Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.11.2014 року між ним, та відповідачем, [PERSON], було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у позивача грошові кошти в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) євро, які зобов'язувався повернути повністю євро (або у гривневому еквіваленті за курсом валюти, що буде діяти на день повернення боргу) протягом 3 (трьох) місяців з моменту отримання вказаної суми та підписання ним розписки. Зазначає, що таким чином, 23.11.2014 року відповідач під розписку позичив у позивача 10000,00 євро, які зобов'язувався повернути не пізніше 23.02.2015 року. Згідно розписки, у випадку повного чи часткового невиконання свого зобов'язання щодо повернення грошей у вказаний ним термін, відповідач зобов'язувався компенсувати нанесені ним збитки згідно чинного законодавства. Підписання зазначеної розписки та передача вказаних коштів були здійснені у присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON], які поставили на розписці свої підписи, підтверджуючи цим добровільність факту передачі грошей позичальником та прийняття зобов'язання повернути суму у вказаний термін - боржником. Вказує, що із наведеного безспірно слідує, що 23 листопада 2014 року відповідачем була видана позикодавцю розписка про отримання від нього грошових коштів. У розписці були зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), їх місце проживання; грошова сума, яка передається; особистий підпис позичальника; свідки та їх місце проживання; підписи свідків; також зазначено, що розписка підписана у присутності свідків. Крім цього вказує, що 04.08.2015 року між ним, та відповідачем, [PERSON], було укладено договір позики, відповідно до якого, відповідач взяв у позивача грошові кошти в розмірі 3000,00 (три тисячі) доларів США, які зобов'язувався повернути повністю в доларах США (або у гривневому еквіваленті за курсом валюти, що буде діяти на день повернення боргу) протягом 3 (трьох) місяців з момент отримання вказаної суми та підписання ним розписки. Крім цього вказує, що таким чином, 04.08.2015 року відповідач під розписку позичив у позивача 3000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути в пізніше 04.11.2015 року. Згідно розписки, у випадку повного чи часткового невиконання свого зобов'язання щодо повернення грошей у вказаний ним термін, відповідач зобов'язувався компенсувати нанесені ним збитки згідно чинного законодавства. Підписання зазначені розписки та передача вказаних коштів були здійснені у присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON], які поставили на розписці свої підписи, підтверджуючи цим добровільність факту передачі грошей позичальником і прийняття зобов'язання повернути суму у вказаний термін - боржником. Наголошує, що по закінченню зазначених строків відповідач сум позик та обіцяних процентів позивачу не повернув, ухиляється від їх повернення й до цього часу. На прохання позивача про добровільне повернення боргів не відповідає і не реагує. Гроші повернути відмовляється. Просить позов задоволити. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на доводи, зазначені в позовній заяві та просять позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи та розписок, позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем та передав йому грошові кошти. З копій розписок від 23.11.2012 р. та 04.08.2015 р., даної відповідачем [PERSON], вбачається, що такий отримав від позивача 10\~000 (десять тисяч) Євро та 3\~000 (три тисячі) доларів США. Кошти відповідачем отримано в повній сумі. Стаття 526 ЦК України, встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що тасується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання статті 527 - 545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як визначено змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, не припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, ст. 629 ЦК України визначає обов'язковість договору, договір є обов'язковим до виконання. Так, договір укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має мати обов'язкову силу насамперед для самих сторін. А отже, будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть не виконувати або відмовитися від виконання зобов'язання, крім випадків передбачених угодою сторін або законом. Договір є чинним та має обов'язкову силу для сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розмір заборгованості на день подачі заяви за договором позики згідно розписки від 23.11.2014 року, становить в гривнях виходячи з курсу /100 Євро 2949.3035 грн./, 2949.3035 x 10 000 = 294\~930.35 грн., а розмір заборгованості за договором позики згідно розписки від 04.08.2015 року, становить в гривнях виходячи з курсу /100 доларів США 2620.6713 грн./, 2620.6713 x 3 000 = 78\~620.14 грн. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення основного боргу є підставними і підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, то такі не підлягають до задоволення у зв»язку з наступним. Нарахування позивачем інфляційних втрат в розмірі 139\~393.46 грн. суперечить вимогам чинного законодавства та не узгоджується з практикою Верховного суду України. Зокрема, в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в Цивільному судочинстві від 01.07.2014 р. Верховний суд України роз'яснив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736bob10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Таким чином, також безпідставними є вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 135\~909.46 грн.; трьох відсотків річних 15\~889.96 грн.; інфляційних втрат - 139\~393.46 грн. Крім цього згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 736 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved