Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2013 року по 30.04.2015 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що дитина- [PERSON]. проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Позивач зазначив, що відповідач протягом тривалого часу, з 2014 року зовсім не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, участі в житті дитини не приймає жодним чином, з днем народження її не вітає, подарунків не передає. До дитини відповідач з'являвся лише у стані наркотичного сп'яніння. З того часу дитина проживає спільно з позивачем. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків: сином не опікувався, не цікавився його життям, здоров'ям, навчанням, матеріальну допомогу на утримання не надавав. Позивач вказав, що малолітній [PERSON] на сьогоднішній день не бажає спілкуватися із батьком через те, що неодноразово був свідком сварок, які влаштовував відповідач будучи у стані сп'яніння. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15.04.2015 р. з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх доходів, щомісячно, які відповідач з вересня по цей час не сплачує. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради позовні вимоги позивача підтримав і вважав доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, заслухав сторони, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2013 року по 30.04.2015 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що відповідач не завжди виконував свої батьківські обов»язки належним чином. Свідки опитані за клопотанням позивача, а саме - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні підтвердили доводи позивача, викладені в позовній заяві, що відповідач виконував свої батьківські обов»язки не належним чином. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але все ж таки суд вважає, що в ході судового розгляду не добуто переконливих доказів, саме свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов»язками, його винної, свідомої поведінки. Згідно листа КУ «Бердянського психоневрологічного диспансеру» Запорізької обласної ради від 23.06.2017 року, [PERSON] на обліку у лікара-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався. Окрім того, той факт, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КУпАП та за ст. 173 КУпАП, а також те, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно [PERSON] характеризує відповідача, як особистість, але ніяким чином не доводить невиконання ним своїх батьківських обов»язків по відношенню до малолітнього [PERSON] Крім того, судом встановлено, що відповідач, хоча і мав заборгованість по сплаті аліментів, частково сплачував їх. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Запорізької області від 14.09.2017 року № 01-5747/47 орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Запорізької області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок обґрунтований доказами, які є суперечливими та не узгоджуються з доказами, що знаходяться в матеріалах справи. Так, згідно листа, адресованого начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради Вареник Я.Є. за № Г-41 від 16.02.2016 року, [PERSON] звертався до служби у справах дітей ВК БМР з заявою про те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, на що йому було повідомлено, що з проведеної 17.02.2016 року бесіди з [PERSON] стало відомо, що [PERSON] з 14.02.2016 року спілкується з сином [PERSON], [INFO], жодних перешкод у спілкуванні з дитиною йому не створюються. Крім того, висновок комісії про те, що [PERSON] свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків, не піклується про його виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я спростовується матеріалами справи та наданими відповідачем доказами, які чомусь не були предметом розгляду комісії. Так, в заяві від 17.02.2016 року, написаної власноруч позивачем - [PERSON] на адресу начальника служби у справах дітей повідомляла, що відповідач приходив до дитини, зокрема 14.02.2016 року приїхав до дитини, гуляв разом із ним, купив продукти, засоби гігієни та подарунки, тобто сама позивач письмово підтверджувала той факт, що відповідач спілкувався з дитиною, приносив подарунки, але не завжди був тверезим, тому наполягла на тому, щоб в майбутньому при зустрічах з дитиною він був тверезим і вів себе адекватно. Отже, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування не є достатньо обґрунтованим та не повністю відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року із змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 18 зазначеної постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] - суд перш за все прийняв до уваги його ставлення до дитини, що він прагне спілкуватися зі своєю дитиною, допомогати їй, турбуватися про неї, хоча на думку її матері, і не є дуже добрим батьком. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: dismissed