Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики зазначивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2018 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем був укладений договір позики № 674852 в електронній формі, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Крім того позивач вказує, що ним на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 5000 грн., що підтверджується повідомленням від 19.08.2019 року ТОВ ФК «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору доручення від 25.05.2018 року. Станом на день подання позову, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 51797,91 грн за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів, а тому позивач просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики та судовий збір в розмірі 1921 грн. Відповідачем [PERSON] поданий відзив на позов, у задоволенні якого просить відмовити, посилаючись на те, що було порушено порядок укладення електронного договору, зокрема, відсутності належної оферти або акцепту, у зв`язку з чим він звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про що складено акт про правопорушення, вчинене ТОВ «Веллфін» (а.с.68-80). Позивачем подано відповідь на відзив, у якій останній просить задовольнити позов, оскільки стороною позивача детально викладено порядок укладення електронного договору між сторонами, а саме зазначення позичальником на сайті одноразового ідентифікатора для надання згоди на укладення договору та перерахування позивачем на картковий рахунок відповідача коштів позики. Відповідач у відзиві не заперечує факту заповнення ним особисто заявки на отримання позики із зазначенням особистих даних та розміру позики; факту почергового виконання ним на сайті позивача порядку отримання позики та підписання електронного договору позики одноразовим ідентифікатором; факту надходження до особистого кабінету відповідача договору позики №674852 від 24.12.2018 року, з яким відповідач був ознайомлений. Відповідач також підтверджує, що 24.12.2018 року був укладений договір позики, згідно якого він отримав 5000 грн та 23.01.2019 року ним сплачено 1330 грн відсотків. Крім цього, 13.01.2019 року було укладено додаткову угоду до договору (а.с.87-89). Відповідач надав заперечення на відповідь позивача та зазначає, що він не підписував додаткову угоду до договору. Крім, цього позивач не заперечує, що було порушено порядок укладення електронного договору, у зв`язку з чим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було складено акт про правопорушення, вчинене ТОВ «Веллфін» та застосовано захід впливу. Просить розглянути справу у його відсутність (а.с.92-93). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути у його відсутність, про що зазначив у запереченні, а також просив відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.13). Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування, що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9-11). Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВЕЛЛФІН», протокол № 2 від 22.11.2016 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (а.с.14-27). Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформляє заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п.п.6.2., 6.3 Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (пункт 6.6. Правил). Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Судом встановлено, що позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, розміщених на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», оформив заявку та отримав грошові кошти у вигляді позики на платіжну картку, які не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики позивачем надано копію договору позики № 674852 від 24 грудня 2018 року, який оформлений сторонами в електронній формі (а.с.35-44), роздруківку заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (а.с.28-34), лист від 19 серпня 2019 року про перерахування 24.12.2018 року коштів на платіжну картку [PERSON] , яка ним зазначена у заявці, через платіжну систему «Platon» (а.с.46). Згідно п.1.1. договору позики позикодавець зобов`язався надати позичальникові на умовах, що передбачені договором, грошові кошти у сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 цього договору. Строк дії договору 30 днів до 23.01.2019 року, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п.п. 1.3, 1.4 договору). Відповідно до п.1.4 договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Відповідно до п. 1.5.1. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 0,9 процентів від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 0,9 процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 договору. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2,9 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день день прострочення. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4 договору на картковий рахунок відповідача була 24.12.2018 року перерахована сума позики в розмірі 5000 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ Платежі онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів (а.с.46). З договору від 24.12.2018 року вбачається, що при укладенні договору сторони керуються Правилами товариства, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Укладаючи кредитний договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, погоджується із Правилами, текст яких розміщений на сайті кредитодавця. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644\~ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Проте, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (НАЦКОМФІНПОСЛУГ) було скдадено Акт про правопорушення, вчинене товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Веллфін» № 873/16-5/15 від 03.06.2019 року, в якому було зазначено, що товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Веллфін» не дотримано порядку укладення електронного договору, встановленого статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір від 24.12.2018 № 674852 є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (а.с. 76-80). 23.01.2019 року між сторонами укладена додаткова угода №1 до договору від 24.12.2018 № 674852, згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни до п.1.3. Договору, виклавши його в наступній редакції: «строк дії договору 60 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань (а.с.89). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.\~627\~ЦК України відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.