Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, виплати вихідної допомоги при звільненні, та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що відповідно до наказу від 30.06.2008 року його було звільнено з займаної посади з зазначенням підстави «за власним бажанням». Позивач зазначив, що заяву про звільнення за власним бажанням ним подано не було, тому відповідачем було видано безпідставний наказ про його звільнення. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював з 3 березня 2008 року в ТОВ «Айронтим» на посаді зварювальника-аргонника, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до наказу від 30.06.2008 року його було звільнено з займаної посади з зазначенням підстави «за власним бажанням». Позивач зазначив, що заяву про звільнення за власним бажанням ним подано не було, тому відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу при звільненні в розмірі 1 890,00 грн. Крім того, при звільненні з позивачем не був проведений розрахунок відповідно до ст. 47 КЗпПУ, а саме: за травень 2009 року - 625,00 грн., за червень 2009 року - 625,00 грн., за липень 2009 року - 219,00 грн., а всього 1 469,13 грн. Згідно з вимогами ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку позивача середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку складає 65 436,00 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 687,95 грн.

Outcome: approved