Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ЗАПОРІЖТРАНСФОРМАТОР» про стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував з відповідачем у трудових правовідносинах з вересня з 10.02.1978 року по 25.08.1993 року та працював на посаді монтера зв'язку на дільниці зв'язку, потім 1983 року Позивача було переведено на посаду електромонтера по ремонту електроустаткування в гальванічному цеху та у 1987 році присвоєна додатково друга професія стропальник. Загальний стаж його роботи на підприємстві відповідача складає 15 років та 6 місяців. Після роботи на підприємстві відповідача позивач з вересня 1993 року до 08 липня 2015 року працював на ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ». Через погіршення стану здоров'я у липні 2015 року він звільнився з підприємства за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, що підтверджується записом у трудовій книжці та пенсійним посвідченням. Починаючи з лютого 2015 року його стан здоров'я істотно погіршився, у зв'язку з чим він неодноразово звертався до лікарні зі скаргами на задишку, біль у суглобах, шум в голові, що підтверджується випискою з медичної карти №3812, та знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.02.2015 року по 10.03.2015 року. У квітні 2015 року через постійну втрату працездатності, стану його хвороби, Держсанепідслужба у Запорізькій області на запит обласної клінічної лікарні м.Запоріжжя надала санітарно-гігієнічний висновок умов його праці, згідно якого встановлено, що Позивач пропрацював на підприємстві Відповідача у шкідливих умовах на різних посадах. У висновку зазначено про порушення умов праці Позивача за період з 10.02.1978 року по 25.08.1993 року, а саме перевищення рівня вологості повітря, температури повітря, перебування у похилому положенні більше 30 градусів 32,5 % при нормі 25%. «Із розрахунку балансу робочого часу за даними атестації електромонтера по ремонту електроустаткування виходить, що час знаходження Позивача у зоні дії шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві Відповідача (тільки на посаді електромонтера) становить складає 89,58 %.» - відповідно висновку умов праці.Згідно висновку Державної санітарно-епідеміологічної служби України №18-02-16/521 від 12.06.2015 року умови його праці під час роботи на підприємстві Відповідача віднесено до ІІІ класу 1 ступеня ГКТ № 4137-86. 25.08.1993 року Позивач звільнився з підприємства Відповідача за власною згодою (ст. 38 КЗпП України). Але, враховуючи особливості роботи у шкідливих умовах праці, де симптоми хвороби в результаті такої праці виявляються через сплив деякого часу, є прогресуючими, відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року, складеного за формою П-4, встановлено: стаж роботи: загальний - 40 років 7 місяців; в умовах впливу шкідливих факторів - 30 років, куди входить зокрема і робота на підприємстві Відповідача. Також, Актом за формою П-4 встановлено, що причиною професійного захворювання [PERSON]: хронічного обструктивного захворювання легенів першої-другої ст.. (пило токсичний бронхіт першої-другої ст.. емфізема легень першої-другої ст..), група «В», легенева недостатність першого-другого ст. є тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Через поступово прогресуючий характер, симптоми професійного захворювання почали давати про себе знати Позивачу лише з 1993 року - відповідно до виписки із медичної картки. За результатами висновку обстеження МСЕК серії АБ № 0028761 від 28.07.2015 року в зв'язку з професійним захворюванням, пов'язаним з виробництвом йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 20%, група інвалідності не встановлена.Але, з 28.02.2017 року по 10.03.2017 року, через погіршення стану здоров'я, Позивач знову проходив лікування у Запорізькій обласній клінічній лікарні, де виявили ускладнення захворювань та направили Позивача для повторного огляду, де Позивач пройшов обстеження з лікуванням з 27.03.2017 року по 05.04.2017 року та Позивачу було надано медичний висновок яким підтверджено погіршення стану захворювань, стадія професійного хронічного обструктивного захворювання легень підвищено до другої-третьої та додатково діагностовано хронічне легеневе серце. За результатами досліджень та лікування Позивачу було збільшено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках з 20 % до 50% та безстроково надано третю групу інвалідності. Таким чином, працюючи у важких та шкідливих умовах праці, у нього виникло професійне захворювання, яке завдає моральної шкоди, яка полягає у сильному психологічному стресі, понесеному фізичному болі, пов'язаному з лікуванням професійного захворювання. Внаслідок професійного захворювання він набув фізичних обмежень, які постійно заважають йому реалізовуватись як особистості. Він не може швидко рухатися, здійснювати фізичні вправи та робити фізичну роботу по дому, оскільки постійно відчуває брак повітря, виникає задишка, він погано засинає вночі, а зранку погано себе відчуває, постійно відчуває дискомфорт в особистому житті. У зв'язку з цим були порушені його нормальні життєві зв'язки, сталися вимушені зміни в його життєвих і виробничих стосунках, що безперечно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що діями відповідача, який в тому числі не забезпечив належних умов праці, йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 30000,00грн., просить стягнути цю суму з ПАТ «ЗАПОРІЖТРАНСФОРМАТОР» на його користь. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненій позовній заяві. Додатково, у якості нормативного обґрунтування надала перелік нормативно-правових актів, за якими професії Позивача на підприємстві Відповідача відноситься до професій із шкідливими і важкими умовами праці. Також, зазначила, що з іншого роботодавця Позивача, ПАТ «Запорізький завод феросплавів», рішеннями суду по справах №332/1723/17-ц та 332/2105/16-ц вже стягнуто на користь Позивача моральну шкоду та визнано вину підприємства у професійному захворюванні, тому вважає, що і Відповідач повинен понести відповідальність та відшкодувати Позивачу моральну шкоду. Представник відповідача ПАТ «ЗАПОРІЖТРАНСФОРМАТОР» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в обгрунтування надав письмові заперечення, де зазначив, що відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 р. професійне захворювання Позивача виникло саме внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запорізький завод феросплавів» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Відповідач вважає, що Позивачем не доведено безпосередній зв'язок між отриманим ним професійним захворюванням та роботою на підприємстві відповідача, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника Відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено копією трудової книжки, позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачемз 10.02.1978 року та 25.08.1993 року був звільнений за власним бажанням. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року, складеного за формою П-4, встановлено, що стаж роботи Позивача в умовах впливу шкідливих факторів, що є обставиною та причиною виникнення професійного захворювання, становить 30 років 8 місяців (куди входить і стаж роботи на підприємстві Відповідача). Оскільки професія Позивача на підприємстві Відповідача аналогічна професії на ПАТ «Запорізький завод феросплавів» (згідно відомостей з трудової книжки), де і встановлений вплив шкідливих факторів, суд може дійти висновку, що під час роботи у відповідача, Позивач піддавався впливу шкідливих факторів, що також вплинуло на його загальний стан здоров'я у майбутньому. Згідно Постанови № 1290 від 17.11.1997 року «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці», Наказу МОЗУ № 256 від 29.12.1993 р. «Про затвердження Переліку важких робіт та робіт із шкідливими і небезпечними умовами праці, на яких забороняється застосування праці жінок», Постанови КМУ №163 від 21.02.2001 р. «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня» професія Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування відноситься до професій із шкідливими умовами праці. Згідно висновку Державної санітарно-епідеміологічної служби України №18-02-16/521 від 12.06.2015 року умови праці позивача під час роботи на підприємстві Відповідача віднесено до ІІІ класу 1 ступеня ГКТ № 4137-86. ІІІ клас (згідно Гігієнічної класифікації праці від 12.08.2986 р. № 4137-86) - Шкідливі і небезпечні умови і характер праці, при яких внаслідок порушення санітарних норм і правил можливо вплив небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища в значеннях, що перевищують гігієнічні нормативи, іпсихофізіологічних факторів трудової діяльності, що викликають функціональні зміни організму, які можуть привести до стійкого зниження працездатності і / або порушення здоров'я працюючих. ІІІ клас 1 ступінь - умови і характер праці, що викликають функціональні порушення, які при ранньому виявленні та після припинення дії носять оборотний характер. Отже, висновком Державної санітарно-епідеміологічної служби України №18-02-16/521 від 12.06.2015 року, та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 року встановлено важкі умови праці Позивача та підприємстві Відповідача, та встановлено причинний зв'язок між професійним захворюванням Позивача та роботою н підприємстві Відповідача. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0034087 від 15.05.2017 рокупозивачу в зв'язку з професійним захворюванням, пов'язаним з виробництвом збільшено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 50%, визначена третя група інвалідності. Зазначена потреба у амбулаторному та стаціонарному лікуванні, санітарно-курортне лікування. З виписок з історії хвороби та довідок медичних установ, наданих позивачем, вбачається, що [PERSON] внаслідок професійного захворювання вимушений неодноразово проходити курси стаціонарного лікування в медичних установах, в чому вбачається вина і відповідача. Щодо доводів відповідача щодо того, що професійне захворювання позивача виникло тільки внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запорізький завод феросплавів» суд не може погодитись у зв'язку із наступним: Пунктом 63 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2011 року№ 1232 із змінами та доповненнями визначено, що до хронічного професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, пов'язаний з роботою. Згідно Порядку № 1232, Акт за формою П-4 є документом, в якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання, тощо. Так, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.07.2015 р., що відповідно до Порядку 1232 проводиться саме на останньому підприємстві, де працює особа, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, що є обставиною та причиною виникнення професійного захворювання, складає 30років 8 місяців, з яких 9 років 1 місяць з періоду роботи на підприємстві відповідача, діяльність якого за загальновідомими обставинами є джерелом підвищеної небезпеки. Абзацом 2 пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1317 із змінами та доповненнями, визначено, що медико-соціальна експертиза (МСЕК) потерпілим від професійного захворювання проводиться після подання відповідних документів, в том числі й Акта про розслідування професійного захворювання. Тобто, МСЕК Позивачу ступінь втрати працездатності у відсотках у зв'язку із професійним захворюванням встановив за весь стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів. Крім того, пунктом 3 Постанови Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року, пунктом 8 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року, впорядковано, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Аналогічне визначено й пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами і доповненнями, відповідно до якої у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодовування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/2105/16-ц та Рішеннями Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2017 р., Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 р. по справі № 332/1723/17 з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» стягнуто на користь Позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму, отже судами вже визнано вину та встановлено причинний зв'язок професійного захворювання Позивача та його роботі на підприємстві ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Відповідно до статті 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.» Судом встановлено, що вперше втрата професійної працездатності позивачу [PERSON] була встановлена МСЕК 28.07.2015 року і саме з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди заподіяної його здоров'ю. З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року № 77-VIII. Положеннями ч.8 ст. 36 зазначеного Закону передбачено, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати вимоги положень закону, що регулюють трудові правовідносини, оскільки на даний час законодавець чітко визначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до норм ЦК України та КЗпП України. Отже, в даному випадку передбачається обов'язок роботодавця відшкодувати моральну шкоду. Компенсація моральної шкоди є разовим актом й при визначені розміру моральної шкоди суд повинен поміж іншим врахувати тривалість завданих страждань, а також при визначенні розміру моральної шкоди судом повинні бути враховані принципи розумності та справедливості. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я , пов'язаними з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником, або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оцінюючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON] під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду, оскільки було ушкоджено його здоров'я. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивачувстановлено ступень втрати професійної працездатності 50%, та 1 група інвалідності. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач тривалий час відчуває фізичний біль, страждання та емоційні переживання, потребує постійного лікування. Крім того, він позбавлений можливості займатися фізичною працею, постійно відчуває дискомфорт в особистому житті. Разом з тим, внаслідок професійного захворювання змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки він вимушений звертатися в лікувальні заклади, проходити курси лікування, робити обстеження, отримувати консультації спеціалістів, в зв'язку з чим він випробовує моральні страждання та повинен додавати додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу [PERSON] суд враховує характер заподіяної шкоди, відсоток втрати працездатності (50% та 3 група інвалідності), характер захворювання, неможливості відновлення професійної працездатності і належного стану здоров'я, тяжкість вимушених змін в житті позивача, обсяг та глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 20 000 грн., оскільки приходить до висновку, що саме така сума буде розумною, справедливою, необхідною і достатньою для відшкодування заподіяної моральної шкоди у даному конкретному випадку.

Outcome: partial