуск визначеного законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини, позивач пояснював тим, що не знав про наявність спадкового майна. З огляду на викладене, суд вважає можливим визначити [PERSON] додатковий строк на звернення з заявою в нотконтору, зважаючи на поважність причин його пропуску, терміном два місяці, який на думку суду буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини, надавши позивачу таким чином можливість оформити спадкові документи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини, зазначивши в позові, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого пропустив строк для прийняття спадщини і тепер змушений звертатись до суду з даним позовом. Просить визнати, що строк подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] в с. Мошурів Тальнівського району Черкаської області [PERSON] пропущений ним з поважної причини та визначити йому додатковий тримісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері. В попереднє судове засідання позивач не з'явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник Мошурівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляді справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.07.2012 року [PERSON] померла [INFO] в с. Мошурів Тальнівського району Черкаської області (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження позивач є сином [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки № 831 від 22.09.2014 року, виданої виконкомом Мошурівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON] - одна і та сама особа (а.с. 11). У відповідності до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач являється спадкоємцем за законом, з поважної причини, через необізнаність з вимогами діючого законодавства, вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого пропустив строк для прийняття спадщини. Тому суд, з урахуванням наведеного вважає за доцільне визначити йому додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про продовження строку прийняття спадщини, зазначивши в позові, що 13.10.2007 року померла його мати [PERSON]. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки був не обізнаний в законодавстві, внаслідок чого пропустив строк для прийняття спадщини і тепер змушений звертатись до суду з даним позовом. Просить визначити додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача - сільський голова Заліської сільської ради Тальнівського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився 21.03.1975 року. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 12.10.2007 року в с. Заліське Тальнівського району Черкаської області (а.с. 7). Згідно довідки, виданої виконкомом Заліської сільської ради № 119 від 17.03.2016 року [PERSON], він дійсно проживав разом, вів спільне господарство, доглядав до дня смерті та поніс грошово-матеріальні витрати по захороненню своєї матері [PERSON] Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] через те, що він пропустив шестимісячний строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач являється спадкоємцем після смерті матері, з поважної причини вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого пропустив строк для прийняття спадщини. Тому суд, з урахуванням наведеного вважає за доцільне визначити йому додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved