Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 8 серпня 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-501/203/2008. В забезпечення зобовязань за цим договором між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки. 07.06.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає дії приватного нотаріуса незаконними, оскільки нотаріус на думку позивача порушив ст..ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат» використавши спірні обрахунки стягувача відносно суми заборгованості. Позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові пояснення де просив застосувати мораторій щодо звернення стягнення на спірну квартиру. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторінг» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, надав заперечення проти позову. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 8 серпня 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-501/203/2008. В забезпечення зобовязань за цим договором між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки. 07.06.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Посилання позивача на вчинення приватним нотаріусом нотаріальної дії всупереч принципу безспірності заборгованості суд до уваги прийняти не може, оскільки пункт 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р.№ 20/5 визначає, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172., тобто виконавчий напис вчинений за наявності всіх передбачених законодавством документів, що підтверджує безспірність самого факту заборгованості боржника перед кредитором на момент вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, заявлені позовні вимоги позивачкою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування належними та допустимими доказами не доведені, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо застосування до спірних правовідносин мораторію на звернення стягнення іпотечного майна, суд зазначає наступне. Згідно правової позиції Верхового суду України по справі № 6-58цс15, мораторій є тимчасовою мірою, тому не може бути підставою у відмові в зверненні стягнення на предмет іпотеки, а лише тимчасово призупиняє реалізацію на стадії виконання рішення.

Outcome: dismissed