Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом зазначивши, що між ним та відповідачем 14.04.2015 року було укладено договір позики на суму 150000,00 гривень зі строком повернення боргу до 14.05.2015 року; 05.05.2015 року між сторонами було укладено ще один договір позики відповідно до якого відповідачу було передано грошові кошти у сумі 75000,00 гривень зі строком сплати до 05.06.2015 року. відповідач своїх зобовязань за договорами позики вчасно не виконав, коштів не повернув, частину коштів в сумі 9750,00 гривень за договором від 14.04.2015 року повернув 20.08.2015 року. посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму позичених грошей, неустойку на рівні подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні витрати, 3 % річних та моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень, судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Сторона позивача в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. За таких обставин, враховуючи положення ч.5 ст. 74 ЦПК України - у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, положення статей 77, 169 ЦПК України, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому\~задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, \~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів\~\~сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ Згідно з \~ч. 1 ст. 179 ЦПК України \~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Судом \~встановлено, \~що \~відповідно до договору позики від 14.04.2015 року укладеного між сторонами по справі, відповідач прийняв від позивача грошові кошти у сумі 150000,00 гривень та зобовязався повернути до 14.05.2015 року, що також засвідчено і розпискою. Згідно договору позики від 05.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики і відповідач прийняв у [PERSON] 75000,00 гривень, які зобовязався повернути до 05.06.2015 року, що також підтверджується розпискою. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до положень статті 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)- стаття 530 Цивільного Кодексу України. Згідно статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи зміст вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача суми боргу,інфляційних витрат та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України). Що стосується стягнення з відповідача пені (неустойки), то у договорах позики від 14.04.2015 року та 05.05.2015 року хоча і є посилання на статті 549-552 ЦК України, але не зазначено розміру неустойки, подвійна ж облікова ставка, відповідно до положень Цивільного Кодексу України, стягується лише в разі укладання договору з банком, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Як зазначено вище, позивач має право на отримання від відповідача відсотків за користування позиченими коштами (стаття 1048), але ж на рівні облікової ставки НБУ, і це питання в рамках даного позову судом не розглядається, оскільки відповідні вимоги позивачем не заявлялися (стаття 11 ЦПК України). Таким чином, за період з 14.05.2015 року (термін виконання зобовязання за договором від 14.04.2015 року) по 19.08.2015 року (20.08.2015 року відповідачем було повернуто 9750,00 гривень, а тому цей день до розрахунку не приймається) з суми боргу 150000,00 гривень інфляційні витрати склали 1155,08 гривень; 3 % річних за цей же період 1208,22 гривень. З огляду на це, з урахуванням сплати відповідачем 20.08.2015 року 9750,00 гривень та положень статті 534 ЦК України щодо черговості погашення грошового зобовязання, сума основного боргу відповідача перед позивачем (без урахування відсотків за користування, які судом не розраховуються з підстав зазначених вище), склала 142614,02 гривень (9750,00 1155,08 1208,02 = 7385,98 гривень; 150000,00 7385,98 = 142614,02 гривень). За період з 20.08.2015 року по 21.09.2015 року з суми основного боргу 142614,02 гривень за договором від 14.04.2015 року, інфляційні витрати склали 3 280,12 гривень, 3 % річних - 386,82 гривень. Стосовно суми заборгованості за договором позики від 05.05.2015 року (75000,00 гривень), то за період з 05.06.2015 року (термін настання права вимоги) по 21.09.2015 року інфляційні витрати складають 651,49 гривень, 3 % річних 671,92 гривень. При розрахунку інфляційних витрат судом приймалися до уваги індекси, що розраховані Державним комітетом статистики, які опубліковані в газеті «Урядовий курєр» і відповідно до положень статей 19, 21, 22 ЗУ «Про інформацію»є офіційними. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до висновку, оскільки судом встановлено, що з боку відповідача права позивача було порушено і виразилося це в неповерненні суми боргу в строки обумовлені в договорах, то така протиправна поведінка відповідача завдала позивачу душевних страждань та переживань спричинених невиконанням позивачем своїх зобовязань за договорами (стаття 23 ЦК України) і виходячи із принципів розумності та справедливості (стаття 3 ЦК України), вважає доведеним та такій, що підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень. Судові витрати в частині стягнення судового збору з відповідача підлягають задоволенню пропорційна до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial