Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. За наказом № 165-к від 23 листопада 2011 р. вона була прийнята на посаду начальника відділу науково-методичного забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції Національної школи суддів України. 16.03.2015 р. за підписом ректора позивач отримала лист-повідомлення про скорочення посади, яку вона обіймає, у зв»язку із затвердженням структури та штатного розпису Національної школи суддів України на 2015 рік. Позивачу було запропоновано посаду старшого наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції та бібліотечно-видавничої діяльності Національної школи суддів України та попереджено про звільнення після перебігу двомісячного терміну у разі відмови від запропонованої посади. Позивач відмовилась від запропонованої посади і на підставі наказу № 98-к від 13 травня 2015 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40, ст.. 44 КЗпП України. Такий наказ позивач вважає незаконним, оскільки роботодавець має виконати вимоги чинного трудового законодавства та запропонувати всі наявні вакантні посади тим самим виконати обов»язок власника працевлаштувати працівника. Роботодавець має запропонувати всі наявні посади, яку може займати працівник, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому мають бути запропоновані всі вакансії, які відповідають таким вимогам незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Позивачеві було відмовлено у наданні інформації щодо вакантних посад і той же час відповідачем оголошено конкурс на заміщення шести посад. Зі змісту наказу вбачається, що для заміщення посад провідного наукового співробітника, старшого наукового співробітника, молодшого наукового співробітника наявність наукового ступеня не вимагається. Наявність наукового ступеня як додаткової кваліфікаційної вимоги стосується лише посади головного наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення підготовки суддівського корпусу. Позивач зазначає, що має науковий ступінь кандидата юридичних наук, вчене звання доцента, значний досвід роботи у Верховному суді України, понад 50 наукових праць, понад 30 років педагогічного стану роботи у вищих навчальних закладах, але посада головного наукового співробітника запропонована не була. Запропонована ж посада старшого наукового співробітника не відповідає рівню кваліфікації позивача. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ректора Національної школи суддів України № 98-к від 13 травня 2015 року; поновити на посаді начальника відділу науково-методичного забезпечення діяльності судів загальною юрисдикції з 15 травня 2015 року та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила задовольнити. Уточнила вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме у зв»язку із наданням представником відповідача довідки про розмір заробітної плати зазначила, що сума яка підлягає стягненню з Національної школи суддів України має становити 39 107 грн. 25 коп. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що на початку 2015 року з метою оптимізації структури Національної школи суддів України відбулась реорганізація з дотриманням п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до затвердженої штатної чисельності, що зумовило ліквідацію окремих структурних підрозділів, утворення нових та перейменування декількох існуючих підрозділів. Поряд з іншими відділами було ліквідовано відділ науково-методичного забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції керівником якого була [PERSON] Функції зазначеного відділу та відділу бібліотечної інформації та редакційно-видавничої діяльності судів загальної юрисдикції та бібліотечно-видавничої діяльності. Позивачу було вручено повідомлення про подальше вивільнення та запропоновано посаду старшого наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції та бібліотечно-видавничої діяльності Національної школи суддів України. Протягом усього часу дії попередження позивач не дала згоду на зайняття запропонованої посади, а тому відповідно до положень чинного законодавства про працю відповідач видав наказ про звільнення [PERSON] з займаної посади за п. 1 ст. 40 ст. 40 КЗпП України. Проректорами за напрямками роботи було проаналізовано звіти структурних підрозділів про виконання планів роботи за 2014 рік та звіти про виконання плану науково-дослідної роботи за 2014 р. тих підрозділів, які відносяться до сфери наукової діяльності. Із отриманих матеріалів та проведеного аналізу трудової діяльності вбачається, що позивач на неналежному рівні виконувала свої трудові обов»язки. Представник відповідача також звернув увагу, що оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад ц відділі науково-методичного забезпечення діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів та Вищої ради юстиції і у відділі науково-методичного забезпечення підготовки суддівського корпусу ґрунтувався на принципах прозорості, гласності та рівності всіх кандидатів на заміщення вакантних посад, позивач не була позбавлена права подати заяву на участь у конкурсі. Таким чином, з огляду на проведену реорганізацію у Національній школі суддів України поновити [PERSON] на посаді начальника відділу науково-методичного забезпеченості діяльності суддів є неможливим. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] з 23 листопада 2011 року до 13 травня 2015 року обіймала посаду начальника відділу науково-методичного забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції Національної школи суддів України. Також не заперечується сторонами, що 13 травня 2015 р. [PERSON] була звільнена з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40, ст. 44 КЗпП України. За приписами п. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як свідчать матеріали справи, і не оспорюється учасниками процесу, що на початку 2015 року в Національній школі суддів України відбулась реорганізація відповідно до затвердженої штатної чисельності у зв»язку із чим відбулась ліквідація окремих структурних підрозділів відповідача і тому числі і відділу науково-методичного забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, що його очолювала позивач, посада позивача скорочена. Як свідчить наданий представником позивача штатний розпис Національної школи суддів України на 2015 рік, чинний з 02.03.2015 р. посада яку обіймала [PERSON] у відповідача відсутня. Відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Про майбутнє вивільнення позивач, що не заперечується її представником, була повідомлена 16.03.2015 р. Одночасно [PERSON] було запропоновано обійняти посаду старшого наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції та бібліотечно-видавничої діяльності Національної шкоди суддів України, що передбачена штатним розписом на 2015 р. Одночасно позивача повідомлено про звільнення після закінчення двомісячного строку з дня отримання попередження у разі відмови від запропонованої посади. Як свідчать матеріали справи 27 квітня 2015 р. наказом ректора Національної школи суддів України оголошено конкурс на заміщення вакантних посад - провідного наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції; старшого наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та вищої ради юстиції; молодшого наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, головного наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення підготовки суддівського корпусу; провідного наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення підготовки суддівського корпусу. Судові палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 01 квітня 20155 року у справі № 6-40цс15 зазначили, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Представник [PERSON] зазначає, що не дивлячись на відмову позивача від запропонованої посади, керівництво відповідача не запропонувало вакантну посаду, яка відповідає її освіті, кваліфікації, досвіду - головного наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення підготовки суддівського корпусу, натомість оголосивши конкурс на цю посаду, що не відповідає вимогам трудового законодавства України. Проте, під час розгляду справи, докази про те, що відповідач будь - яким чином засвідчила свою відмову від пропозиції відповідача протягом двох місяців з дня попередження про вивільнення отримано не було. За таких обставин, на думку суду, за відсутності відмови від обіймання посади, яка відповідає освіті, досвіду та кваліфікації [PERSON] у відповідача були відсутні підстави для надання пропозицій щодо інших вакантних місць. Беручи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку про дотримання вимог чинного трудового законодавства України під час звільнення не знаходить підстав для задоволення вимог позивача. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed