Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на транспортні засоби. В обґрунтування позову вказав, що 15.05.2015 р. між ним та першим відповідачем був укладений договір комісії на придбання транспортних засобів. У відповідності до п. 1.1 цього договору комісіонер зобов'язався від власного імені, за рахунок комітента, укласти з третьою особою договір на придбання автомобілів, належних третій особі на праві власності, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz SLR McLaren» номер кузова [NUMBER] року випуску; та автомобілю «Bentley Continental» номер кузова [NUMBER] року випуску. Як вказано у позові, позивач виконав свої зобов'язання за договором комісії, зокрема, передав, відповідно до п. 2.2.1 договору комісії від 15.05.2015 р., першому відповідачу необхідні грошові кошти для придбання автомобілів. Відповідно до п. 2.1.2 цього договору комісіонер зобов'язаний протягом доби з дня підписання договору купівлі-продажу предмету комісії, а саме транспортних засобів, які вказані в п.1.1 договору комісії, письмово повідомити комітента про факт виконання договору комісії в частині придбання транспортних засобів із доданням договору купівлі-продажу транспортних засобів та доказами сплати за цим договором. У червні 2015 року перший відповідач письмово повідомив позивача про виконання договору комісії в частині укладення договору купівлі-продажу предмету комісії та на підтвердження виконання договору комісії перший відповідач передав позивачу копію договору купівлі-продажу від 05 червня 2015 року вищезазначених транспортних засобів, що був укладений між першим та другим відповідачами, а також докази повної оплати за цим договором. Відповідно до п.1.3 договору комісії - товар, придбаний комісіонером для комітента, є власністю комітента. Право власності на товар переходить до нього з моменту, зазначеного в договорі, укладеному комісіонером в рамках виконання доручення комітента, а якщо цей момент не встановлено у договорі, то з моменту переходу права власності відповідно до законодавства України. У відповідності до п. 1.2 договору купівлі-продажу, що укладений на виконання договору комісії, право власності на товар переходить з моменту повного розрахунку за договором купівлі-продажу або з моменту переходу права власності відповідно до законодавства України. Тому позивач вважає, що він набув права власності на транспортні засоби в день укладення договору купівлі-продажу, внаслідок повної оплати за ним. Відповідно до п.п. 2.1.3, 2.1.4 договору комісії комісіонер зобов'язаний негайно, але не пізніше місяця з дня підписання договору купівлі-продажу предмету комісії, а саме, транспортних засобів, які вказані в п.1.1 цього договору, передати комітенту звіт комісіонера за договором комісії та вказані автомобілі. Всупереч даним умовам договору до теперішнього часу перший відповідач не передав позивачу ані звіту комісіонера, ані транспортні засоби. Вказує, що в теперішній час він не має як власник належних документів на підтвердження його права власності на транспортні засоби. Тому позивач через свого представника просить суд визнати за ним право власності на придбані транспортні засоби. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Прохала стягнути судові витрати з першого відповідача. Представник відповідача № 1 - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що позивачем не виконано умов, не відображених у договорі комісії, які мале місце згідно усної домовленості, тому до теперішнього часу перший відповідач не виконав договору комісії. Представник відповідача № 2 - ТОВ «Арвест» у судовому засіданні позов визнала та зазначила, що дійсно першому відповідачу були продані транспортні засоби, на час укладення договору купівлі-продажу не було жодних обмежень щодо транспортних засобів, грошові кошти були отримані за договором купівлі-продажу у повному обсязі, проте передати транспортні засоби перший відповідач зараз не має можливості внаслідок наявності арешту на транспортні засоби в рамках кримінального провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2015 р. між позивачем гр. Німеччини [PERSON] та першим відповідачем - [PERSON] був укладений договір комісії на придбання транспортних засобів. У відповідності до п. 1.1 цього договору комісіонер зобов'язався від власного імені, за рахунок комітента, укласти з третьою особою договір на придбання автомобілів, належних третій особі на праві власності, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz SLR McLaren» номер кузова [NUMBER] року випуску; та автомобілю «Bentley Continental» номер кузова [NUMBER] року випуску. Згідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до договору комісії - товар, придбаний комісіонером для комітента, є власністю комітента. Право власності на товар переходить до нього з моменту, зазначеного в договорі, укладеному комісіонером в рамках виконання доручення комітента. У відповідності до договору купівлі-продажу від 05.06.2015 р., що укладений на виконання договору комісії між першим та другим відповідачами, а саме між [PERSON] та ТОВ «Арвест», право власності на товар переходить покупцю з моменту повного розрахунку за договором купівлі-продажу. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Отже внаслідок повної оплати за договором купівлі-продажу у день його укладення, на підставі договору купівлі-продажу, договору комісії, відповідно до ст.1018 ЦК України позивач (комітент) набув право власності на предмет комісії (транспортні засоби) 05 червня 2015 року. Відповідно до п.п. 2.1.3, 2.1.4 договору комісії комісіонер зобов'язаний негайно, але не пізніше місяця з дня підписання договору купівлі-продажу предмету комісії, зокрема, транспортних засобів, які вказані в п.1.1 цього договору, передати комітенту звіт комісіонера за договором комісії та вказані автомобілі. Згідно ч. 1 ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Судом встановлено, що перший відповідач порушив вказані умови договору комісії та закону. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Також матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2015 р., у справі №761/12427/15-к було скасовано арешт на автомобіль «Mercedes-Benz SLR McLaren» номер кузова [NUMBER] року випуску; та автомобілю «Bentley Continental» номер кузова [NUMBER] року випуску., що накладено постановою заступника начальника відділу - начальника 1 відділення 3 відділу 1 управління ГСУ СБУ майора юстиції Усова Д.С. від 16.12.2011 р. У відповідності до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2015 р. ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2015 року у справі №761/12427/15-к була скасована. Тобто на час укладення договору купівлі-продажу транспортних засобів та передання у власність таких транспортних засобів позивачу, будь-яких обмежень щодо предмету даної угоди не існувало. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника встановлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, всупереч викладеним вище нормам, позивач [PERSON] повністю позбавлений свого права власності, оскільки до теперішнього часу перший відповідач не виконав умов договору комісії. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача гр. Німеччини [PERSON] щодо визнання за ним право власності на автомобіль «Mercedes-Benz SLR McLaren» номер кузова [NUMBER] року випуску; та автомобіль «Bentley Continental» номер кузова [NUMBER] року випуску підлягають задоволенню.

Outcome: approved