Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про встановлення для подружжя - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], режиму окремого проживання, у зв'язку з небажанням дружини проживати спільно з ним та підтримувати шлюбні відносини. Позов мотивує тим, що 15.10.2003 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Ще до одруження у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. В червні 2013 року його дружина повідомила йому про своє рішення припинити шлюбні відносини та про своє бажання проживати окремо від нього. Він проти такого рішення дружини не заперечував. Після припинення шлюбних відносин він залишився проживати в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], а дружина проживає за адресою: [ADDRESS], де і зареєстрована. Розривати шлюб з відповідачкою він не бажає, вважає, що між ними ще не повністю втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, де позивач вказав, що на позовних вимогах наполягає; а відповідачка, що позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін, постановивши рішення на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Відповідно до ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє права та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після сплину десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували 15 жовтня 2003 року в відділі РАГС Олександрійського міського управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис за № 453 (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про встановлення режиму окремого проживання, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. З позовної заяви вбачається, що з червня 2013 року подружжя разом не проживає, не ведуть спільного господарство, відповідачка не бажає проживати разом з чоловіком та визнає вимоги позивача. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Суд, враховуючи викладене, визнання позову відповідачкою та ту обставину, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та те, що сторони з червня 2013 року спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано, спільного господарство не ведуть та на момент розгляду справи не бажають проживати спільно, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved