Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок не повернення кредиту, який обґрунтував тим, що 20 квітня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № КRCК/0411/217/07, за умовами якого позичальник отримав у користування кошти на споживчі цілі в розмірі 18 000 грн., строком з 20 квітня 2007 року по 25 березня 2010 року. На захист майнових інтересів між АКБ «Індустріалбанк» та ЗАТ «Страхова компанія «Партнер» (правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «Партнер»), 01 листопада 2007 року був укладений договір № 5942/2-12 добровільного страхування фінансових ризиків, зокрема фінансовий ризик, що походить із кредитного договору № КRCК/0411/217/07. Станом на 28 грудня 2010 року загальна заборгованість відповідача перед банком становила 9330,63 грн. 28 грудня 2010 року між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та ТОВ «Анлег» був укладений договір № 0400/02/10 відступлення права вимоги за договорами добровільного страхування фінансових ризиків та кредитними договорами, відповідно до яких первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги боргу за зобов'язаннями, які виникли з кредитного договору № КRCК/0411/217/07 від 20 квітня 2007 року. Сума заборгованості, право вимоги якої відступилося становить 8088,56 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, надала до суду письмове заперечення, в якому зазначила, що позивач в позовній заяві посилався на вимоги ст. 1166,1191 ЦК України, але в даних правовідносинах застосовуються спеціальні норми, зокрема Закону України «Про страхування», відповідно до ч.2 ст.3 якого, страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб лише за їх згодою. Договір страхування фінансових ризиків № 5942/2-12 був укладений 01 листопада 2007 року, тобто після укладання кредитного договору між відповідачем та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» від 20 квітня 2007 року, без згоди відповідача. Також згідно умов договору відступлення права вимоги № 0400/01/10 від 23 грудня 2010 року первісний кредитор ПАТ АКБ «Індустріалбанк», відступив право вимоги на користь ТОВ «Анлег», за договором добровільного страхування фінансових ризиків, але ПАТ АКБ «Індустріалбанк», в договорі страхування фінансових ризиків № 5942/2-12 виступає в якості страхувальника, а не страховика. Страховиком в договорі страхування фінансових ризиків виступає ЗАТ «Страхова компанія «Партнер». Таким чином, тільки ЗАТ «Страхова компанія «Партнер» має право вимагати відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Тобто не виконання відповідачем своїх зобовязань по укладеному договору з ПАТ АКБ «Індустріалбанк», за кредитним договором та наявна у звязку з цим кредитна заборгованість не є майновою шкодою в розумінні вимог ст. 1166 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють відповідальність осіб в рамках позадоговірних (деліктних) зобовязань, а як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли договірні зобовязання за кредитним договором. Також наполягала на застосуванні строку позовної давності на підставі ст.ст. 257, 258, 262, 266, 267 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, та надав пояснення аналогічні викладених в заперечені на позовну заяву. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Партнер» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. У судовому засіданні досліджені докази: наказ №1 від 09 листопада 2010 року по ТОВ «Анлег»; копію кредитного договору від 20 квітня 2007 року; витяг з особового рахунку; копію договору від 01 листопада 2007 року; копію договору про відступлення права вимоги за договорами добровільного страхування фінансових ризиків та кредитними договорами від 28 грудня 2010 року. Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, 20 квітня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № КRCК/0411/217/07, відповідно до якого відповідач отримала в кредит грошові кошти в розмірі 18 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 9 % річних, строком з 20 квітня 2007 року по 25 березня 2010 року включно, на споживчі цілі (а.с.13-17). 01 листопада 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» та ЗАТ «Страхова компанія «Партнер» було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків № 5942/2-12, відповідно до п. 1.3 страховик здійснював страхування фінансових ризиків страхувальника, які походили із кредитних договорів, які укладені та будуть укладені між страхувальником та контрагентами. Також відповідно до п. 1.2 страховик зобов'язувався при настанні страхових випадків виплатити страхове відшкодування страхувальнику в межах страхової суми, за кожною конкретною угодою, яка зазначена у графі № 27 реєстру (а.с.50-57). 28 грудня 2010 року між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та ТОВ «Анлег» було укладено договір відступлення права вимоги за договорами добровільного страхування фінансових ризиків та кредитними договорами № 0400/02/10, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги боргу за зобовязаннями, які зокрема виникли з кредитного договору № КRCК/0411/217/07 від 20 квітня 2007 року, в загальній сумі 8088,56 грн.(а.с.61-63). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна юридичній особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Із досліджених судом вищевказаних договорів: про переуступку права вимоги по кредитному договору та прав страхувальника за договором страхування фінансових ризиків вбачається, шо права позивача випливають саме з договірних відносин, а посилання позивача на ст. 1166 та 1191 ЦК України без підставні , бо вони регулюють не договірні зобов»язання. Позивач же у якості предмету позову зазначає грошові кошти як відшкодування матеріальної шкоди внаслідок неповернення кредиту, а не заборгованість за кредитним договором внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed