Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на свою користь з ПрАТ «Страхова компанія «Статус» 20118,96 грн. матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, стягнути солідарно з [PERSON] та ПрАТ ««Страхова компанія «Статус» 15000,00 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 500,00 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 396,18 грн. При цьому позивач посилається на те, що 21.10.2013 р. о 20:40 год. [PERSON] керуючи автобусом «БАЗ», д/н [NUMBER], по вул. Генуезька в м. Одеса не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], належний [PERSON] В результаті даного ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 08.01.2014 р. по справі №492/2256/13-п [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Під час скоєння ДТП цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ПрАТ «Страхова компанія «Статус» та власником автомобіля, яким керував [PERSON] Згідно Висновку №958-10-13 від 22.10.2013 р. експертного автотоварознавчого дослідження, сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля [NUMBER], становить 20118,96 грн. За проведення вказаного експертного дослідження позивачем було сплачено суму у розмірі 500,00 грн. Позивач подав до ПрАТ «СК «Статус» заяву про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів, однак станом на час звернення до суду позивач не отримав а ні рішення, а ні страхового відшкодування. Крім того, дана дорожньо-транспортна пригода завдала позивачу моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження автомобіля, неможливості користуватися ним внаслідок відсутності страхового відшкодування, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Враховуючи зазначене позивач оцінює завдану йому відповідачами моральну шкоду у сумі 15000,00 грн. Також, позивач був змушений звернутися за правовою допомогою до адвоката, вартість послуг якого склала 4000,00 грн. Позивач у судове засідання не зявився, до суду від представника позивача надійшла заява відповідно до якої він просить справу розглядати у відсутності позивача та його представника, позов підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, до суду його представником було подано письмове заперечення відповідно до якого представник просить проводити судове засідання у його відсутності, проти задоволення позову в частині позовних вимог до [PERSON] визнає лише в частині стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 500 гривень та судових витрат пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог. Представник відповідача ПрАТ «СК «Статус» у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання страхова компанія повідомлялася судом належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Арцизького районного суду Одеської області від 08.01.2014 р. у справі №492/2256/13-п, [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. Вищезазначена постанова набрала законної сили 21.01.2014 р. Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування під час розгляди даної цивільної справи, а саме те, що [PERSON] 21.10.2013 р. о. 20:40 годині, в м. Одесі по вул. Генуєзька, керуючи автобусом «БАЗ», д/н [NUMBER], не обрав безпечного бокового інтервалу, в наслідок чого сталося зіткнення автобуса під керуванням [PERSON] з автомобілем [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, у результаті зіткнення, автомобіль [NUMBER], який належить позивачу отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, яким керував [PERSON], на момент дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2013 р., була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Статус». Згідно Висновку №958-10-13 експертного автотоварознавчого дослідження, розмір матеріальної шкоди, спричиненого власнику автомобіля [NUMBER] - [PERSON], в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 22 жовтня 2013 року складає 20118,96 грн. Вартість експертного дослідження згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 958 від 22.10.2013 р. становить\~500,00 грн. Позивач зазначає, що ним була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів до ПрАТ «СК «Статус». Доказом цього є зазначена заява, яка була написана в одному примірнику знаходиться у відповідача в матеріалах справи про врегулювання страхового випадку. Проте до теперішнього часу позивач рішення щодо виплати страхового відшкодування не отримав та страхове відшкодування позивачу виплачено не було. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 р. № 1961-ІV\~\~(надалі - Закон). Статтею 6 вказаного Закону\~передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно з п.22.1\~ст. 22 Закону\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.1\~ст. 9 Закону\~обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 28 Закону\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно\~ст. 12 Закону Україну «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб»\~страхова сума при відшкодуванні шкоди, завданої майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial