Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах та поділ спільного сумісного майна, посилаючись на те, що позивач з листопада 2012 року по кінець жовтня 2013 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем позивач підписала з ПАТ «Дельта Банк» дві заяви, які за своєю юридичною природою є кредитними договорами. Загальна сума грошового зобов'язання за двома договорами складає 21125,00 гривень. Гроші отримані за кредитними договорами були витрачені на придбання та ремонт автомобіля ВАЗ2103, державний номерний знак [NUMBER]. Відносини з відповідачем припинені. Враховуючи, що автомобіль залишився в користуванні відповідача, просила суд встановити факт спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах та визнати майнові зобов'язання за кредитними договорами № 012- 2101- 050813 від 05.08.2013 р. та № 002- 21010- 031013 від 03.10.2013 та автомобіль ВАЗ 2103державний номер знак [NUMBER] спільною сумісною власністю, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 19025. 00 грн. В судовому засіданні представник позивачки, позивачка позов повністю підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала просила відмовити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, при цьому пояснив, що викладені обставини позивачем є необґрунтованими та не відповідають дійсності, посилалась на наступне що деякий час перебував з нею у відносинах та дійсно брав у неї в борг гроші в сумі 3000. грн. на ремонт машини яка була придбана його матір'ю не якого спільного господарства з позивачкою він не вів, а кошти які взяв в борг повернув в сумі 2200 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що є ознаками сім`ї. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі коли є спір про право він розглядається в порядку позовного провадження. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що під час застосуванняст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталеві відносини, що притаманні подружжю. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Тобто положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї. Факт спільного проживання сторін однією сім'єю чи відсутність такого доводиться сторонами належними доказами та поясненнями свідків. Проте позивачем не надано доказів для висновку про спільне проживання сторін, яке пов'язано спільним побутом. Доводи та пояснення позивача без наявності допустимих та належних доказів не можуть прийматися судом належним доказом факту проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства, наявності спільного сімейного бюджету, тобто саме тих ознак, які притаманні поняттю «сім`я». Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний в'язок доказів у їх сукупності. Як пояснили у судовому засіданні свідоки, що дійсно вона бачила, що вони проживали разом. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] судом оцінюються критично, оскільки вони являються близькими родичами ( мати позивачки та мати відповідача), а надані ними в судовому засіданні покази достовірно не підтвердили обставини проживання однією сім`єю. Пояснення у судовому засіданні свідків [PERSON] (співмешканка відповідача на даний час) та [PERSON] (кума позивачки) також у своїй сукупності не підтвердили обставини проживання сторін однією сім`єю. На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також того, що автомобілі є спільним майном сторін, що проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, яка підлягає поділу між сторонами в рівних частках, позивачка просить взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків. Сторонами не заперечується той факт, що позивачка та відповідач з листопада 2012 р. спільно проводили вільний час, мали спільних знайомих і друзів. З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі докази на підтвердження доводів та позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість встановлення факту проживання позивача з відповідачем однією сім`єюз листопада 2012 року по кінець жовтня 2013 року,наявності в них спільного бюджету, ведення ними спільного господарства, тобто факту встановлених між ними відносин, які притаманні подружжю. Позивач просила встановити факт проживання сторін по справі однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з листопада 2012 року по кінець жовтня 2013 року,саме для задоволення її вимоги про визнання її майнових обов'язків за кредитними договорами № 012- 2101- 050813 від 05.08.2013 р. та № 002- 21010- 031013 від 03.10.2013 р. ( а.с. 5 - 10, які наданні на власні потреби) та автомобіля ВА З2103, державний номерний знак [NUMBER] ( а.с. 40 - 41 згідно витягу про реєстрацію від 05.01.2012 належить [PERSON] та передав право керування [PERSON] [PERSON] [PERSON]) , спільною сумісною власністю, як майна, що набуте під час спільного сумісного проживання та про розподіл цього майна. Тому, оскільки встановлення факту проживання сторін по справі однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має значення лише у випадку встановлення факту набуття сторонами спірного майна у спільну власність, а такий факт не знайшов свого підтвердження, то і встановлення факту проживання сторін по справі однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з листопада 2012 року по кінець жовтня 2013 року не має ніяких юридичних наслідків. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї позивачем не надано. Обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї, належними і допустимими доказами не доведені. А відтак, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна, набутого під час спільного проживання, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed