Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ Хмельницький механічний завод про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 02.04.2013 року по 1.11.2013 року в сумі 18 575,85 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.04.2013 року по 01.11.2013 року у сумі 70 844,10 грн.; стягнення моральної шкоди в розмірі 15000грн. Позивач та уповноважений представник позов підтримали та просили його задовольнити. Моральну шкоду обґрунтовував необхідністю налагоджувати життєві зв'язки, неможливість працевлаштування, враховуючи формулювання причин звільнення, нестійкий психологічний стан. Підтвердив, що виплата заробітної плати здійснена лише за квітень 2013 року. Представник відповідача позов заперечив за безпідставністю. Зауважив, що позивач був звільнений за ст..41 п.1-1 КЗпП, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, як керівника підприємства. Не заперечував, що в довідках про дохід зазначено розмір заробітної плати нарахованої позивачу, відповідно до штатного розкладу, на яку позивач не може претендувати внаслідок невиконання покладених обов'язків. Будь-яку моральну шкоду заперечив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.2 Кодексу законів про працю регламентовано право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру. Законом України «Про оплату праці» ст.ст.21,22 передбачено право працівника на оплату своєї праці; гарантовано заборону односторонньої зміни оплати праці. Судом встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем з 02.04.2013 року, які було припинено 1.11.2013 року, що підтверджується копіями наказів, копією контракту на виконання обов'язків від 02.04.2013 року та не заперечується сторонами. Відповідно до контракту від 02.04.2013 року передбачено право позивача на грошову винагороду(п.1.). При звільненні з позивачем не проведено розрахунок по виплаті заробітної плати. Під час виконання трудових обов'язків позивачу нараховувалась, проте також не сплачувалась заробітна плата за період з травня 2013 року по 1.11.2013 року, відповідно до пояснень позивача. Виплата здійснена лише в квітні 2013 року. Заборгованість із виплати заробітної плати, згідно представленої довідки складає 18 575,85 грн. Відповідно до п.8. Постанови КМУ від 08.02.1995 року, №100 Про порядок обчислення середньої заробітної плати, середній заробіток за час затримки складає згідно розрахунку 6882 грн.(фактична заробітна плата за останні два місяці роботи):44 дні=156,41(розмір середньоденної заробітної плати) Х 125 день(кількість днів затримки)=19551,25 грн. За ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем та його представником не доведено суду моральні страждання, у зв'язку з невиплатою заробітної плати, затримки проведення розрахунку, причинний зв'язок. Сам по собі факт часткового задоволення позову щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки є елементом відшкодування завданої моральної шкоди. Тому, виходячи з наведеного, на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.2,116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial