Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування боргу, стягнення невірно нарахованої суми, матеріальної та моральної шкоди, який мотивований тим, що він є власником та споживачем послуг відповідача квартири за адресою: [ADDRESS] . Під проведення звірки з відповідачем йому було нарахований борг у розмірі 5,15 грн., з яким він не згоден через те, що сплатив його раніше. Також зазначає, що 16.11.2015 року йому було незаконно нарахований борг у розмірі 959,23 грн., а 04.02.2016 року у розмірі 288,20 грн. він сплатив всю суму боргу, але світло було відрізано. В той час він залишився з грудною дитиною в домі, де не має центрального опалення та газопостачання, тим самим відповідач завдав йому моральної шкоди, яку оцінює в 1245,15 грн., що складається з наступного 959,23 грн. + 285,92 грн. вважає, що регулярно та в повному обсязі сплачує за отримані послуги, тому заборгованість була нарахована не правомірно. На підставі викладеного просить скасувати заборгованість у розмірі 5,15 грн., стягнути нараховану суму боргу у розмірі 1245,15 грн., моральну шкоду у розмірі 1245,15 грн. та матеріальні збитки у розмірі 1212,30 грн., які спричинені різницею тарифів 2015-2016 та 2019 років. Також стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що позивач не в повному обсязі сплачував за отриману електроенергію, тому в нього виникла заборгованість. Позивачу було відключено електроенергію 16.02.2016 року, а поновлено 27.02.2016 року. Звірки проводилися на менші показники приладу. Про відключення позивача було повідомлено СМС-повідомленням. Моральну шкоду вважає не обґрунтованою через відсутність належних та допустимих доказів. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Спірні правовідносини які виникли між сторонами врегульовані ст. 714 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України\~«Про електроенергетику» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про захист прав споживачів», а також Правилами користування\~електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету\~Міністрів України\~№1357\~від 26\~липня 1999\~року (чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є споживачі. За змістом ст. ст. 2-4, 11\~Закону України\~«Про електроенергетику» він є спеціальним законом, який регулює відносини в електроенергетиці та має особливості, викликані об`єктивними умовами функціонування цієї галузі, тому саме його положення та прийняті на його основі Правила та інші нормативно-правові акти мають пріоритетне значення в сфері регулювання відносин щодо електропостачання. При цьому порядок відключення споживачів від електропостачання за наявності заборгованості за електроенергію передбачений Правилами користування\~електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року. Відповідно до п. 35 Правил, в редакції дійсній на момент відключення, енергопостачальник має право відключити споживача у разі: порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п. 27 цих Правил або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості. Згідно із п. 27 Правил, у разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію у строки, визначені пунктом 20 цих Правил, електропостачальник на 30 день надсилає побутовому споживачу поштою або вручає особисто під підпис попередження про відключення електричної енергії. У попередженні про відключення електричної енергії електропостачальник зазначає: останні покази засобу обліку, які були зняті працівниками електропостачальника, суму заборгованості за спожиту електричну енергію, період, за який ця заборгованість виникла, обсяг спожитої електричної енергії у зазначений період (з розбивкою обсягів електричної енергії, спожитої в кожному розрахунковому періоді), тарифи (у тому числі блочні, які діяли у відповідному періоді), дату відключення електроустановок об`єкта споживача від електропостачання у разі несплати цієї заборгованості, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи і дату. У разі пред`явлення побутовим споживачем електропостачальнику, зокрема персоналу, який прибув для відключення його об`єкта від електричної мережі, квитанції або іншого документа, який підтверджує повну оплату за спожиту електричну енергію, відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється. Спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку. До вирішення спірного питання між сторонами відключення об`єкта побутового споживача не здійснюється. В обґрунтування позовних вимог та розміру спричиненої матеріальної та моральної шкоди позивачем надано: копію договору про користування електричною енергією від 19.11.2013 року № 1, акти звірки від 19.11.2013 року та від 16.11.2015 року, копії квитанцій про оплату послуг з електропостачання за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року. В заперечення проти позовних вимог представником відповідача надано: довідку про споживання за період з 03.2013 року по 12.2018 року та копія виписки по особовому рахунку [PERSON] В пункті 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року Пленум Верховного Суду України зазначив, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до рішення Конституційного\~Суду України\~від 01\~грудня 2004\~року №\~18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України та частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом, факт вчинення відповідачами неправомірних дій щодо нього, що в свою чергу, завдали йому матеріальної та моральної шкоди. Суду також не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження факту того, що відповідачами здійснювалося неправомірне нарахування заборгованості по оплаті спожитих послуг за електричною енергією. Надані позивачем письмові докази досліджені в судовому засіданні та оцінені судом з точки зору належності, допустимості та їх достовірності, та на думку суду, жодним чином не доводять факт протиправних дій з боку відповідача, а лише містять інформацію щодо наявної заборгованості з наданих електричних послуг в певні періоди часу, оплату позивачем послуг з електропостачання. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та те, що судом відмовлено в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання дій відповідача неправомірними, позовну вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed