Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради посилаючись на те, що він та [PERSON] , є батьками дитини - [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 29.12.2010 року серія [NUMBER] . З самого народження дитина постійно проживає разом з її матір`ю [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] . Позивач проживає окремо від них, у квартирі [ADDRESS] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2017 року у справі №686/14512/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року та постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Визначено [PERSON] порядок участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] шляхом встановлення наступного графіку спілкування: кожний другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням батьком дитини за місцем проживання матері та дитини з урахуванням стану здоров`я дитини; у першу половину осінніх,зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини; парні календарні роки у день народження дитини [INFO] , день народження батька [INFO] , Новий Рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку м. Хмельницького, не порушуючи при цьому відвідування шкільних занять; відвідування дитини під час того, коли вона хворіє за місцем її перебування. 22.12.2018 року Першим ВДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження № 57969640 з виконання виконавчого листа № 686/14512/17-ц від 20.12.2018 року виданого Хмельницьким міськрайонним судом. Незважаючи на це, [PERSON] продовжує чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та умисно не виконує рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2017 року у справі № 686/14512/17, що набрало законною сили та знаходиться на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. Позивач вважає рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.07.2019 року №601 є незаконним, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. Виконавчий комітет Хмельницької міської ради порушив встановлений законом порядок прийняття рішення. В силу абз. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до абз. 11 п. 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади: про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України; про відмову у затвердженні такого висновку. Служба у справах дітей підготувала висновок від 04.06.2019 року без проведення бесіди, яка первинно була запланована 12.06.2019 року з [PERSON] , як батьком, який проживає окремо від дитини. Дане порушення на думку позивача, свідчить про надання висновку без врахування прав батька на участь у вихованні дитини, про безпідставність та незаконність дій служби, протиправність рішення, яким цей висновок був затверджений. [PERSON] не мала права звертатися до органів опіки та піклування для надання висновку, яким підтверджується місце проживання дитини та не може самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду спільної дитини за межі України. У провадженні Першого ВДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області знаходиться виконавче провадження № 57969640 з виконання виконавчого листа № 686/14512/17-ц від 20.12.2018 року виданого Хмельницьким міськрайонним судом про усунення перешкод у побаченні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. За невиконання без поважних причин вказаного рішення суду державний виконавець неодноразово виносив постанови про накладення на боржника штрафу від 08.04.2019 року та від 11.05.2019; постанову про встановлення тимчасового обмеження божника у праві керування транспортним засобом від 11.05.2019 року. Отже на думку позивача, до [PERSON] активно застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною. Наведені обставини свідчать, що [PERSON] не є особою, на яку поширюється дія ч. 5 ст. 157 СК України. Вона не може самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду нашої дитини за межі України. Всупереч наведеному, оскаржуване рішення виконавчого комітету надає останній можливість покинути територію України з спільною дитиною без згоди батька. Відповідно до пп. З п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Таким чином на думку позивача, постійні дії матері дитини, що спрямовані на створення батькові перешкод у побаченні з дитиною, незаконне отримання нею дозволу на тимчасовий виїзд за кордон з дитиною дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач приховує від нього дитину, унеможливить побачення, остаточно уникне виконання рішення суду. Наведене на думку позивача свідчить про порушення [PERSON] батьківських прав позивача на участь у вихованні дитини, зумовлює незаконність рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.07.2019 року № 601 та необхідність його скасування. Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦП К України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. В силу ч. З ст. 159 СК України за заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Оскільки рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.07.2019 року №601 набрало чинності (є обов`язковим до виконання), [PERSON] може в будь-який момент скористатись ним та виїхати з дитиною за межі України, назавжди розлучивши позивача з дитиною. Зважаючи на викладене просить суд зупинити виконання (дію, чинність) рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.07.2019 року № 601 до набрання остаточним рішенням суду у справі законної сили та рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.07.2019 року №601, яким затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , для її тимчасового виїзду за межі України - визнати незаконним та скасувати. 30 вересня 2019 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду року відмовлено у відкритті провадження у справі так, як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року ухвалу суду про відмову у відкритті провадження скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у підготовче засідання на 16.01.2020 року. 27.11.2019 року позивачем заявлено відвід головуючому судді Стефанишину С.Л. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 січня 2020 року зупинено провадження по справі та справу передано до іншого складу суду для вирішення заявленого відводу. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22 січня 2020 року відмовлено у задоволені заяви про відвід відмовити. 24 січня 2020 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання по даній справі на 07 лютого 2020 року. 10 березня 2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 13.04.2020 року. Позивач у судове засідання з`явився, підтримав вимоги позову, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача та відповідач у судове засідання з`явилися, заперечили щодо вимог позову. Представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради у судовому засіданні з`явилася, заперечила проти позовних вимог. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження від 29.12.2010 року серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Хмельницькому Хмельницького МРУЮ. Дитина постійно проживає разом з її матір`ю , [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується висновком служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 04.06.2019 року. Зазначений висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 року. Позивач проживає окремо, у квартирі [ADDRESS] . Суд вважає, що [PERSON] надала до служби у справах дітей повний пакет документів, передбачений вказаними нормативно правовими актами для підтвердження міст, проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України: відвідали дитину за місцем проживання та провели з ним бесіду; з`ясували думку батька, підготували проект висновку, який був розглянутий на засіданні комісії з питань захист прав дитини та затверджений в подальшому рішення виконавчого комітету. Вимогами п. 72-1 Порядку провадження органами опіки а піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, визначено виключний перелік для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, а саме: неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; наявність рішення суду в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Суд вважає, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради при ухвалені рішення №603 від 11.07.2019 року не порушив жодної вимоги нормативно правових актів, які регламентують його діяльність та не порушив ні в чому прав дитини, які мають були визначальними при ухваленні усіх рішень по справах, що стосуються дітей. Вимогами п.7 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України». Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Нормами ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року ратифікованої Верховною Радою України зазначено, що малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При розгляді справи судом насамперед враховуються інтереси неповнолітньої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Зважаючи на викладене, беручи до уваги факт визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю суд вважає, що рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 року затвердженого висновком служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 04.06.2019 року відповідає інтересам дитини та не порушує законних прав батька - [PERSON] у його вихованні тому позов є не обґрунтованим, а наведені у ньому аргументи позивачем є припущенням на думку суду та не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Позивачем у судовому засіданні не наведено переконливих для суду доказів та аргументів, щодо порушення його законних прав та інтересів відносно виховання неповнолітнього сина - [PERSON] 2010 року народження тому суд вважає, що вимоги позову не підлягають до задоволення. За таких обставин, з`ясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог позову тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed