Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх втративши ми право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS] а також виселити їх з такої квартири; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 15.12.2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М., реєстраційний номер 217, та зареєстровано в реєстрі правочинів згідно витягу за №9386129 від 15.12.2010 року, а отже позивач набув право власності на квартиру. Однак, в подальшому відповідачем було незаконно повторно виготовлено правовстановлюючі документи на нерухоме майно та передано вищевказану квартиру в іпотеку банківській установі, що підтверджується рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17.11.2014 року у справі №438/93/14-ц, яким визнано його (позивача) право власності на вищевказану квартиру, визнано недійсним Договір іпотеки та припинено обтяження нерухомого майна в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів. Таке рішення залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.03.2015 року. На даний час, право власності на квартиру зареєстровано за ним. При укладені договору купівлі - продажу квартири від 15.10.2010 року, ним відповідачам [PERSON] та [PERSON], їх сім»ї було надано усний дозвіл на проживання в даній квартирі до 28.04.2013 року, про що свідчить відповідна розписка від 15.12.2010 року. Однак, відповідачі і по даний час продовжуються проживати у належній йому квартирі, та більше того відповідач [PERSON] та [PERSON] провели реєстрацію свого проживання в період відчуження квартири відповідачем [PERSON], про що свідчать дані будинкової книги. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті і змісту відповідають викладеному у позовній заяві, яку просив задоволити. Відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] проти позову заперечили. Пояснили, що [PERSON], продаючи квартиру [PERSON], обманули нотаріуса, подавши підроблену довідку про те, що у квартирі зареєстровані лише вона з чоловіком. На той час у квартирі були зареєстровані і проживали її неповнолітні діти. За цим фактом Бориславським відділом поліції розслідується кримінальне провадження. В подальшому подавали заяви про відкладення розгляду справи без належних доказів підтвердження неможливості явки в судове засідання. Тому, розцінюючи такі заяви як зловживання своїми процесуальними правами, зумовленими на затягування розгляду справи, суд визнав їх неявку неповажною та завершив розгляд справи у їхній відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з»явилися. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради подали заяву про розгляд справи без їх участі. Прокурор Курлятович Р.Б. відносно задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що оскільки на час заявлення позову у квартирі зі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали неповнолітні діти, то їх виселення не допускається без надання іншого житла. Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково. 15.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького міського нотаріального округу Монастирською М.М., за умовами якого [PERSON] придбав у власність згадану квартиру та оплатив кошти, передбачені договором, при цьому було проведено державну реєстрацію вказаного правочину, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9386129, від 15.12.2010 року (а.с.16-17). Згідно розписки від 15 грудня 2010 року сім'я [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON] до 28.04.2013 року зобов'язались добровільно виселитись з квартири (а.с.26). Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17.11.2014 року у справі №438/93/14-ц, провадження №2/438/244/2014, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.03.2015 року, позов [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третьої особи - реєстраційної служба Бориславського міського управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки та припинення обтяжень нерухомого майна - задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] Визнано недійсним договір іпотеки, посвідчений 21.02.2012 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстраційний номер 203, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON]. Припинено обтяження нерухомого майна - спірної квартири, та вилучено запис про обтяження іпотекою в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 12193448, вилучено запис про обтяження забороною з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 12193075 з підстав того, що, як встановлено, [PERSON] незаконно виробила нові правовстановлюючі документи на вже відчужене нерухоме майно та передала це майно в іпотеку банку. Також таким рішенням суду в зустрічному позові [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], третіх осіб - органу опіки і піклування Бориславської міської ради, приватного нотаріуса Дрогобицького міського нотаріального округу Львівської області Монастирської Мирослави Мирославівни, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовлено (а.с.5-14). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 36527249 від 21.04.2015 року, виданого Реєстраційною службою Бориславського міського управління юстиції Львівської області, власником спірної квартири вказаний [PERSON], з підставою набуття власності за вищевказаним рішенням Бориславського суду Львівської області (а.с.15). Згідно даних будинкової книги на квартиру [ADDRESS] у такій квартирі є зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO] року з 27.06.2001 року (запис №1), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 27.06.2001 року (запис №4), [PERSON], [INFO] Так, після реалізації квартири іншому власнику відповідач [PERSON] як колишній власник та члени її сім»ї (інші відповідачі) з реєстрації у квартирі не знялися, квартиру не звільнили, у зв'язку з чим позивач просить виселити їх зі спірної квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Особа має право користуватися відповідним житлом лише за наявності у неї права приватної власності на дане житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника відповідного будинку (квартири). Відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє її право та право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Разом з тим, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Такі висновки також містяться в постановах Верхового Суду України : від 16.01.2012 року (№ 6-57цс11), від 23 .01.2013 року (№ 6-164цс12), від 05.11.2014 року (№ 6-158цс14). У зв'язку з відсутністю на сьогоднішній день договірних відносин з позивачем як новим власником квартири та припиненням права власності на квартиру відповідачки [PERSON] та інших відповідачів як членів її сім»ї, вони втратили право користування квартирою, оскільки право [PERSON] є похідним від права приватної власності на дану нерухомість, яке вона відчужила на підставі правочину - договору купівлі-продажу. А в подальшому право власності позивача встановлено рішенням суду. Згідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07. 02. 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки, відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), суд приходить до висновку, що з припиненням права власності особи, тобто [PERSON] на жиле приміщення, члени її сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням оскільки їх права похідні від прав колишнього власника будинку, тому позовні вимоги є підставними - відповідачів слід виселити зі спірного жилого приміщення. Враховуючи, що позовні вимоги у цій частині є законними, обґрунтованими, доведеними належними доказами, є підстави для їх задоволення. Разом з тим суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування, оскільки такі там проживають, що сторонами оспорюється, відтак є підставою для виселення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 79, 80, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 487,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved