Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 500,0 гривень та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 350,0 грн. щомісячно починаючи з 04.08.2009 року й до досягнення повноліття сина [PERSON], тобто до 04 квітня 2011 року, посилаючись на наступне. У 1993 році був укладений шлюб між [PERSON] до [PERSON] Мусаєвною. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Але спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб був розірваний в судовому порядку 31 січня 2006 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем, так як його мати створила нову сімю та вихованням дитини не займалася, а також продовжує навмисно ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків. Аліменти на користь дитини не сплачує. Тому, позивач, вимушений звернутися з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав. Відповідач в судове засідання не зявилась неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Суд у звязку з її неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку частини 4 статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявилась, у порядку заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представника позивача, представлених письмових доказів. [PERSON], позивач по справі, та [PERSON] Мусаєвна, відповідач по справі, перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], мати якого є [PERSON], а батько [PERSON], це зазначено в свідоцтві про народження від 03 грудня 2005 року, запис № 246. Спільне життя з відповідачем не склалося та 31 січня 2006 року шлюб між сторонами був розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 012753 від 31.01.2006 року, запис № 21. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] А, який займається вихованням та утриманням дитини, так як його мати створила нову сімю, ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина. Відповідно до висновку № К-1837/2 від 08.06.2006 року ради опіки та піклування про доцільність визначення місця мешкання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], вбачається, що на засіданні ради опіки та піклування Приморської райадміністрації [PERSON] дала згоду на проживання сина з батьком. Неповнолітній [PERSON], [INFO], бажає проживати з батьком [PERSON] та проти позбавлення матері батьківських прав відносно нього не заперечує, підтверджує той факт, що мати не цікавиться його життям, успіхами у навчанні, матеріально не допомагає, а піклується і утримує його [PERSON], що підтверджує заява від 19.06.2010 року. Відповідно до наданих до суду характеристик з місця робіт [PERSON], характеризується задовільно, зарекомендував себе з позитивної сторони. Згідно довідки № 1692 від 06.07.2009 року, відповіді за запит №260 від 04.12.2009 року, [PERSON], [INFO], з 2008 року навчається в „Одеському професійному ліцею морського транспорту в групі 18 за спеціальність матрос моторист. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] Мусаєвна ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, не забезпечує необхідного харчування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, матеріальної допомоги не надає, самоусунувшись від виконання батьківських обовязків, не цікавиться життям дитини, не проявляє належної уваги. Враховуючи звернення батька повнолітнього сина з позовом щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та додаткові витрати на утримання дитини, беручи до уваги продовження сином навчання і у звязку з цим він потребує допомоги, суд вважає можливим стягнути аліменти щомісячно, починаючи від дня предявлення позову. При цьому судом встановлено, що сторони проживають роздільно, їх син проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні. При постановлені рішення суд має врахувати матеріальне становище дитини, позивача, а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. На момент розгляду справи відповідач не працює, згідно трудової книги серії БТ-І №5556341 від 06.07.1988 року, на утриманні відповідача знаходиться її неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджує свідоцтво про народження серії 1-ЖД №135306 від 19 березня 2008 року, запис №495. Істотним для вирішення цього спору є той факт, що орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси визнав обґрунтованою вимогу позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, визнавши, що це відповідатиме інтересам малолітньої дитини, її розвитку і вихованню. Суд враховує, що факти поведінки відповідача, тобто відмова у вихованні сина, не можуть позитивно впливати на дитину, тому таке рішення про позбавлення батьківських прав буде максимально повно відповідати вимогам законодавства України щодо охорони дитинства, оскільки, згідно статті 10 Закону України „Про охорону дитинства, держава здійснює захист дитини, в тому числі, від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють тощо. Виходячи з встановлених обставин у справі, суд вважає, що [PERSON] Мусаєвна ухиляється від виконання своїх обов'язків з належного виховання сина, тому позов про позбавлення батьківських прав заявлений [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO], підлягає задоволенню. Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Такими обовязками є відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України зобовязання піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобовязання забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Дії відповідача щодо оцінки його фактичного усунення від виховання дитини є неправозгідними відповідно до частини 3 статті 155 Сімейного кодексу України. Суд дійшов висновку, що відповідач вихованням дитини належним чином не займалась, матеріально не утримувала, ухилялась від виконання батьківських обовязків щодо виховання сина, що знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Беручи до уваги, що згідно частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обовязку щодо утримання дитини, суд на вимогу позивачки вирішує питання про стягнення аліментів на дитину, визначивши їх розмір, виходячи з принципу диспозитивності, у мінімальній сумі, визначеній законом у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. За ст. 52 Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік затверджено на 2010 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 901 гривня, з 1 квітня - 917 гривень, з 1 липня - 921 гривень, з 1 жовтня - 941 гривня, з 1 грудня 957 гривень. З огляду на такі положення закону про державний бюджет, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитини (який на момент ухвалення рішення дорівнює 941 гривням), суд має вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши аліменти на дитину, в твердій грошовій сумі 470,0 гривень але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на відповідний період законом, щомісячно, додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 350, грн. щомісячно, починаючи з 04.08.2009 року й до досягнення повноліття сина [PERSON], тобто до 04 квітня 2011 року. Згідно вимог статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial