Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 010/1179/82/0289919 від 15.11.2016 року та №014/1179/82/0309683 від 26.05.2017 року у сумі 20607,26 грн., а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.11.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/1179/82/0289919 та 26.05.2017 року укладено кредитний договір №014/1179/82/0309683. 28.11.2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/48-F, відповідно до умов якого до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами № 010/1179/82/0289919 від 15.11.2016 року та №014/1179/82/0309683 від 26.05.2017 року. 28.11.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20171128, у відповідності до умов якого, ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Згідно п. 2.2. договору відступлення права вимоги, за цим договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо портфелів заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у додатку 1 до договору в межах загальної суми, що становить 85 000 000 грн. (без урахування пені) за всіма сформованими портфелями заборгованості. Згідно абз. 3 п. 2.3.3. договору відступлення права вимоги, сторони погодили, що право вимоги переходить від ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання ними відповідного реєстру боржників за формою передбаченою додатком №3 до договору. Відповідно до Реєстру боржників № 4 від13.02.2018 року до договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 010/1179/82/0289919 від 15.11.2016 року в сумі 16243,43 грн., а відповідно до Реєстру боржників № 3 від 23.01.2018 року набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №014/1179/82/0309683 від 26.05.2017 року в сумі 4363,83 грн. Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованостіні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст .223 та ст. ст. 280,281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. 15.11.2016 року та 26.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитні договора № 010/1179/82/0289919 та №014/1179/82/0309683 відповідно. Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 28.11.2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами№ 010/1179/82/0289919 від 15.11.2016 року та №014/1179/82/0309683 від 26.05.2017. 28.11.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20171128, у відповідності до умов якого, ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншійособі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № 010/1179/82/0289919 від 15.11.2016 року та №014/1179/82/0309683 від 26.05.2017 року. Відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками у порядку та розмірах, передбачених кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 010/1179/82/0289919 від 15.11.2016 року, заборгованість відповідача складає 16243,43 грн., з яких: 15890,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 352,64 грн. - сума заборгованості за відсотками. За договором №014/1179/82/0309683 від 26.05.2017 року заборгованість відповідача складає 4363,83 грн., з яких: 3070,07 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 629,56 грн. - сума заборгованості за відсотками, 664,20 грн. -сума заборгованості за пенею. Отже, відповідачем порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитними договорами № 010/1179/82/0289919 від 15.11.2016 року та №014/1179/82/0309683 від 26.05.2017 року у сумі 20607,26 грн. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки встановлені договором або законом. Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, заборгованість за кредитним договором складає 20607,26 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2102,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь на позивача.

Outcome: approved