Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу служби у справах дітей № 60 від 04.10.2011 року на обліку Служби перебуває малолітній [PERSON], [INFO], як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, оскільки батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Зазначають, що відповідно до свідоцтва про народження матір'ю малолітнього [PERSON] є [PERSON], 1982 року народження, батько дитини - [PERSON], 1972 року народження. Посилаються на те, що відповідачка [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де згідно акту ЖЕД по обслуговуванню приватного сектору від 15.05.2014 року - будинок не придатний для проживання, неналежним чином виконує батьківські обов'язки, ніде не працює, більше шести місяців з сином не проживає, відповідач - [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] також ніде не працює, веде аморальний спосіб життя. Зазначають, що згідно інформації комунального підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1» Подільського району міста Києва, малолітній [PERSON] з народження перебуває на обліку в амбулаторії № 7 (вул. Копиловська, 1/7), мати з дитиною не проживає, доглядає за дитиною рідна тітка - сестра батька - [PERSON], а згідно інформації ЗНЗ № 2 від 12.10.2015року, де навчається [PERSON], батьки хлопця з класним керівником не контактують, дитина інколи пропускає уроки без поважних причин, не завжди має охайний вигляд, за інформацією Подільського РУ ГУ МВС України від 12.10.2015 року № 55/161251, батьки характеризуються негативно, час від часу в будинку порушується громадський порядок, зловживають спиртними напоями, від сусідів часто надходять скарги стосовно відповідача. Мотивують вимоги тим, що працівниками служби систематично відвідувалась дана родина за місцем проживання, відповідачку неодноразово запрошували до Служби з метою проведення профілактичних бесід, ознайомлювали з чинним законодавством України щодо недопущення неналежного утримання, виховання та навчання дитини. 02.11.2011 року до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві направлено подання щодо притягнення відповідачки [PERSON] до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 184 КпАП України. Подільським районним судом м. Києва винесено постанову про притягнення до відповідальності відповідачки [PERSON] за ч. 2 ст. 184 КпАП України за невиконання батьками або особами, що їх замінюють обов'язків щодо виховання дітей. Обґрунтовують вимоги тим , що 05.11.2015 року на адресу Служби надійшов лист районного Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за № 1648/03-827 щодо малолітнього [PERSON], де спеціалістами Центру зафіксовано, що батько [PERSON] та бабуся перебували вдома в нетверезому стані, дитини вдома не було. Посилаються на те, що під час відвідування спеціалістами Служби у справах дітей та працівниками сектору превентивної діяльності Подільського районного управління поліції 28.01.2016 року було встановлено, що умови для проживання та утримання малолітнього [PERSON] незадовільні, дитина має окреме місце для відпочинку, однак білизна брудна. Дитина не забезпечена необхідним речами для повноцінного розвитку, навчання, відпочинку та проживання. Дані умови небезпечні для життя та здоров'я малолітнього і тому 23.02.2016 року до т.в.о. голови Подільської районної в місті Києві державної адміністрації направлено клопотання про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] від батьків без позбавлення батьківських прав та було видано відповідне Розпорядження № 79 від 23.02.2016 року. 24.02.2016 року малолітнього [PERSON], [INFO], працівниками Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з сектором превентивної діяльності Подільського УП ГУ НП України в м. Києві було відібрано від батьків та влаштовано до дитячої клінічної лікарні № 9 Подільського району м. Києва для проведення медичного обстеження стану здоров'я дитини. У зв'язку з вищевикладеними обставинами звертаються з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримує свої вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні визнала позов позивача в повному обсязі, про що зробила усну заяву, яка зафіксована в журналі судового засідання та надала її письмовий варіант. Представник 3-ї особи в судовому засіданні підтримує вимоги позивача з врахуванням того, що відповідачі визнають позов, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву відповідно до якої вимоги визнає в повному обсязі та просить слухати справу за його відсутності. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 158,169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачку, думку прокурора, як 3-ї особи, який не заперечує проти задоволення позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так зі змісту статті 31 ЦПК України вбачається, що сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Крім того стаття 174 ЦПК України визначає, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вже зазначалося вище, відповідачкою в судовому засіданні зроблено усну заяву про визнання позову позивача в повному обсязі та надано письмову заяву, яка долучена до матеріалів справи, також суду надано і письмову заяву відповідача щодо визнання ним позову позивача. Судом встановлено, що зазначені заяви не суперечать вимогам чинного законодавства України та не порушують прав, свобод чи інтересів як сторін так і інших осіб, наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність прийняття зазначених заяв про визнання позову, що в свою чергу є підставою для задоволення позову позивача. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову позивача. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову позивача, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. солідарно. На підставі викладеного, Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 170 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3,

Outcome: approved