Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, а саме просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 7070,00 грн., а також трьох відсотків річних в сумі 593 грн. 30 коп. та інфляційні в розмірі 5746 грн. 49 коп. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 04.04.2013 року, відповідач, [PERSON], взяв в позивача, [PERSON] кошти у розмірі 7070 грн. терміном до 07.05.2013 року, про що власноручно написав письмову розписку.Проте відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань про повернення грошових коштів, усні прохання позивача та письмові звернення щодо повернення боргу проігнорував. В зв'язку з цим позивач вимушений звернутись до суду на підставі ст. 16 ЦПК України для захисту своїх цивільних прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Суд вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, та випливає з матеріалів справи, що 04.04.2013 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики в письмовій формі, що оформлено договором позики та розпискою про отримання відповідачем коштів у розмірі 7070 грн. Згідно договору позики та розписки про отримання коштів, відповідач зобов'язався повернути кошти терміном до 07.05.2013 року. (а.с. 5,6). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж саме суму грошових коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином суд вважає вимогу позивача щодо повернення позики обґрунтованою. Позивач розрахував суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних, відповідно до якого: 7070 грн. (сума боргу), 3% , 1021 (кількість днів прострочення станом на 22.02.2016 року) = 593 грн. 30 коп., що відповідно до вимог законодавства і підлягають стягненню. Також позивач розрахував суму боргу з урахуванням індексу інфляції, відповідно до якого: 7070 (сума боргу), 08.05.2013 року - 22.02.2016 року (період заборгованості), 1.813 (сукупний індекс інфляції за період) = 5746грн. 49 коп. (інфляційне збільшення суми боргу, що відповідно до вимог законодавства і підлягають стягненню. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати які складаються з судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved