Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського МРУЮ, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.02.2013 року ним був придбаний автомобіль марки Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, кузов/шасі № WV1ZZZ70ZYH024501, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Мукачівським РЕП Мукачівського МРВ ДАІ УМВС України в Закарпатській області на імя [PERSON] 16.01.2007 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ № АОС006259. Купівля вказаного автомобіля відбулася 06.02.2013 року між ним та [PERSON], який в свою чергу діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 16.01.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу [PERSON] Таким чином починаючи з 06.02.2013 року по сьогоднішній день автомобіль знаходиться в його володінні, користуванні та розпорядженні. В кінці 2014 року, звернувшись до органів ДАІ щодо переоформлення спірного автомобіля, йому повідомили, що вказаний автомобіль перебуває під арештом. Посилаючись на зазначене, просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Volkswagen Transporter та звільнити цей автомобіль з-під арешту. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому пояснили, що письмовий договір купівлі-продажу автомобіля не укладався. Представник міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського МРУЮ [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що спірний автомобіль знаходиться під арештом у звязку із здійсненням виконавчих проваджень щодо його власника [PERSON], а звільнення з-під арешту автомобіля унеможливить виконання рішення суду щодо [PERSON] Крім того, підстави для визнання права власності на автомобіль, так як не укладався договір його купівлі-продажу, відсутні. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, кузов/шасі № WV1ZZZ70ZYH024501, державний реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № АОС006259. 16.01.2007 року [PERSON] видав на імя [PERSON] та [PERSON] довіреність на користування та розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АОС 006259, автомобілем марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Довіреність видана без визначення строку її дії та дійсна до її припинення, з правом виїзду за кордон України і правом передоручення повноважень третім особам. В свою чергу [PERSON], відповідно до довіреності від 06.02.2014 року, уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися від його імені транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Зі змісту ст. ст. 238, 247-249 ЦК України права визначені в довіреності чинні протягом дії довіреності, представництво за довіреністю може бути в будь-який час скасовано особою, яка видала довіреність. В той же час, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Вище вказане спростовує твердження позивача, що оформлення довіреності на його імя з правом розпорядження автомобілем є фактично переходом до нього права власності на вказаний автомобіль оскільки не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль до представника. Слід також зазначити, що Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затверджений постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998 року, регламентує єдину на всій території України процедуру реєстрації транспортних засобів, яка є обовязковою для власників та представників власників транспортних засобів. Відповідно до п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). Пункт 8 Порядку передбачає, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. На момент оформлення довіреності від 06.02.2013 року, який за твердженням позивача є моментом переходу до нього права власності на автомобіль, п. 8 вказаного порядку передбачав, що документами, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів серед іншого, є договори та угоди, укладені на товарних біржах та зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, які засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою. При цьому для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім цього, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обовязкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Зазначені вимоги не були дотримані при передачі транспортного засобу [PERSON] Більш того, що жодних дій по належному документальному оформленню договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Transporter, судом не встановлено, автомобіль з обліку не знімався, та до цього часу зареєстрований в органах ДАІ за [PERSON] Таким чином довіреність не може вважатися належним правовстановлюючим документом на підставі якого виникає право власності, оскільки не є договором купівлі-продажу в розумінні ч. 2 ст. 207, ст. 655 ЦК України, адже не містить підписів сторін договору, не вказує про передачу автомобіля у власність, не містить ціни договору, що є істотними умовами вказаного договору. Відповідно до ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Державна реєстрація правочинів має правоустановче значення, оскільки згідно ст. 210 ЦК України у випадку відсутності державної реєстрації правочину він вважається не укладеним. За таких обставин та виходячи з того, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, сторони не вжили заходів щодо його переоформлення відповідно до згаданого Порядку, довіреність від 06.02.2013 року не можна вважати договором, який допускає перехід права власності спірного автомобіля до [PERSON], а свідчить лише про можливість здійснювати позивачем дій щодо спірного автомобіля, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання права власності на спірний автомобіль за [PERSON] Вирішуючи заявлений позов в частині звільнення автомобіля з-під арешту то згідно з ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Крім того, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Враховуючи те, що судом встановлено, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на праві власності на спірний автомобіль, не підтверджено право власності на спірний автомобіль належними та допустимими доказами, відповідно його право власності не порушено, а також те, що суд в силу вимог ст. 33 ЦК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обовязок щодо розяснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, суд приходить до висновку також про відсутність підстав для задоволення позову в частині звільнення автомобіля з-під арешту.

Outcome: dismissed