\~1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст.\~13\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Господарським, статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 640\~ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Згідно вимог ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики № 674852 від 24.12.2018 року з порушенням вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) [PERSON] здійснено шляхом введення отриманого ОТП-паролю, без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, тобто було порушено форму укладення договору. Однак, суд приймає до уваги, що відповідач надав всі свої персональні дані для отримання позики, зазначив номер банківської картки для отримання коштів, вніс у відповідні вікна в договір код-підпис, погодив з позивачем всі істотні умови договору, отримав кошти, здійснював погашення кредиту, що суд оцінює, як визнання відповідачем укладеного договору, однак в повному обсязі не повернув кошти. Таким чином, договір позики № 674852 від 24.12.2018 року, укладений між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] , відповідає вимогам цивільного законодавства, а також вимогам, які встановлені спеціальним законодавством, яке безпосередньо регулює відносини у сфері споживчого кредитування. Його було укладено та підписано в електронній формі і такі дії сторін відповідають приписам ст. 6 та 627 ЦК України, ст. ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, слід зазначити, що відповідач є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам. Підписанням Договору, відповідач, скориставшись способом його підписання визначеним абз. 2. ч. 1. ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», яким регламентовано, що за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, підтвердив свою згоду із запропонованими умовами кредитного договору, що свідчить про його вільне волевиявлення, спрямоване на укладення договору саме на тих умовах, що визначені в Договорі. Укладення договору відбулося відповідно до чинного законодавства та внутрішніх правил Товариства з вільного волевиявлення відповідача. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, а тому договір позики та додаткова угода до нього укладені в електронній формі мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Вказаний висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Черкаського апеляційного суду від 27.05.2020 року у справі №707/679/19. Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до укладеного між сторонами договору позики № 674852 від 24 грудня 2018 року та додаткової угоди №1 від 23.01.2019 року позичальник [PERSON] отримав кошти у розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 60 днів до 22.02.2019 року. Доказом підтвердження отримання коштів є лист від ТОВ «Платежі онлайн» від 19 серпня 2019 року, у якому зазначається сума коштів, номер картки, код авторизації, номер транзакції в системі (а.с.46). Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплати процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. договору. Станом на 19 серпня 2019 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 40215 грн з яких 5000 грн. - сума позики, 9405 грн. заборгованість за відсотками, 25810 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.45). Суд звертає увагу, що позивачем не вірно обрахована загальна заборгованість за кредитом. З кредитного договору вбачається, що сума кредиту становить 5000 грн, відповідачем сплачено відсотки в сумі 1330 грн (а.с.73), тому суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 5000 грн. Щодо стягнення відсотків в сумі 9405,48 грн та прострочених відсотків в сумі 25810 грн суд зазначає наступне. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З кредитного договору вбачається, що відповідно до п. 1.5.1. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 0,9 процентів від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 0,9 процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 договору. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2,9 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день день прострочення. У кабінеті позичальника було розміщене оголошення, що заборгованість по кредиту становить 46295 грн (а.с.74). Позивач просить стягнути заборгованість станом на 19.08.2019 року, тому кількість днів користування позикою становить 238 днів, з 24.12.2018 року по 19.08.2019 року. Розмір відсотків за перший день користування позикою становить 50 грн (5000 грн*0,9/100%) =45 грн, проте згідно умов договору не може бути менше 50 грн. За решту днів щоденний розмір відсотків становить 45 грн (5000 грн*0,9/100%), 45 грн *237 днів=10665 грн Тому розмір відсотків становить 10715 грн (10665 грн+50 грн). Відповідачем були погашені відсотки в сумі 1330 грн (а.с.73), тому суд стягує відсотки в сумі 9385 грн (10715-1330 грн). Оскільки відповідач не повернув кошти у встановлений строк, тому право кредитодавця нараховувати підвищені відсотки в розмірі 2,9 відсотки від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день день прострочення виникає після закінчення строку кредитування, тобто з 23.02.2019 року, що по 19.08.2019 року становить 177 днів. Розмір підвищених відсотків в день становить 145 грн (5000 грн*2,9/100%). Загальний розмір відсотків становить 25665 грн (145 грн *177 днів). Так як, у визначений строк кредитування відповідач не погасив заборгованість за кредитом, тому суд стягує з відповідача на користь позивача відсотки в сумі 9385 грн та збільшені відсотки в сумі 25665 грн. З огляду на зазначене, суд, з урахуванням наданих доказів, прийшов до висновку, що в порушення умов Договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи вище викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 674852, укладений 24.12.2018 року станом на 19.08.2019 року в сумі 40050 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 9385 грн., підвищені відсотки 25665 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1921 грн, ціна позову становить 40215 грн, судом позов задоволено частково та стягнуто 40050 грн, відсоток задоволених позовних вимог становить 99,6% (40050 грн*100%/40215 грн). Суд, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати (сплачений судовий збір) пропорційно розміру задоволених позовних вимог і становить 1913,32 грн (1921 грн*99,6%/100%). Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1913,32 грн.

Outcome: partial