Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Радомишльської міської ради, Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті тітки позивача залишилось нерухоме майно, інших осіб які мають право на дане майно немає, тому просив суд визнати за ним після смерті тітки право власності на житловий будинок № 49, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Центральній у с. Глухів Перший, Радомишльського району, Житомирської області; Позивач у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, надіслав до суду заяву, просив розгляд справи проводити без участі його представника, з позовними вимогами погоджується. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народився 30.06.1992 року у м.Радомишль, Житомирської області. Тітка позивача [PERSON] [INFO] рішенням Радомишльського районного суду, Житомирської області від 25.03.2016 року визнана померлою від дня набрання рішенням законної сили, тобто з 04.04.2016 року. Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 11.06.2012 року № 1701 [PERSON] мала у власності житловий будинок № 49, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Центральній у с. Глухів Перший, Радомишльського району, Житомирської області. Відповідно до Акту обстеження соціального стану, депутатом міської ради, в присутності свідків (жителів с.Глухів, Радомишльського району Житомирської області) від 13.09.2015, та даних погосподарської книги по с.Глухів Перший, Радомишльського району, власником будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Центральна, 49 рахувалася [PERSON] яка в 1988 році продала будинок [PERSON] і в даному будинку разом з [PERSON] проживав її племінник [PERSON] який після вибуття [PERSON] до м. Санкт-Петербург, в 2004 році, продовжує проживати у вищезазначеному будинку, доглядає за будинком та сплачує комунальні платежі. Як вбачається з Довідки виданої виконавчим комітетом Радомишльської міської ради № 685/02-26 від 28.08.2015 року, окрім [PERSON], інші особи які б мали право на житловий будинок № 49, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Центральній у с. Глухів Перший, Радомишльського району, Житомирської області, відсутні. Судом встановлено, що позивач є родичем власника нерухомого майна, у зв'язку з чим постійно проживав разом з тіткою [PERSON], та після того як [PERSON] виїхала в м.Санкт Петербург, (де і померла) протягом десяти останніх років безперервно, добросовісно та відкрито користується вищевказаним житловим будинком. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 14.08.2015 року, вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні для користування. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом установлено, що жодна особа не заявляє вимог щодо вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved