Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду, з позовом, зазначивши, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON] спільно придбали у подружжя [PERSON] 1/2 частину жилого [ADDRESS], що розташований в [ADDRESS]. Нотаріальним оформленням договору купівлі-продажу зі сторони покупця займалась [PERSON] 8 грудня 2004 року, під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, сторони оформили удавану угоду дарування. Ця обставина була виявлена позивачем лише у вересні 2014 року, під час розлучення [PERSON] та поділом ними майна . Посилаючись на ст. 60 СК України, позивач вважає придбане житло сумісною власністю подружжя. На підставі викладеного, позивач просить визнати укладений договір дарування недійсним, встановити, що фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу ? частини спірного будинку та визнати за ним право власності на 1/4 частину жилого будинку. В судовому засіданні позивач та його представник змінили позовні вимоги, просять визнати укладений 8 грудня 2004 року договір дарування удаваним, бо фактично був укладений договір купівлю-продажу 1/2 частини жилого будинку та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/4 частину цього будинку за кожним. Позивач [PERSON] пояснив, що він особисто у вересні 2004 року передав гроші за будинок продавцям [PERSON]. Оформленням угоди у грудні 2004 року займалась його дружина - відповідачка [PERSON], яка на свій розсуд уклала договір дарування. Відповідачка [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що дійсно у 2004 році вона разом з чоловіком - [PERSON] за спільні кошти придбали 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS], що розташований в [ADDRESS]. Гроші були передані до нотаріального оформлення договору. Під час оформлення договору, сторони домовились зазначити в договорі про укладання договору дарування через менше мито, що, в такому разі, підлягало до сплати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснивши, що у 2004 році вона разом з чоловіком - [PERSON] продали належну їм 1/2 частину спірного жилого будинку подружжю [PERSON] за 600 доларів США. Гроші були отримані восени, а у грудні цього ж року відбулось нотаріальне посвідчення договору. За досягнутою угодою між сторонами, оформлення договору відбувалось за рахунок покупців, від імені яких діяла [PERSON] Остання прийняла рішення про оформлення договору дарування. Подружжя [PERSON] не заперечували, вважали, що покупці спільно прийняли таке рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду належним чином повідомлений. Заперечень проти задоволення позову не надав. Суд, заслухавши, пояснення сторін, вивчивши письмові документи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 жовтня 2001 року в Олександрівському районному відділі реєстрації актів громадського стану Донецької області, актовий запис № 24. а.с.7 Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 11 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22 листопада 2014 року. а.с.64 За договором дарування від 8 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину жилого будинку господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.м.т. Олександрівка [ADDRESS] на земельній ділянці Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області. а. с.8 Зазначений договір 8 грудня 2004 року підданий нотаріальному посвідченню та зареєстрований за № 1726 державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори . Право власності [PERSON] на 1/2 частину вищезазначеного будинку зареєстроване в Олександрівському БТІ 29 грудня 2004 року ,про що зроблений запис під № 258-П в книзі № 2 а.с.11 Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. З урахуванням пояснень сторін про передачу грошей [PERSON] за придбання жилого будинку, суд вважає встановленим, що подружжя [PERSON] фактично продали належну їм на праві власності 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS] подружжю [PERSON], тобто між ними виникли правовідносини правочину купівлі-продажу. Натомість, 8 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали удавану угоду - договір дарування через те, що нотаріальне посвідчення такої угоди дешевше . Спір з цього питання відсутній. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. На підставі викладеного, суд виходить з того, що [PERSON] , знаходячись у шлюбі, придбали за договором купівлі-продажу 1/2 частину жилого будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.м.т. Олександрівка [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші,інше майно, в тому числі договір, виграш, які були одержані за цим договором,є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 61 СК України. Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] щодо визнання за ним права власності на належну йому частку в спільній сумісній власності подружжя - 1/4 частину спірного будинку, підлягають задоволенню.

Outcome: approved