Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень, посилаючись на те, що 11.06.2011 року між ним та ФГ «КОП» (після зміни найменування на підставі рішення засновника № 3 від 09.11.2012 року - ФГ «Сокільське 2012») був укладений договір оренди нежитлових приміщень терміном на 11 місяців, у відповідності до умов якого господарство зобов'язувалося передати позивачеві в користування нежитлові приміщення, котрі є власністю господарства, а саме - літній табір, маточник для свиней : навіс літ. « 1,2,3», металева огорожа літ. «4-9,12,13», вимощення літ. «10, 11», маточник для свиней літ. «14»-цегла, що розташовані за адресою [ADDRESS], площа відповідно 343,3 кв. м.; 491,45 кв. м., що є 1/2 частиною «літнього табору». Під час підписання договору та складання акту приймання - передачі вищезазначених нежитлових приміщень позивач сплатив відповідачу орендну плату за договором одним платежем за весь термін оренди, шляхом передачі орендодавцю 45000 гривень, на підтвердження чого від господарства позивачем була отримана квитанція до прибуткового касового ордера. В жовтні 2011 року позивачеві стало відомо про те, що відповідач не є власником переданих йому в оренду нежитлових приміщень, а вони є власністю [PERSON] Вказуючи на те, що за таких обставин спірний договір був укладений ним з відповідачем під впливом обману, посилаючись на ст.ст. 16, 216, 229, 230 ЦК України, ст.ст. 88, 130 ЦПК України, позивач просив визнати договір оренди нежитлових приміщень від 11.06.2011 року недійсним та стягнути з відповідача на його користь отримані за договором грошові кошти в сумі 45000 гривень, а також на відшкодування моральної шкоди 45000 гривень та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні за своїм змістом вимогам викладеним у позовній заяві, а окрім того вказував, що відомості стосовно місця розташування об»єктів оренди, їх найменування, площі та інших індивідуальних ознак наведених у договорі він отримав зі слів [PERSON] Перешкод в користуванні ним об'єктами оренди ніхто не чинив. Представники відповідача [PERSON] та Залізко В.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. При цьому [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що починаючи з 1999 року на правах оренди користувався маточником для свиней, який збудований з червоної цегли, де здійснював господарську діяльність. В 2001 та 2002 роках він придбав на підставі договорів купівлі-продажу у ТОВ «Дружба» у власність ряд нежитлових приміщень, розташованих за адресою [ADDRESS], у тому числі два маточника для свиней, один з яких збудований з цегли по [ADDRESS] У 2011 році [PERSON] запропонував передати йому ([PERSON]) в оренду маточник для свиней збудований з червоної цегли. Будучи впевненим, що цей маточник для свиней, розташований за адресою [ADDRESS], належить саме ФГ «Сокільське 2012» (раніше ФГ «КОП»), прийняв пропозицію [PERSON] Відомості щодо місцезнаходження вказаного об»єкту та його розміри [PERSON] не надавав. Джерело отримання останнім такої інформації йому невідоме. Перед укладенням договору оренди вони дійшли згоди про те, що [PERSON] буде переданий в оренду лише маточник для свиней (з цегли). [PERSON] особисто, за власною ініціативою, склав договір оренди і акт приймання-передачі. В червні 2011 року позивач прибув в с. Сокільське Юр»ївського району, передав йому на підпис договір оренди, акт приймання-передачі і гроші в сумі 45000 гривень за користування об»єктом оренди. В свою чергу він видав [PERSON] квитанцію до прибуткового касового ордера про отримання коштів та не ознайомившись зі змістом договору і актом приймання-передачі, вважаючи, що у договорі та в акті приймання-передачі зазначений саме той об'єкт про який мала місце домовленість, підписав їх. Вводити в оману [PERSON] наміру не мав, оскільки вважає, що переданий в оренду [PERSON] маточник для свиней, збудований з червоної цегли, належить саме ФГ «Сокільське 2012» (раніше ФГ «КОП») на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2001 року. Домовленості на передачу в оренду позивачу літнього табору не було. Ніякі об'єкти нерухомості розташовані по [ADDRESS] ніколи не належали, будь-які об'єкти за цією адресою [PERSON] в оренду не передавались, маточник для свиней цегляний нікому, окрім [PERSON] в оренду не здавав. Сам [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що договір оренди та акт приймання-передачі склав особисто. Представник відповідача Залізко В.С. у судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили ту обставину, що [PERSON] дійсно з 1999 року користувався маточником для свиней, збудованим з червоної цегли. Свідок [PERSON] (сільський голова Олексіївської сільської ради) надав суду пояснення про те, що тваринницький комплекс з вирощування та відгодівлі великої рогатої худоби і свиней, який розташований в с. Сокільське Юр»ївського району Дніпропетровської області раніше мав єдину адресу: [ADDRESS]. Цей комплекс складався з різного роду нежитлових приміщень і в минулому належав сільськогосподарському підприємству «Дружба». На території комплексу розміщувалися маточники для свиней, один з яких цегляний. Цегляним маточником для свиней користувався [PERSON] та саме останній сплачував податок на землю на котрій споруджено цей маточник. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив наступне: так, його покійний батько - [PERSON] придбав у ТОВ «Дружба» декілька нежитлових приміщень, розташованих по [ADDRESS], в тому числі і літній табір. При цьому останній зазначав, що маточник для свиней, збудований з червоної цегли, купував не він, а [PERSON] Ні [PERSON], ні його спадкоємці до [PERSON] і [PERSON] претензії з приводу користування маточником для свиней, збудованого з червоної цегли, не пред»являли, вважаючи [PERSON] власником цього об»єкту. Крім цього, свідок зазначив, що після смерті батька - [PERSON], з метою виготовлення технічної документації на нежитлові приміщення, придбані останнім, ним був запрошений працівник БТІ. Під час складання технічної документації на літній табір, працівник БТІ включив до плану, разом із літнім табором і маточник для свиней цегляний, котрий знаходиться поруч, обгрунтувавши це відсутністю у літнього табору фундаменту та пославшись на нормативні акти, які регламентують роботу БТІ. Покійний [PERSON] та його спадкоємці не передавали будь-кому в оренду нежитлові приміщення, придбані [PERSON] На даний час спадкоємці [PERSON] не отримали свідоцтво про право на спадщину на нежитлові будівлі розташовані в с. Сокільське по вул. Степовій. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є неогрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Зокрема, судом встановлено наступне: 16 червня 2011 року між [PERSON] та ФГ «КОП» було укладено договір оренди нежитлових приміщень терміном на 11 місяців, відповідно до умов якого господарство передало позивачеві в користування нежитлові приміщення, котрі є його власністю, а саме - літній табір, маточник для свиней : навіс літ. « 1,2,3» - металевий, огорожа літ. «4-9,12,13», вимощення літ. «10, 11», маточник для свиней літ. «14»-цегла, що розташовані за адресою [ADDRESS], площа відповідно 343,3 кв. м.; 491,45 кв. м., що є 1/2 частиною «літнього табору» (т. 1 а.с. 6-7). Орендна плата визначена у розмірі 45000 гривень. Додатками до договору є акт приймання-передачі і схема орендованого об'єкту, яку сторони суду не надали (т. 1 а.с. 6-7, 11). На підставі договору оренди [PERSON] сплатив ФГ «КОП» 45000 гривень про що отримав квитанцію до прибуткового касового ордера (т. 1 а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу від 31.01.2001 року (серія АВО № 841712) ФГ «КОП» придбало у власність у ТОВ «Дружба» відгодівельний комплекс ВРХ ферму 1-7-цегляну загальною площею 3212,8 кв. м. та маточник для свиней № 2 ферма 1-4 - цегляну загальною площею 871,2 кв. м., які розташовані в [ADDRESS] (т. 2 а.с. 61). У відповідності до договору купівлі-продажу від 22.10.2002 року № 380-Н зареєстрованого Лозівським філіалом Харківської товарної біржі, ФГ «КОП» придбало у ТОВ «Дружба» : шлакоблочну свиноферму літ. № 1 загальною площею 419,3 кв. м., цегельно-шлакоблочну кормокухню літ. № 2 загальною площею 167,25 кв. м., цегельну насосну літ № 3, колодязь літ. № 4, 5, металеву башту літ № 6. Придбані об'єкти знаходяться за адресою [ADDRESS] (т. 2 а.с. 72). Згідно договору купівлі-продажу від 31.01.2001 року (серія АВО № 841713) [PERSON] придбав у власність у ТОВ «Дружба» літній табір, маточник для свиней № 1 ферму 1-4 цегляну загальною площею 982,9 кв. м. та конюшню ферма 1-3 цегляну загальною площею 328,5 кв. м. з колодязем К-бетон. Придбані об'єкти знаходяться за адресою [ADDRESS] (т. 2 а.с. 46). Згідно довідки Олексіївської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області, датованої 2007 роком, літньому табору та маточнику для свиней № 1 загальною площею 328,5 кв.м., що належать [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2001 року присвоєна нова адреса: [ADDRESS], а конюшні 1-4 загальною площею 982,9 кв.м. і колодязю, які також належать [PERSON] за цим же договором [ADDRESS] (т. 1 а.с. 122). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 9), [PERSON] є власником маточника для свиней збудованого з цегли та літнього табору, які розташовані за адресою [ADDRESS] Відповідно до довідки КП Павлоградське МБТІ (т. 1 а.с. 126) та спадкової справи, копія якої долучена до матеріалів справи (т. 2 а.с. 75-123), право власності на майно придбане [PERSON] у ТОВ «Дружба» на даний час зареєстроване за [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину щодо цього майна спадкоємцям [PERSON] не видавалося. Згідно рішення засновника № 3 від 09.11.2012 року змінено найменування відповідача по справі з Фермерського господарства «КОП» на Фермерське господарство «Сокільське 2012» (т. 1 а.с. 130). У відповідності до статуту Фермерського господарства «Сокільське 2012», єдиним його засновником є [PERSON] (т. 1 а.с. 131-139). У відповідності до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов»язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно з ст. 760, 761 ЦК України, предметом договору найму (оренди) може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Право передання майна у найм (оренду) має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Необхідно враховувати, що правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б правовідносини, невигідні для неї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом оману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі зазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом оману у випадку цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім цього, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману. Якщо все інше крім умислу, доведено, вважається. що мала місце помилка. Разом з цим, під час розгляду справи, позивачем не було доведено, умислу в діях директора ФГ «КОП» (на даний час ФГ «Сокільське 2012») [PERSON] на введення його в оману при укладенні договору оренди нежитлових приміщень, що підтверджується наступним. Так, сам позивач [PERSON] визнав, що договір оренди і акт приймання-передачі склав особисто. З показів представника відповідача - [PERSON] вбачається, що [PERSON] складав договір та акт приймання-передачі з власної ініціативи. Крім цього, з пояснень [PERSON] вбачається, що він, надаючи позивачу в оренду маточник для свиней збудований з червоної цегли, був переконаний в тому, що ця будівля є власністю ФГ «КОП». Домовленості з [PERSON] про передачу останньому в оренду літнього табору не було. При підписанні договору він не звернув увагу на те які ж об'єкти оренди, їх індивідуальні ознаки зазначені позивачем у договорі та акті приймання-передачі. Такі покази [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні не спростовані. Вказане свідчить не про наявність у [PERSON] умислу на обман, а про недбальство останнього під час укладення договору. Окрім цього, відсутність в діях [PERSON] умислу на обман позивача при укладенні договору оренди підтверджується і показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про тривале постійне з 1999 року користування [PERSON] саме маточником для свиней цегляним (переданим в оренду [PERSON]), сплату саме [PERSON] податку на землю за місцем розташування маточника для свиней цегляного, відсутності претензій з боку будь-яких осіб до [PERSON] та [PERSON] з приводу користування цим нежитловим приміщенням. Витяг з реєстру про право власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 9), згідно якого [PERSON] є власником маточника для свиней цегляного, літнього табору, розташованих по [ADDRESS], з урахуванням показів свідка [PERSON] щодо обставин формування матеріалів інвентаризаційної справи на літній табір, пояснень [PERSON], показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо тривалого, безперервного користування [PERSON] спірними об'єктами не є безумовним доказом наявності в діях [PERSON] умислу на обман позивача при укладенні договору оренди нежитлових приміщень. Ненадання суду позивачем і відповідачем такого додатку до договору оренди як схема розміщення орендованих об'єктів, позбавляє суд можливості з»ясувати те, про передачу якого саме об'єкту (об'єктів) в оренду сторони дійшли згоди. Окрім цього, про недбальство також і в діях самого позивача свідчить те, що останній при підготовці тексту договору і акту приймання-передачі не наполіг на наданні йому відповідачем технічної документації та правовстановлюючих документів на об'єкти оренди, хоча готуючи текст договору, мав би це зробити для зазначення в договорі індивідуальних ознак орендованих у ФГ «КОП» об'єктів, точного місця їх розташування, площі, тощо. Відтак, позивачем [PERSON] в судовому засіданні не доведено джерело походження відомостей про найменування, розташування, площі об'єктів оренди за адресою [ADDRESS], які зазначені ним в договорі та акті приймання-передачі при підготовці тексту останніх. Аналіз викладених вище доказів дає підстави суду вважати, що впевненість [PERSON] стосовно належності саме ФГ «КОП» (нині ФГ «Сокільське 2012») предмету оренди грунтується на наявності у останнього правовстановлюючого документа (договір купівлі-продажу від 31.01.2001 року) на спірний об'єкт (маточник для свиней цегляний). Крім цього, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON] про те, що надані йому за договором від 11.06.2011 року, нежитлові приміщення були передані в оренду іншій особі. Дане твердження спростовано поясненнями [PERSON] та показами свідка [PERSON] Таким чином, позивачем [PERSON] в судовому засіданні не було доведено навмисного цілеспрямованого введення його в оману директором ФГ «КОП» [PERSON] щодо фактів, які впливали на укладення правочину. У зв'язку з цим, суд вважає, що власне недбальство сторін при укладення договору, не може бути підставою для визнання такого недійсним з підстав передбачених ст. 230 ЦК України, тобто вчинення правочину під впливом обману.

Outcome: dismissed