Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Позов мотивує тим, що 05.03.1994 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що починаючи з жовтня 2014 року сімейне життя між ним та відповідачкою поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В грудні 2014 року відповідачка забрала частину своїх речей, покинула його з дитиною та переїхала жити в інше місто. Спільного господарства вони не ведуть, спору щодо місця проживання дитини та поділу майна не мають. Подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим і таким, що суперечить їх інтересам та унеможливлює примирення з відповідачкою. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка також надала заяву про розгляд справи у її відсутність, де вказала, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 березня1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5), які після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. З жовтня 2014 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, так як в грудні 2014 року відповідачка забрала частину своїх речей, покинула його з дитиною та переїхала в інше місце проживання. Спору щодо поділу майна немає. Відповідач подала заяву, де вказала, що на розірвання шлюбу погоджується. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач просить не надавати їм строк на примирення, вказавши, що вони проживають окремо. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved