Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що був вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 11 квітня 2016 року за реєстровим номером 2841 та яким звернено стягнення на грошові кошти у розмірі 29696 гривень 49 копійок (сума боргу) та 1700 гривень витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, на підставі документів, які не підтверджували безспірності заборгованості. Крім того, ним не було отримано письмову вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на кошти позивача у разі невиконання цієї вимоги. Позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, про що подав письмові заперечення (а.с.84-85). Третя особа приватний нотаріус Бондар І.М. та представник третьої особи Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області подали до суду заяви про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні справи покладались на розсуд суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорюванні суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, у відповідності до якого останній отримав від позивача кредит у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, який повинен був сплачувати позивачеві за користування цим кредитом відповідно до договору. Дія платіжної карточки складала 5 років та закінчилась в травні 2013 року, яка згідно матеріалів справи повторно не видавалась. 16 березня 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Балашовим О.В. направлено на адресу боржника письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 27 травня 2008 року (а.с.71), про те в матеріалах до виконавчого напису відсутнє підтвердження щодо отримання [PERSON] вищевказаної письмової вимоги. 11 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, тобто третьою особою у даній справі, вчинено виконавчий напис (а.с.7), яким запропоновано звернути стягнення на грошові кошти в сумі 31396,49 гривень, з яких пропоновано задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 5994,60 гривень, залишок заборгованості за відсотками - 16772,37 гривень, пеня та комісією - 5515,40 гривень, штраф - 1414,12 гривень, що всього становить 29696,49 гривень та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису складають - 1700 гривень. Також, матеріали цивільної справи містять розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору (а.с.76-77), який Товариством було представлено приватному нотаріусу при зверненні з заявою про вчинення оспорюваного виконавчого напису. Зі змісту вказаного розрахунку слідує, що сума заборгованості за кредитним договором, розрахована за період з 27 травня 2008 року по 29 лютого 2016 року, становила 30196,49 гривень та складалася із заборгованості: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 5994,60 гривень; загальний залишок заборгованості за відсотками - 16772,37 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 5515,40 гривень; штраф (фіксована частина) - 500 гривень; штраф (відсоток від суми заборгованості) - 1414,12 гривень. Саме така сума заборгованості у національній валюті, за виключенням розміру штрафу (фіксована частина), вказана приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваної нотаріальної дії із зазначенням періоду, за який проводиться стягнення з 27 травня 2008 року по 29 лютого 2016 року (а.с. 78). Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до положень ст.88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо додані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення виконавчого напису регламентується главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі- Порядок). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено строк, за який має проводитися стягнення (підпункт 2.1 глави 16 Порядку). Пунктом 3 глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Крім того, як вбачається із матеріалів справи №278/3326/13-ц у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості 04 грудня 2013 року ухвалено рішення апеляційного суду Житомирської області, яке набуло законної сили, про стягнення зі [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» зв'язку з порушенням зобов'язань станом на 31 травня 2013 року за кредитним договором від 27 травня 2008 року 5994,60 гривень заборгованості за кредитом, 10753,80 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3537,05 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 1264,27 гривень штрафу та 344,10 гривень судового збору (а.с.92-93). Зазначені обставини свідчать про те, що виконавчий напис вчинено відносно суми боргу поза межами трирічного строку, встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат», а також, що на час вчинення виконавчого напису вже існував спір щодо розміру заборгованості, що спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Крім того, виходячи з наведеного, суд вважає, що в результаті сума заборгованості за період з 27 травня 2008 року по 29 лютого 2016 року стягнута з [PERSON] двічі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про захист прав позивача шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса від 11 квітня 2016 року таким, що не відповідає виконанню виходячи з того, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованість стягується двічі, а тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не відповідає виконанню. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved