Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 31.10.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого він передав відповідачу безвідсоткову позику в розмірі 4500 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 120 915,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути не пізніше 31.10.2018 року. Підтвердження факту передання грошей є власноручна розписка відповідача. Як зазначає позивач, відповідач у передбачений договором строк вказану суму не повернув, свої зобов`язання за договором не виконав. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 120 915,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1210,00 грн. та 353,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 26.11.2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та уточнив в частині розміру витрат на правову допомогу, які становлять 10 000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні 04.06.2019 року відповідач був присутній та просив про перенесення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. В подальшому відповідач в судові засідання не з`являвся, судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Порядок вручення судових повісток визначено ст.ст.128, 130 ЦПК України, а також п.п.99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року. Таким чином, повідомлення відповідача про час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання здійснювалося відповідно до вимог закону. Крім того, Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Виходячи з цього порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, обізнаність відповідача про знаходження справи в провадженні суду та її предмет, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним, а тому вважає можливим розглянути справу в заочному порядку, проти чого не заперечував представник позивача. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в розмірі 4500 доларів США, що на момент передачі еквівалентно 120 915,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк. Згідно п.4 договору позики, відповідач зобов`язався повернути суму позики не пізніше 31.10.2018 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів згідно вказаного договору підтверджується власноручною розпискою відповідача. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначений строк не повернув. Суд зауважує і на те, що відповідач, будучи достовірно обізнаним про розгляд даної справи в суді, відзиву на позовну заяву не надав, як не надав і жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Відтак, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу грошові кошти в розмірі 120915 грн. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1210 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved