Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» на підставі ЗУ «Про акціонерні товариства» та [PERSON] (далі-третя особа) було укладено кредитний договір № 490069286, відповідно до умов якого позивач надав третій особі на умовах платності, строковості кредитні кошти в розмірі 15534, 59 дол. США. В порушення умов договору третя особа, кредитні кошти не повертає та не сплачує кошти за користування кредитом, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 14.09.2014 року становить 9467, 48 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 122604, 65 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 130, 16 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1685 грн. 58 коп. З метою забезпечення зобов'язання за кредитним договором між позивачем та [PERSON] (далі-відповідач) 14.05.2008 року було укладено договір поруки № 490069286-П, відповідно до умов якого , поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу в добровільному порядку, проте останні були залишені поза увагою, в зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення боргу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Представник третьої особи, проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.05.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 490069286, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 15534, 59 дол. США зі сплатою 14,5% річних з кінцевим терміном повернення 14.05.2015 року /а.с.7/. 17.03.2008 року між позивачем та третьою особою, було укладено договорі про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якого були внесені зміни до п. 2.3 розділу № 1 та встановлено кінцеву дату повернення кредиту 14.05.2018 року /а.с. 11/. 14.05.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № 490069286-П /а.с.18/. Відповідно до п. 2.1 договору поруки, поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов'язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком № 1 до основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 14.05.2015 року /а.с.18/. Відповідно до п. 3.1 договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник /а.с.18/. Відповідно до п. 5.4 договору поруки, у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена даним договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення /а.с. 18/. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідальність відповідача, як поручителя була збільшена в частині строку дії зобов'язання і як наслідок збільшено зобов'язання в частині сукупної вартості кредиту, на що відповідач, як поручитель згоди не давав, що в свою чергу є обов'язковим згідно договору поруки.

Outcome: dismissed