Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу, вимоги якого були збільшені та уточнені в процесі розгляду справи. Позовні вимоги мотивує наступним. 23.04.2014 року між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики грошей, який був оформлений розпискою (далі - Договір). Відповідно до даного Договору, позикодавець передав позичальнику в борг грошові кошти в розмірі 380000 грн. під 28% річних, які останній зобов'язався повернути до 20.07.2014 року. Однак, до зазначеного строку відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав і борг не повернув. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором, 23.05.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №23/05-16, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] зобов'язався солідарно в обсязі 1000 грн. відповідати перед позивачем [PERSON] за виконання зобов'язань відповідачем [PERSON], що виникли з Договору від 23.04.2014 року. З метою належного захисту своїх прав між позивачем та ТОВ «Адвокатська компанія «Ліга Справедливості» було укладено договір про надання юридичних послуг №18/05-16 від 18.08.2016 року, відповідно до якого позивачу була надана послуга по складанню позовної заяви вартістю 2500 грн. Посилаючись на викладені обставини, відповідно до останніх уточнень, позивач просить: - стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором позики від 23.04.2014 року в розмірі 379000 грн., 28% річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 213221 грн. 33 коп.; - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за Договором поруки від 23.05.2016 року в розмірі 1000 грн.; - понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати покласти на відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомили, тому визнає причини їх неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.04.2014 року між позивачем [PERSON] (позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики грошей, оформлений у вигляді розписки (далі - Договір). Відповідно до даного Договору, позикодавець передав позичальнику у борг грошові кошти в розмірі 380000 грн. під 28% річних, а позичальник зобов'язався повернути позикову суму грошей до 20.07.2014 року (а.с.6). Зобов'язання за Договором відповідачем [PERSON] у встановлений строк виконані не були. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Договором, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки №23/05-16 від 23.05.2016 року (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобов'язався солідарно з відповідачем [PERSON] в обсязі 1000 грн. відповідати перед позивачем [PERSON] за виконання зобов'язань відповідачем [PERSON], що виникли з Договору від 23.04.2014 року (а.с. 10). Заборгованість відповідача [PERSON] за Договором становить: основна сума заборгованості - 379000 грн., 28% річних за прострочення грошового зобов'язання - 213221 грн. 33 коп., відповідно до розрахунку (а.с. 73). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Даний договір є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно приписів ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 553 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку Договором поруки встановлено солідарну відповідальність поручителя за виконання зобов'язання боржником в межах 1000 грн. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Договором позики не виконав, а відповідач [PERSON] виступає поручителем за даним зобов'язанням, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved