Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним свідоцтва про право власності. У позові позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 листопада 2004 р. № 710 в частині, що стосується оформлення права власності на нежитлове підвальне приміщення площею 63,2 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним свідоцтво від 28 серпня 2008 року серія САС № 189221 про право власності на нежитлове підвальне приміщення площею 63,2 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання представник [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про те, що позов підтримує, просить розглянути справу за його відсутністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представники Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради в судове засідання не з`явились, про час, місце і дату судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв, клопотань, а також заперечень на позов від представників відповідачів до суду не надходило. Суд у зв'язку з неявкою представників відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 1 лютого 2008 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1007. Право власності позивача зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 11 лютого 2008 року під № 200 в книзі 674пр-100, що підтверджується відповідним витягом № 17686507 від 11 лютого 2008 року. У листопаді 2013 року позивачеві стало відомо, що виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нежитлове підвальне приміщення від 28 серпня 2008 року серія САС № 189221 (далі за текстом - свідоцтво), що підтверджує право комунальної власності територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради на нежитлове підвальне приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Технічна характеристика зазначеного об'єкта відображена у технічному паспорті від 18 липня 2008 року, складеному КП «ОМБТІ та РОН». Вказане свідоцтво було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 15 вересня 2008 року. Підставою видачі свідоцтва стало рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 листопада 2004 року № 710 (далі - рішення). Обґрунтуванням тверджень позивача є те, що підвал, розташований у цьому будинку, є допоміжним приміщенням. Позивач вважає, що рішення, на підставі якого було зареєстровано право власності на вказаний підвал за територіальною громадою м. Одеси, порушує право спільної власності на допоміжне приміщення позивача як одного з власників квартир будинку № 6 по вул. Катерининська. В ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» вказано, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2014 року за клопотанням [PERSON], було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи є приміщення підвалу площею 63,2 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS], допоміжним приміщенням будинку [ADDRESS], тобто таким, що призначене для забезпечення експлуатації будинку чи побутового обслуговування мешканців будинку?». На адресу суду 15 квітня 2014 року з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1339 від 7 квітня 2014 року. Згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, вбачається, що підвальне приміщення площею 63,2 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] використовується для експлуатації будинку, дане приміщення не відноситься до нежилих приміщень багатоквартирного будинку, а відноситься до допоміжних приміщень, призначених для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Допоміжні приміщення, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2011 від 9 листопада 2011 року, в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Отже допоміжне для будинку [ADDRESS] підвальне приміщення загальною площею 63,2 кв. м є спільною власністю всіх власників квартир зазначеного будинку. Рішення виконкому Одеської міськради № 710 від 25 листопада 2004 року про визнання права комунальної власності за територіальною громадою м. Одеси на нежиле приміщення підвалу загальною площею 63,2 кв.м в будинку [ADDRESS], було прийняте з порушенням діючого законодавства і того законодавства, що діяло в момент його прийняття. Так, вказане рішення прийняте всупереч ст.ст. 2, 4 Закону України «Про власність» (що діяв до 27 квітня 2007 року). Згідно ч. 2, 4 ст. 2 Закону України «Про власність», право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, і кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Таким чином, даним рішенням було порушено право володіння, користування і розпорядження власників допоміжного підвального приміщення. В ст. 4 Закону України «Про власність» зазначались головні засади здійснення права власності, які в свою чергу не були дотримані при прийнятті рішення виконкому Одеської міськради № 710 від 25 листопада 2004 року. Так, власників допоміжного підвального приміщення було обмежено у праві на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їм майном; їх було позбавлено права власників вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, стало неможливим використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. З моменту прийняття вказаного рішення власникам перестали забезпечуватись рівні умови здійснення їхніх прав щодо допоміжного підвального приміщення. На підставі зазначеного, рішення виконкому Одеської міськради № 710 від 25 листопада 2004 року є неправомірним і підлягає скасуванню, а свідоцтво, видане (на підставі вказаного рішення) виконкомом Одеської міськради 28 серпня 2008 року про право комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на приміщення підвалу підлягає визнанню недійсним. Статтею 318 ЦК України встановлено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, встановлені у ст. 2 ЦК України. Стаття 2 ЦК України встановлює, що учасником цивільних відносин є зокрема юридичні особи та територіальні громади. Приписи ст. 316 ЦК України вказують, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові майна належить право володіння, користування та розпорядження його майном. Стаття 41 Конституції України забезпечує непорушність права власності. У ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності особи є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим законно, якщо незаконність його набуття не встановлена судом. В ст. 15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 393 ЦК України затверджено один зі способів захисту порушеного права, а саме те, що правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника майна, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Так, законні власники не в змозі на теперішній час та в подальшому в повній мірі користуватися своїм правом власності, що є прямим порушенням діючого законодавства. Правові механізми, що встановлені ст. 393 ЦК України дають позивачеві можливість захисту свого порушеного права власності. Враховуючи все вищевикладене та на підставі доданих доказів, існують всі правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради. Видача територіальній громаді міста Одеси свідоцтва від 28 серпня 2008 року, серія САС № 189221, про право власності на нежитлове підвальне приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], прямо пов'язана з прийняттям зазначеного незаконного рішення, через що позовні вимоги з приводу визнання недійсним зазначеного свідоцтва про право власності також підлягають задоволенню. Відповідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Outcome: approved