Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 275230,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.11.2017 року він передав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 275230,00 грн., про що відповідачем була написана розписка від 03 листопада 2017 року. Відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти до 31.12.2017 року. Починаючи з 30 грудня 2017 року, [PERSON] неодноразово просив [PERSON] повернути йому зазначений в розписці борг, однак [PERSON] ігнорував такі прохання, а в подальшому припинив відповідати на телефонні дзвінки. Отже, відповідач суму боргу у визначений договорами строк не повернув, чим порушив прийняті на себе зобов`язання. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.04.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 03.11.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 275230,00 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 31.12.2017 року. Вказане підтверджується розпискою від 03.11.2017 року. Встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши [PERSON] грошові кошти в сумі 275230,00 грн. В свою чергу, у встановлений договором строк, відповідач не повернув позивачу позичені кошти, тим самим порушивши умови надання позики, на що слід зазначити наступне. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 03.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув суму позики у встановлений договором строк, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 275230,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушив умови договору позики від 03.11.2017 року, а тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 275230,00 грн. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2752,30 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved