Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. Позивач був безпідставно та з грубим порушенням чинного законодавства України звільнений з посади начальника відділу з правового забезпечення відокремленого підрозділу «Атомкомплект» державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку з чим, просить поновити його посаді начальника відділу з правового забезпечення відокремленого підрозділу «Атомкомплект» державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримала позов, просив задовольнити його з наведених підстав. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив задовольнити його з наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, разом з тим, в судових дебатах поклалась на розсуд суду. Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на передній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення то виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як встановлено в ході судового розгляду справи, сторони перебували в трудових правовідносинах. Позивач по справі - [PERSON] працював начальником відділу з правового забезпечення відокремленого підрозділу «Атомкомплект» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Наказом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» № 55-к від 17 лютого 2014 року, зі змінами внесеними наказом № 56-к від 17 лютого 2014 року позивача було звільнено з роботи 20 лютого 2014 року, у зв'язку з систематичним невиконанням своїх трудових обов'язків, п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивача було звільнено на підставі Акту № 1 від 10.02.2014 про систематичне порушення трудових обов'язків. Разом з тим, порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності та оформлені його результатів встановлений інструкцією з організації та порядку проведені службових розслідувань у ДП «НАЕК «Енергоатом» ИН-Д.0.26.512-12, затвердженої 03 грудня 2012 року. Крім того, згідно п.5 Інструкції з розслідування, підставою для прийняття рішення про звільнення може бути лише акт службового розслідування з матеріалами службового розслідування, на підставі якого приймається рішення та видається наказ про накладення дисциплінарного стягнення. 28 жовтня 2013 року відповідачем був виданий наказ № 903, яким застосовано дисциплінарне стягнення до позивача у вигляді догани (копія додається). 10 лютого 2014 року відповідач було складено Акт про систематичне невиконанням позивачем без поважних причин трудових обов'язків. Позивачем було оскаржено до суду зазначений наказ. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2014 наказ № 903, яким застосовано дисциплінарне стягнення до позивача у вигляді догани, було визнано незаконним та скасовано. Поруч з наведеним, після оскарження позивачем наказу № 903 про дисциплінарну відповідальність, відповідачем було складено акт, на підставі якого, 20 лютого 2014 року було звільнено позивача. Про що, позивач був повідомлений лише в день самого звільнення, шляхом надання йому одночасно наказів і трудової книжки. При цьому, від позивача не було отримано пояснень щодо виявлених порушень. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 121 КЗпП України, за відрядженими працівниками зберігається, протягом усього часу відрядження, місце роботи (посада). Тобто, працівника не можна звільнити під час його перебування у відрядженні. Наказом відповідача № 09-в від 14 лютого 2014 року було прийнято рішення про відправлення позивача у відрядження до господарського суду Дніпропетровської області у місто Дніпропетровськ з 17 лютого 2014 року до 19 лютого 2014 року. Відповідно до посвідчення про відрядження позивач у вказаний період був у відрядження в місті Дніпропетровськ. Разом з тим, наказом відповідача № 55-к від 17.02.2014 позивач був звільнений з займаної посади. Виходячи з зазначеного, позивача було звільнено у період його перебування у відрядженні, що є грубим порушенням вимоги КЗпП України щодо порядку звільнення. Крім того, позивач був звільнений без згоди профспілки. Так, відповідно до п. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з працівником - членом первинної профспілкової організації з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України, може провадитись лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої е цей працівник. Згідно п.п. 2, 3 ст. 43 КЗпП України, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Підчас роботи в ДП «НАЕК «Енергоатом» позивач був членом первинної профспілкової організації. Позивача не було викликано на засідання профспілки по розгляду подання власника або уповноваженого ним органу про його звільнення. Разом з наведеним, слід зазначити, що на запит суду, в порядку ч. 9 ст. 43 КЗпП України, професійною спілкою працівників атомної енергетики та промисловості України, було повідомлено, що профспілка не надає згоду на звільнення [PERSON] Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поруч з наведеним, слід зазначити, що суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження доводи представника відповідача щодо наявності законних підстав для звільнення позивача. За таких обставин суд вважає дані позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, їх слід стягнути з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved