Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва»перейменовано з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. Відповідач [PERSON] є користувачем нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та споживала комунальні послуги, які надавав виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». У період з 18.10.2010 р. по 27.06.2014 року відбувалось фактичне споживання комунальних послуг відповідачем, що підтверджується табуляграмами наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг позивачем, проте відповідно до розрахунку заборгованості та акту звіряння наданому позивачем, оплата за комунальні послуги надходили не в повному обсязі. Заборгованість за надані комунальні послуги по нежитловому приміщенню, користувачем якого є відповідач за період з 18.10.2010 р. по 27.06.2014 р. складає в загальному розмірі 26 660,40 грн. У зв'язку з чим просив стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 26 660,40 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в свою чергу просив застосувати до вимог КП Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» наслідки строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки стягнення боргу вимагається за період з 18.10.2010 р. по 27.06.2014 р., а до суду позивач звернувся лише 12.06.2017 р. Крім того, зазначив, що позивачем не надано доказів взяття відповідачкою на себе відповідних обов'язків зі сплати за комунальні послуги у спірний період. Вислухавши пояснення учасників процесу дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] є користувачем нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Основними напрямками діяльності відповідно до п. 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності позивача є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, виконавець, виробник. Як вбачається зі Статуту позивача, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. Таким чином КП «ЦОС Шевченківського району м. Києва» є виконавцем послуг у сфері житлово-комунального господарства, що їх споживають відповідач. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Приписами ст. 638 ЦК України, визначається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як свідчать матеріали справи у зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань та несвоєчасну сплату спожитих послуг заборгованість [PERSON] становить 26 660,40 грн., і складається з основного боргу у сумі 23 108,71 грн., 3% річних у сумі 992,04 грн., та інфляційних втрат у сумі 2 559,67 грн. В судовому засіданні представником відповідача не заперечувалась наявність заборгованості за сплату комунальних послуг за період з 18.10.2010 р. по 27.06.2014 р. у зазначеному представником позивача періоді, проте, він просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог КП ЦОС. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні представником позивача не оспорювалась та обставина, що про порушення прав КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» дізналось у 2010 році. За положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Натомість за положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні представник позивача повідомив про те, що поважні причини для пропуску строку позовної давності відсутні. Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що з метою захисту прав, порушених відповідачем у зв»язку із несплатою комунальних платежів за період з 18.10.2010 р. по 27.06.2014 р. позивач звернувся до суду 12.06.2017 р., зважаючи на відсутність поважних причин не звернення за захистом своїх інтересів протягом встановлених законом 3 років та заяви сторони спору щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності, суд вважає за можливе з цих обставин відмовити у задоволенні вимог КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed