Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склались через відсутність взаєморозуміння, з листопада 2020 позивач та відповідач проживають окремо, не підтримують шлюбні стосунки та припинили ведення спільного господарства, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач подав заяву згідно якої вимоги підтримав, просив про здійснення розгляду справи та ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи неодноразово повідомлялась судом належним чином, про що свідчать довідки про доставку смс відправлення. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачка належним чином повідомлена судом про розгляд справи. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачки на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.08.2016 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а/з № 1045), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, сторони з листопада 2020 остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, намірів зберігати шлюб позивач немає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved