Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з автомобіля марки ВАЗ, моделі 21099, реєстраційний номер [NUMBER] року випуску, накладений державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС у виконавчому провадженні ВП№10770565. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві власності належить вищезазначений автомобіль. При зверненні у жовтні 2019 року до Територіального сервісного центру №1441 Регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області він дізнався про те, що на автомобіль накладений арешт. Для встановлення обставин та причин накладення арешту він звернувся до Лівобережного ВДВС м.Маріуполя та 16.10.2019 року отримав відповідь №Р-390-2262, в якій зазначено, що арешт на транспортний засіб було накладено в рамках виконавчого провадження №10770565 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2058, виданого 05.04.2002 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини від заробітку. 23.03.2010 року виконавчий документ було направлено до Іллічівського ВДВС за належністю, виконавче провадження №10770565 було завершено. Згідно відповіді Кальміуського ВДВС від 08.10.2019 року виконавче провадження, за яким боржником є [PERSON] , на примусове виконання до відділу не надходило та згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, архіву, спецпідрозділу на обліку не перебуває. Відповідно до розрахунку утримань із заробітної плати за період з жовтня 2001 року по червень 2002 року заборгованість перед відповідачем в сплаті аліментів відсутня. Звернувшись до Лівобережного ВДВС із заявою про закінчення провадження та зняття арешту з майна, позивачеві було відмовлено у знятті арешту за майна, посилаючись на те, що для зняття арешту з рухомого майна необхідне надходження заяви від стягувача за вищезазначеним документом про відсутність будь-яких матеріальних претензій по аліментам до боржника станом на повноліття дитини. Однак відповідачка стягувач за виконавчим провадженням Решетняк С.М. від контакту ухиляється, надати заяву про відсутність матеріальних претензій до боржника відмовляється. Таким чином, незважаючи на те, що борг, у зв`язку із виникненням якого було накладено арешт на майно позивача, погашено у повному обсязі, арешт з майна не знятий, що порушує законні права та інтереси позивача щодо розпорядження майном, власником якого він є. У зв`язку з чим позивач просить зобов`язати Лівобережний ВДВС у м.Маріуполі зняти арешт з автомобіля марки ВАЗ, моделі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] року випуску, що накладений Лівобережним ВДВС у м.Маріуполі в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2058, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя 05.04.2002 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини доходів боржника щомісячно; виключити з Єдиного державного реєстру транспортних засобів обмеження щодо вищезазначеного транспортного засобу. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась шляхом направлення рекомендованою поштою судових повісток за адресою її проживання, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Проте до суду не прибула, відзиву на позов не надала, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило, тому суд на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи старший державний виконавець Лівобережного ВДВС у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Трушкіна А.Ю. у судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву з проханням прийняти рішення на розсуд суду, справу розглянути за відсутності представника. Дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.04.2002 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку, починаючи з 26.02.2002 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). \~ \~ \~ \~На підставі вищезазначеного рішення 05.04.2002 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області було видано виконавчий лист №2-2058. З листа Лівобережного ВДВС у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 16.10.2019 року №Р-390-2262, вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (Спецрозділ) у відділі ДВС на виконанні перебував виконавчий лист №2-2058 виданий Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 05.04.2002 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітку. (ВП 10770565). 23.03.2010 року виконавчий документ направлено до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ (на цей час Кальміуський ВДВС м.Маріуполь) за належністю, у зв`язку з тим, що боржник працює у ВАТ «ММК ім.Ілліча». Станом на теперішній час інформація про сплату аліментів в повному обсязі на повноліття дитини не надходила, у зв`язку з чим немає можливості зняти арешт з рухомого майна. (а.с.6) Згідно роздруківки ВП-спецрозділ від 02.10.2019 року виконавче провадження №10770565 з примусового виконання рішення суду від 05.04.2002 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини від доходів боржника завершено на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із направленням виконавчого документу до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ за належністю. (а.с.7) Відповідно до інформації наданої Кальміуським відділом ДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 08.10.2019 року №15.3-17-48936, згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, архіву, спецрозділу, виконавчі провадження за якими боржником є [PERSON] на примусове виконання до відділу не надходили та не перебувають (а.с.8). З листа Територіального сервісного центру №1441 Регіонального сервісного центру в Донецькій області МВС від 09.11.2019 року №31/5-1441-8657вбачається, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 08.11.2019 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб ВАЗ 21099, д/н [NUMBER] , свідоцтво про реєстрації [NUMBER] від 26.12.2018 року, є обмеження на ТЗ Орджонікідзевської ВДВС №304 від 26.12.2018 року (а.с.9). Згідно повідомлення Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Маріуполі від 21.07.2020 року вбачається, що згідно даних АСВП Спецрозділу на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №2-2058 від 05.04.2002 року, виданий Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини починаючи з 26.02.2002 року і до повноліття дитини. ( [NUMBER] ). 25.06.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 23.03.2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий документ направлено до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ. Повторно виконавчий документ до відділу не надходив. Даних щодо відсутності заборгованості по аліментам немає. Арешт на транспортний засіб боржника фактично було накладено 18.04.2005 року постановою виданою Орджонікідзевським ВДВС. Станом на теперішній час у відділі ДВС на примусовому виконанні щодо боржника [PERSON] жодних виконавчих документів не перебуває. Обґрунтовуючи заявлені вимоги про скасування арешту майна, позивач посилається на відсутність правових підстав для подальшого арешту, оскільки як вбачається з наданого розрахунку утримань із заробітної плати заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня, відповідно до листа Кальміуського та Лівобержного ВДВС дані по виконавчим провадженням щодо нього в АСПВ відсутні. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1,2,7 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.11 Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Порядок зняття арешту визначений ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням наведеного, оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що виконавче провадження на даний час на виконанні у жодному відділі ДВС не перебуває, в базі даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження за якими боржником є позивач [PERSON] відсутні, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, внаслідок чого порушується право власності позивача, у зв`язку з чим він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у позасудовий порядок зняти арешт не можливо суд дійшов висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Разом з тим, позивач просить суд виключити з Єдиного державного реєстру транспортних засобів обмеження щодо транспортного засобу легковий автомобіль марки ВАЗ, моделі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] року. Однак виключення відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо обмежень на спірний транспортний засіб є наслідком зняття арешту з майна, зокрема, за рішенням суду, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем при подачі позову сума судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial