Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 15 листопада 2006 року, посвідченого Носенко Л.B. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за номером 1034. 23.11.2006 року право власності позивача на зазначену квартиру зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства. На теперішній час в квартирі зареєстровані: донька позивача - [PERSON] , онука позивача - [PERSON] , та відповідач [PERSON] , який був зареєстрований за згодою власника житла, як член сім`ї [PERSON] - чоловік, після реєстрації між ними шлюбу - 23 квітня 2016 року . В данній квартирі постійно мешкають та виконують обов`язки, передбачені ст. 64, 156 ЖК України, з січня 2018 року по теперішній час [PERSON] та її донька [PERSON] . Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з січня 2018 року. В січні 2018 року внаслідок фактичного припинення шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , останній пішов із сім`ї, та з цього часу в квартирі не мешкає. Місцезнаходження відповідача позивачу не відомо, вони не підтримують стосунки. На теперішній час [PERSON] подано позов про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] ані з позивачем ані з [PERSON] не контактує, вирішити спірне питання мирним шляхом не має можливості. Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, позивач не має змоги оформити субсидію на сплату комунальних послуг, не має змоги зареєструвати в квартирі членів своєї сім`ї. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 12.04.2019 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його заяві, який не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.11.2006 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Л.В. реєстровий №1034, право власності зареєстроване Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №244, запис №36720 позивач [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується інформацією Департаменту реєстраційних послуг ЗМР. Згідно довідки №34 від 21.03.2019 наданої головою правління ОСББ «Запоріжсталь 4» в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані та мешкають: мати [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не мешкає з січня 2018 року. Реєстрація відповідача за вказаною адресою, який там не мешкає, створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженням майном. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз`яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Відтак, відповідач квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, що порушує права позивача та впливає на його матеріальне становище. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.

Outcome: approved