Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 березня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що відповідач протягом дії кредитного договору істотно порушує його умови, в наслідок чого, станом на 31 серпня 2016 року, утворилась заборгованість перед банком в сумі 13\~565 грн. 91 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 3504 грн. 47 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 7339 грн. 25 коп., заборгованість за пенею та комісією 1600 грн., штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 622 грн. 19 коп. штраф (процентна складова). На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Надали через канцелярію суду письмові заперечення на позовну заяву. Просили застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позовної давності та в задоволенні позову відмовити, а також провести розгляд справи у їхню відсутність. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н від 16 березня 2011 року. Згідно даного договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-6). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, тарифів та Умов (а.с.5-30). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 1.1.7.31 Умов збільшено позовну давність та визначено, що позовна давність для вимог про повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу, витрат банку установлена 50 років. Як вбачається із наданих письмових заперечень відповідача, останній вказує, що він дійсно підписав заяву для отримання 16.03.2011 року кредитної картки, однак жодних додаткових угод щодо змін умов надання кредиту та правил їх нарахування він не підписував та з ними не ознайомлювався. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається із досліджених у судовому засіданні Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, в них установлено позовну давність тривалістю у 50 років. Однак, на думку суду, вказані умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності, оскільки вони не містять підпису позичальника [PERSON], а також позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлений відповідач. Аналогічне узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України, викладеної у справі 6-757 цс 15. Строк давності для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості необхідно відраховувати з моменту, коли боржник допустив перше порушення щодо кожного платежу окремо (правова позиція Верховного Суду України, викладена по справі 6-116 цс 13). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Згідно наданої позивачем [PERSON] по кредитній картці до відповідача 31.03.2012 року було застосовано штраф за прострочення кредиту, який щомісяця нараховувався, однак відповідач його не сплачував. Отже, позовна давність за вимогами позивача до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості почала свій відлік з 31.03.2012р. - відколи позичальник допустив порушення строків повернення кредитної заборгованості. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За таких обставин, враховуючи те, що позивачем пропущено встановлений законом трьохрічний строк для звернення до суду з вказаним позовом, а також те, що Умови та правила надання банківських послуг, в яких установлено позовну давність тривалістю у 50 років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити. Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог Банку, відсутні підстави й для задоволення позову в частині стягнення судових витрат за подання позовної заяви до суду. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed