Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є матір»ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та не надає належну матеріальну допомогу на його утримання, а тому просить стягнути на його користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку /доходів/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття . До судового засідання позивачем надано заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 24 ). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с.18,23 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. Сторони від спільного проживання мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.3). Малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується довідкою № 4386 від 21.11. 2016 року (а. с. 6). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз»яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. Пунктом 3 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, оскільки відповідач не виконує належним чином свій материнський обов'язок по утриманню дитини, з неї на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно до досягнення дитиною 18 років . В іншій частині вимог відмовити повністю у зв»язку з недоведеністю та необґрунтованістю . Жодних доказів про наявніс ть офіційних доходів у відповідача позивачем не надано. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 551,20 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 180-182, 187, 194 СК України,

Outcome: partial