Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на транспортний засіб, покликаючись на те, що 27 лютого 2003 року транспортний засіб марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за нею. 01 жовтня 2014 року даний транспортний засіб незаконно знято з обліку по дорученню [PERSON] та 11 листопада 2014 року зареєстрований за [PERSON] 28 січня 2017 року автомобіль зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер на даний момент змінено на АМ3982СА. Вона звернулась до відповідача та до Регіонального центру МВС у Житомирській області про незаконне зняття з обліку її транспортного засобу, однак їй було відмовлено. Крім того, вона звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Просить визнати за нею право власності на транспортний засіб марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску. Представник відповідача подав до суду відзив, у якому позов заперечив у повному обсязі, покликається на те, що 01 жовтня 2014 року оспорюваний транспортний засіб знято з обліку відповідача, а відтак відповідач жодним чином не впливає на право власності позивача. Просить у задоволенні позову відмовити. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 27 лютого 2003 року транспортний засіб марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за позивачем [PERSON] 01 жовтня 2014 року Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] знято з обліку по дорученню [PERSON] у Бердичівському ВРЕР та 11 листопада 2014 року зареєстровано за [PERSON] 28 січня 2017 року автомобіль Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 41 Конституції України\~та\~п. 2 ч. 1 ст 3,\~ст. 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 138, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 вищевказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Оскільки 01 жовтня 2014 року автомобіль марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] знято з обліку по дорученню [PERSON] у Бердичівському ВРЕР та на даний час з 24 жовтня 2017 року зареєстровано за [PERSON] , суд вважає, що Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Львівській області жодним чином не оспорює та не заперечує право власності позивача на такий транспортний засіб, не проводив його реєстрацію та не може впливати на право власності позивача [PERSON] , а відтак, є неналежним відповідачем у даній справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, як стверджує сама позивач, право власності на автомобіль марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску на даний час зареєстровано за [PERSON] , який набув право власності на такий у встановленому законом порядку, однак позивач не просить скасувати таке право власності. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Однак, позивач покликаючись на неправомірність вибуття із її власності та відповідно неправомірність набуття права власності на автомобіль марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску [PERSON] , не надала жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що даний автомобіль справді вибув із її власності внаслідок незаконних дій будь-яких осіб та всупереч її волі. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed