Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи на те, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON], які мешкають в [ADDRESS], є споживачами теплової енергії. У звязку з несплатою за спожиту теплову енергію за період часу з жовтня 2011 року по 01 травня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 2225 грн. 41 коп., у добровільному порядку заборгованість не погашає. Крім основного боргу відповідачі мають сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочки зобовязання, яка складає 2162,67 грн., та 3 % річних від простроченої суми, які складають 303,09 грн. Просив солідарно стягнути з відповідачів на його користь вказані суми, та судові витрати. В подальшому представник позивача відмовився від позову в частині стягнення заборгованості за теплову енергію з [PERSON] та [PERSON], та в часті стягнення суми інфляційних втрат за весь час прострочки зобовязання, 3 % річних від простроченої суми з [PERSON], просив стягнути з [PERSON] суму з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 2295,33 грн. за весь час прострочки з 01.10.2011 р. по 01.02.2017 р. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 341,64 грн. та суму судового збору в розмірі 1378 грн. з тих підстав, що заборгованість за теплову енергію утворилася в той час коли власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] у звязку із чим позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано Іллічівським районним судом м. Маріуполя 29.12.2014 р. №264/10208/14-ц. Після його скасування ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02.10.2015 р. позивач був вимушений звернутися до суду із позовною заявою 26.05.2016 р.. Заборгованість за теплову енергію була сплачена в повному обсязі тільки 01.02.2017 р., тому є підстави для стягнення з [PERSON] відповідно до вимог ст. 625 ЦК України індекс інфляції та 3% річних. Судові витрати просив покласти на відповідача. Представник позивача яка діє на підставі довіреності, у письмовій заяві підтримала позовні вимоги просить їх задовольнити, розглянути справу без її участі та у разі неявки відповідача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку № 319515, відповідач [PERSON] станом 23.05.2016 р. був зареєстрований в [INFO]( а. с. 7). Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] мав заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2011 року по 01 травня 2016 рік в сумі 2225 грн. 41 коп. (а.с.8-10). Позивач звернувся до суду \~із позовною заявою на захист своїх прав обґрунтовуючи свої вимоги наявністю скасованого наказу, зазначивши це у позові. Як вбачається з ухвали про скасування судового наказу № 264/10208/14-ц від 02.10.20145 року судовий наказ від 29.12.2014р. №264/10208/14-ц виданий Іллічівським районним судом м. Маріуполя, яким з [PERSON] на користь позивача було стягнуто суму заборгованості за споживання теплоенергії в сумі 3127,37 грн., 3% річних в сумі 158,09 грн., інфляційних витрат в сумі 516,21 грн. та судового збору у розмірі 121,80 грн. скасовано за заявою [PERSON] ( а.с. 6).. Згідно копії договору купівлі- продажу квартири від 19.08.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за №963, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] [PERSON], як власник квартири за номером 45, що знаходиться у житловому будинку за номером 165 по проспекту Металургів у місті Маріуполі Донецької області продав зазначену квартиру [PERSON] ( а.с. 63). До комунальних послуг згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. За умовами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач мав перед позивачем зобовязання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачем отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обовязок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність письмового договору в цьому випадку не позбавляє споживачів обовязку щодо оплати за надані їм послуги. Суд вважає, що розрахунок боргу, зроблений позивачем, відображує офіційні дані позивача щодо наданих послуг та їх вартості, здійснений з урахуванням опалювальної площі в квартирі, яка належала відповідачу до 12.08.2015 р. відповідно до діючих тарифів та показників приладів обліку, що підтверджується наданими представником позивача розшифровками нарахувань за період з жовтня 2011 року по 01 травня 2016 року, у звязку з чим приходить до висновку про наявність заборгованості, яка була сплачена лише станом на 01.02.2017 р.. ( а.с. 74) Проте у звязку із сплатою боргу в повному обсязі та відсутністю заборгованості станом на 01.02.2017 р. позивач відмовився від позову в цій частині і відмова прийнята судом. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обовязок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобовязанням, а відповідач у встановлені строки та належним чином його не виконував, у звязку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] суму інфляційних втрат за період в межах заявлених позовних вимог прострочки зобовязання за період з жовтня 2011 р. по 01 лютого 2017 р., яка складає 2295,33 грн., та 3 % річних, які складають 341,64 грн. (розрахунок інфляційних та 3% річних додається). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідача підлягає стягненню 1378 гривень у відшкодування судового збору. На підставі ст. 64, 68, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 7,13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 320, 526, 625 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, п. 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: approved