Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позивач, просив стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 43171,66 грн. за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 11.02.2014 року та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 3 13.05.2010 року по 10.02.2014 року він працював на посаді головного механіка БМУ «Житлобуд-2» ПАТ «Чернігівбуд». Наказом № 3-к від 10.02.2014 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак при звільненні розрахунок із позивачем проведений не був. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Наказу № 3-к позивач був 10.02.2014 року звільнений з посади головного механіка Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд» Будівельно-монтажного управління «Житлобуд-2» (а.с. 3, 5-6). Відповідно до довідки про середню заробітну плату від 22.09.2015 року № 05/285 середньоденна заробітна плата позивача становить 107,66 грн. (а.с. 4). Відповідно до довідки відповідача № 12 від 24.11.2015 року заборгованість із заробітної плати з січня 2013 року по лютий 201 року становить 50095,20 грн. Оскільки позивача було звільнено з роботи 10.02.2014 року, затримка розрахунку при звільненні становить 397 робочих днів, що в грошовому еквіваленті становить: 107,66 грн. (середньоденний заробіток)*397дні=42741,02 грн. без утримання податків й інших обов'язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, враховуючи що були порушені нормальні життєві зв'язки позивача, порушення прав позивача відповідачем вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає достатнім розміром моральної шкоди у зв'язку із невиплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача - 1000 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial