Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між ним та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначив, що вони з відповідачем з 12 грудня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. 21 жовтня 2015 року вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та цінності, постійні сварки, відсутність спільної думки у вирішенні важливих питань. Спільне подружнє життя суперечить його інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просив суд, шлюб укладений між ним та відповідачем у Пронозівській сільській раді Глобинського району Полтавської області 12 грудня 2012 року, актовий запис №03 - розірвати. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися подали до суду заяву, в якій просили справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 12 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], повторно виданим 24 лютого 2017 року, актовий запис 3 (а.с. 7). Від вказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] ( а.с. 8). Крім того, судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та цінності, постійні сварки, відсутність спільної думки у вирішенні важливих питань. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву на позов не надала, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved