Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив виселити [PERSON] та [PERSON] з кім. № 322 за адресою: [ADDRESS] . Переселити [PERSON] та [PERSON] до кім. №29/2 в гуртожиток, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 18 вересня 1998 року серія [NUMBER] та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 135378618 від 23 серпня 2018 року. Будівля за адресою: м. Київ, вул. Польова, 19/8 була побудована у 1953 році та на даний час перебуває у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватися без проведення капітального ремонту або реконструкції. Технічний стан конструкцій гуртожитку відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний). Законодавством України чітко встановлено, що використовувати як жиле можливо виключно приміщення, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам. Таким чином, приміщення, яке не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, є нежилим і не може використовуватися для проживання людей. З метою захисту життя та здоров`я людей, а також запобігання можливого руйнування будівлі, враховуючи невідповідність будівлі гуртожитку технічним показникам, непридатність будинку для проживання та заборону експлуатації будівлі в аварійному стані, приписами ДСТУ-Н Б в.1.2-18:2016, ним, як власником будівлі, було прийнято рішення про проведення комплексу заходів, пов`язаних із відселенням мешканців з непридатного для проживання (аварійного) гуртожитку та проведенням його реконструкції. 20 серпня 2018 року прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій. За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всім мешканцям гуртожитку, в тому числі і відповідачам, було запропоновано переселитися у відремонтовані та підготовлені для проживання кімнати в іншому гуртожитку, що також належить ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі відмовилися переселятися в запропонований гуртожиток. Відповідачі порушуючи вимоги закону, не вчиняють жодних дій, які б свідчили про їх намір переселитися у добровільному порядку до кімнати № 29 /2, гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та продовжують незаконно знаходитися у непридатній для проживання аварійній будівлі, чим порушують права власника гуртожитку на мирне володіння майном та перекладають відповідальність за своє життя та здоров`я на посадових осіб ПАТ «Трест «Київміськбуд-2». В листопаді 2018 року в Департаменті з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було отримано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № [NUMBER] на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку. Перебування відповідачів у непридатній для проживання (аварійній) будівлі позбавляє ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власника будівлі, права розпочати роботи по її реконструкції, на проведення якої отримано всі дозвільні документи. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи. 27.05.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що відповідачі не матимуть постійної реєстрації, а поселення в гуртожиток буде на визначений строк без постійної реєстрації, що позбавить їх при виконанні органами місцевого самоврядування норм Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» можливості приватизувати займане житло відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Від відповідача [PERSON] у встановлений ухвалою строк відзив не надійшов. 03.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він зазначив, що посилання відповідача на те, що вони переселятимуться в інший гуртожиток не на підставі ордера є надуманими та такими, що вводить суд в оману, оскільки останнім ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» надаватиме розпорядження на переселення в гуртожиток по [ADDRESS] , ордер на жилу площу в гуртожитку та договір найму житла. Відповідно на підставі цих документів відповідачі матимуть право зареєструватися за вказаною адресою. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ст.ст. 319, 322, 323 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивач ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» на підставі свідоцтва про право власності від 18 вересня 1998 року серія [NUMBER] є власником гуртожитку по [ADDRESS] , побудованого в 1953 році. Статтею 77 ЖК України та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР № 189 від 26 квітня 1984 року, врегульовано питання про порядок визнання житлового будинку непридатним для проживання. Згідно з п. 5 зазначеного Положення власник об`єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання на підставі: а) акту обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком; б) технічного паспорта жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; в) висновку проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); г) висновку органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам. Відповідно до Акту огляду приміщення гуртожитку від 11 квітня 2017 року, проведеного відповідно до наказу ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 06 квітня 2017 року, в момент обстеження будинок мав значні пошкодження: вертикальні та похилі тріщини, руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок. В приміщеннях загального користування - замокання, грибок, здуття штукатурки, корозія плит і балок перекриття. При обстеженні внутрішніх приміщень також зафіксовані значні пошкодження. Значні пошкодження технічного стану будинку зафіксовані у Висновку НВП «Будконструкція» від 07 вересня 2011 року. З технічного паспорта на будинок від 27 грудня 2018 року, виготовленого ФОП « [PERSON] », в графі 21 «Характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» зазначено, що процент зносу будинку становить 81%. Науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку за адресою: [ADDRESS] від 26 червня 2018 року встановлено, що в обстеженій частині будівлі наявні наступні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 - непридатні до нормальної експлуатації; 4 - аварійні. Згідно вимог п. 5 пп. 5.3.4 ДСТУ-НБ В.1.2-18:2016 експлуатація об`єкту, який має конструкції 4 категорії технічного стану, має бути зупинена до відновлення його експлуатаційної придатності або ліквідації. Даними документами підтверджено незадовільний стан будівлі, а також технічний стан конструкцій гуртожитку, який відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 322, 323 ЦК України, безпечна експлуатація майна покладається на власника майна. Наказом ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» № 40 від 01 червня 2018 року в зв`язку з незадовільним станом будівлі гуртожитку було вирішено організувати повідомлення мешканців про виведення будівлі з експлуатації з 17 серпня 2018 року та розробити комплекс заходів, пов`язаних з виведенням будівлі з експлуатації. Наказом № 53 від 20 серпня 2018 року прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій. За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всіх мешканців гуртожитку, в тому числі відповідачів, листами від 06 червня 2018 року, 23 липня 2018 року, 14 вересня 2018 року, 08 листопада 2018 року, 20 листопада 2018 року та 04 січня 2019 року було повідомлено про реконструкцію гуртожитку та відключення з 17 серпня 2018 року від зовнішніх мереж електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та виведення з експлуатації. Цими ж листами відповідачам було запропоновано переселитися в кімнату № 29/2 гуртожитку ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» по [ADDRESS] Проте, відповідачі відмовляються від добровільного переселення в запропоноване житло, посилаючись на обставини, викладені в відзиві на позов. Ще однією підставою для відмови від переселення відповідачів є те, що вони тривалий час проживають в гуртожитку та мали намір приватизувати займане житло відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», однак внаслідок дій позивача вони позбавлені такого права, на що слід зазначити наступне. 14 грудня 2018 року Департаментом з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» було видано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № [NUMBER] на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку. Листом від 24 січня 2019 року за № 00116 Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація була повідомлена позивачем про визнання жилого будинку за адресою: [ADDRESS] таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і непридатним для проживання (нежилим), та просив визначитись щодо доцільності додаткового визнання жилого будинку по [ADDRESS] таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим). Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом за № 056/920-3940 від 19 лютого 2019 року повідомлено, що позивач, як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації. Відповідно до п. п. 17, 18 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 489 від 20 червня 2018 року, виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди),здійснюється відповідно до ст. 132 ЖК України. Спори, що виникають під час користування жилими приміщеннями в гуртожитку, розв`язуються у судовому порядку. Відповідно до ст. 132 ЖК України виселення осіб, які проживають у гуртожитках, проводиться також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Згідно зі ст. 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. Судом встановлено, що кімната № 29 / 2 гуртожитку по [ADDRESS] має належний санітарний та технічний стан, в гуртожитку проведений ремонт та підготовлений для переселення та проживання людей. Відповідачі, відмовляючись від переселення, будь-яких аргументів цьому не приводять, оскільки посилання на те, що вони переселятимуться в інший гуртожиток не на підставі ордера є надуманим. ПрАТ «Трест Київміськбуд-2» при переселенні відповідачів у гуртожиток надає розпорядження на переселення в гуртожиток по [ADDRESS] , ордер на жилу площу в гуртожитку та договір найму житла. Відповідно на підставі цих документів відповідачі матимуть право зареєструватись за вказаною адресою. Також, підстави поселення до гуртожитку по [ADDRESS] , а також приватизація займаного житла не є предметом розгляду по даній справі. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, з урахуванням норм ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що діями відповідачів порушуються права позивача, як власника будівлі, направлені на створення безпечних умов проживання в належному йому на праві власності гуртожитку, а тому вимоги позивача, направлені на їх захист, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55 Конституції України з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-зп від 25 грудня 1997 року / у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України / права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Надавши до суду докази аварійності спірного гуртожитку та його потребу в реконструкції, а також небезпечних умов для проживання людей, позивач довів існування підстав, необхідних для виселення відповідачів з гуртожитку. Таким чином, з точки зору закону, обов`язок довести обставини, зазначені в відзиві, а саме незаконність дій позивача, покладається на відповідачів, які оспорюють це право. Тобто, спростувати цю презумпцію - наявність підстав для реконструкції, аварійності гуртожитку та підстав для виселення має сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 77-78 ЦПК України, та за правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком даної сторони. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Виходячи з цих обставин та викладеного вище, відсутності доказів з боку відповідачів незаконності дій позивача, суд не приймає до уваги приведені в відзиві твердження. Посилання відповідача [PERSON] на свої права, як мешканця гуртожитку, гарантовані Законом України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до преамбули даного Закону він не регулює відносин мешканців гуртожитків, які знаходяться у власності та передані до статутних капіталів у порядку приватизації. Крім того, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Про це ж зазначається і в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року. Суд вважає, що дії позивача, як власника аварійного житла, направлені на створення та забезпечення безпечних умов для проживання мешканців гуртожитку, непридатного для проживання та його реконструкції, захисту життя та здоров`я людей, запобігання можливого руйнування будівлі, не є порушенням прав відповідачів, як мешканців гуртожитку, а дії по виселенню відповідачів з цією метою, в контексті ст.8 Конвенції, є виправданими та відповідають вимогам закону. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з кожного відповідача на користь позивача по 1921,00 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved