Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами про поворотну фінансову допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач [PERSON] працював на ТОВ «ІТС 2003» на посаді заступника директора з фінансових питань з 04 березня 2020 року. Під час роботи на підприємстві відповідачу було надано позику згідно укладених договорів про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 134 100, 00 грн., зокрема: на підставі Договору № 3/20 від 11.02.2020 р. у сумі 24\~000, 00 грн. згідно видаткового касового ордеру від 25.02.2020 р.; Договору № 04/3-20 від 04.03.2020 р. у сумі 24\~000, 00 грн. згідно видаткового касового ордеру від 04.03.2020 р.; та Договору № 05/3-20 від 05.03.2020 р. у сумі 86\~100, 00 грн. згідно видаткових касових ордерів від 05.03.2020 р. та від 06.03.2020 р. Згідно з Наказом № 286-к від 31.03.2020 р. відповідача [PERSON] було звільнено за згодою сторін з 31.03.2020 року. П. 3.2. р. 3 вказаних договорів було передбачено, що у випадку звільнення позикодавець має право вимагати дострокового погашення поворотної фінансової допомоги. Враховуючи наведене, в день звільнення, а саме 31.03.2020 р., відповідачу було пред`явлено вимогу про погашення боргу перед позивачем у сумі 134 100, 00 грн., однак [PERSON] відмовився від підпису щодо отримання даної вимоги, про що було складено відповідний акт. Крім того, дана вимога була надіслана відповідачу цінним листом на адресу місця реєстрації останнього, що підтверджується описом вкладення від 10.04.2020 р. Враховуючи положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України, оскільки вимога відповідачу була надіслана 10.04.2020 р., з урахуванням передбаченого 30 денного терміну, [PERSON] повинен був повернути кошти не пізніше 10.05.2020 р. Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами та не повернув позивачу відповідних коштів, внаслідок чого у [PERSON] перед ТОВ «ІТС 2003» виникла заборгованість у розмірі 134 100, 00 грн. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 134\~502 грн. 30 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 6\~000, 00 грн. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви. Ухвалою від 25\~серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує та просить задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України, суд\~вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст. 5 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч.1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що між ТОВ «ІТС 2003», як надавачем, та [PERSON] , як отримувачем, було укладено договори про поворотну фінансову допомогу, за якими позивач передав у власність відповідачу кошти у розмірі 134 100, 00 грн., а саме: на підставі Договору № 3/20 ( п. 2.1 р. 2 договору) від 11.02.2020 р. у сумі 24\~000, 00 грн. згідно видаткового касового ордеру від 25.02.2020 р.; на підставі Договору № 04/3-20 ( п. 2.1 р. 2 договору) від 04.03.2020 р. у сумі 24\~000, 00 грн. згідно видаткового касового ордеру від 04.03.2020 р.; на підставі Договору № 05/3-20 ( п. 2.1 р. 2 договору) від 05.03.2020 р. у сумі 86\~100, 00 грн. згідно видаткових касових ордерів від 05.03.2020 р. та від 06.03.2020 р. Згідно умов договорів про поворотну фінансову допомогу від 11.02.2020 р., 04.03.2020 р., 05.03.2020 р., поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі. Термін надання поворотної фінансової допомоги не повинен перевищувати одного календарного дня з дати надання позичальником позикодавцю усної або письмової ( на розсуд позичальника) заявки на одержання грошових коштів. Видача грошових коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника або у готівковому порядку через касу товариства. (п.2.2.-2.3. р. 2 договорів). П.3.1. р. 3 Договору № 3/20 від 11.02.2020 р. передбачалось повернення поворотної фінансової допомоги у сумі 24\~000, 00 грн. до 31 грудня 2020 р. Відповідно до п.3.1. р. 3 Договору № 04/3-20 від 04.03.2020 р. поворотна фінансова допомога у сумі 24\~000, 00 грн. підлягала поверненню до 03 березня 2021 р. Згідно п.3.1. р. 3 Договору № 05/3-20 від 05.03.2020 р. поворотна фінансова допомога у сумі 86 100, 00 грн. підлягала поверненню до 04 березня 2021 р. Разом з тим, п. 3.2 р. 3 вказаних договорів про поворотну фінансову допомогу від 11.02.2020 р., 04.03.2020 р., 05.03.2020 р. передбачалось, що у випадку звільнення позичальника з ТОВ «ІТС 2003», позикодавець має право вимагати дострокового погашення поворотної фінансової допомоги. Так, згідно Наказу № 286 к ТОВ «ІТС 2003» від 31.03.2020 р. [PERSON] був звільнений з посади директора з фінансових питань ТОВ «ІТС 2003», з 31.03.2020 р., на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. 31.03.2020 р. відповідачу було пред`явлено вимогу про погашення боргу, від підпису про отримання якої [PERSON] відмовився, що підтверджується Актом про відмову від підписання вимоги про повернення поворотної фінансової допомоги [PERSON] . В подальшому, дана вимога скеровувалась відповідачу цінним листом на адресу місця реєстрації останнього, що підтверджується описом вкладення від 10.04.2020 р. Відповідно до п. 3.3 р. 3 договорів про поворотну фінансову допомогу від 11.02.2020 р., 04.03.2020 р., 05.03.2020 р., повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку або вносяться готівкою в касу товариства. Однак, відповідач не виконав своє зобов`язання щодо повернення грошових коштів, наданих йому згідно договорів про поворотну фінансову допомогу від від 11.02.2020 р., 04.03.2020 р., 05.03.2020 р. Відтак, як встановлено судом, на момент подання позовної заяви відповідач заборгував позивачу 134 100, 00 грн. згідно договорів про поворотну фінансову допомогу від від 11.02.2020 р., 04.03.2020 р., 05.03.2020 р. Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (ст.\~14\~п.\~14.1\~п.п.\~14.1.257 ПК України). В постанові Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі №140/125/17 зазначено, що правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В той же час, суд звертає увагу, що відповідачем не було подано жодного доказу на підтвердження заперечень проте позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010). Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] в порушення умов договорів про поворотну фінансову допомогу від 11.02.2020 р., 04.03.2020 р., 05.03.2020 р. свої зобов`язання по поверненню грошових коштів не виконав, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення таких коштів та стягнення заборгованості у примусовому порядку з відповідача, перевіривши наданий позивачем розрахунок, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, витрат на правничу допомогу, та сплаченого судового збору, є цілком обґрунтованим, та таким, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Згідно із\~ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~витрати позивача по сплаті судового збору в разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача, тому з останнього на користь позивача слід стягнути 2 102 гривень 00 копійок сплаченого судового збору. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved