Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги між ПАТ «Укргазпромбанк» та ПП «Агентством земельних відносин» від 05 березня 2015 року, забезпечений іпотекою - нежитловими приміщеннями - адміністративний будинок (літ. А-2) пл.. 502, 9 м. кв.; виробничий корпус (літ. Б-2) пл.. 394 м. кв. гаражний корпус (літ. В-1) пл. 210, 5 м. кв.; прохідна (Г-1) пл.. 14, 6 м. кв., що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Шафарика, 11; визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень - адміністративний будинок (літ. А-2) пл. 502,9 м. кв.; виробничий корпус (літ. Б-2) пл.394 м. кв. гаражний корпус (літ. В-1) пл.210, 5 м. кв.; прохідна (Г-1) пл. 14, 6 м. кв., що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Шафарика, буд. 11, укладеного між Приватним підприємством «Агентство земельних відносин» та [PERSON], та [PERSON] посвідчений [PERSON] - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу. Свої вимоги мотивує тим, що з 03 квітня 2013р. позивач був власником об'єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень: адміністративний будинок (літ.А-2) площею 502,9 кв.м, виробничий корпус (літ.Б-2) площею 394,0 кв.м, гаражний корпус (літ.В-1) площею 210, 5 кв.м, прохідна (літ.Г-1) площею 14,6 кв.м, що знаходяться за адресою: Львівська область, місто Львів, вулиця Шафарика, будинок №11, яке належало йому на підставі договорів дарування. 09.01.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Укргазпромбанк» було укладено іпотечний договір, на підставі якого [PERSON] передав вищевказане майно банку в іпотеку в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором споживчого кредиту №1-Ф-К/14-№ЗРВ від 09.01.2014 року, згідно з яким отримав кредит в розмірі 600000 грн. із строком повернення 08.01.2015р. 06.03.2015 р. позивач, прийшовши до зазначеного об'єкту нерухомості, не зміг потрапити за огорожу. Біля воріт проводились роботи з заміни замків. Позивача було повідомлено про укладення між [PERSON], [PERSON] та ПП «Агентство земельних відносин» договору купівлі-продажу вказаного об'єкта нерухомості. Того ж дня, позивач звернувся до Львівського відділення ПАТ «Укргазпромбанк», в іпотеку якому було передано вищевказане майно, де дізнався про укладення 05.03.2016р. між останнім та Приватним підприємством «Агентство земельних відносин» договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Вважає, що нотаріус не мала правових підстав для посвідчення вказаного договору, оскільки ПП «Агентство земельних відносин» не є фінансовою установою, а тому не може бути іпотекодержателем за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов'язання за кредитним договором. Крім цього, позивач не був письмово повідомлений про відступлення права вимоги у пятиденний строк. А платіжне доручення на підтвердження здійснення розрахунків за цим договором не містить підписів та печатки підприємства. Того ж дня, 05.03.2016р., між Приватним підприємством «Агентство земельних відносин» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень - адміністративний будинок (літ. А-2) пл. 502,9 кв.м; виробничий корпус (літ. Б-2) пл.394 кв.м гаражний корпус (літ. В-1) пл.210, 5 кв.м; прохідна (Г-1) пл. 14, 6 кв.м, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Шафарика, буд. 11, за ціною 1200000 грн., яка є заниженою, так як ще 20.12.2013 року оцінювачем ПП «Компанія «Експерт» було здійснено оцінку заставного майна із зазначенням ринкової вартості 4845000 грн., що за курсом НБУ станом на той час становило 606155,39 доларів США. Вважає, що укладення договору про відступлення права вимоги за своєю правовою природою для ПАТ «Укргазпромбанк» є задоволенням своїх кредиторських вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому має відбуватися в порядку, визначеному Закону України «Про іпотеку», однак не відповідає вимогам ч.ч.3, 5 ст.33, ч.ч.1, 2 ст.35, ч.ч.1, 2 ст.38 вказаного закону. Так, позивача не було повідомлено за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу про намір укласти цей договір, чим позбавлено позивача можливості придбати предмет іпотеки. Крім цього, вважає, що оспорювані договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а тому не відповідають вимогам п.5 ч.1 ст.203 ЦК України, що у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК є підставою для визнання правочинів недійсними. Вважає, що фінансова операція при укладенні договору переуступки права вимоги виглядає сумнівною, оскільки ПАТ «Укргазпромбанк» в подальшому збанкрутував, а ПП «Агентство земельних відносин» негайно продало предмет іпотеки фізичним особам [PERSON] та [PERSON] протягом 30 хв. після набуття права вимоги по ньому і з відстрочкою отримання плати за це майно та без повідомлення позивача і вимоги до нього по набутих зобовязаннях. Крім цього, державна реєстрація відчуження ПП «Агентство земельних відносин» права власності на нерухоме майно фізичним особам відбулася по часу раніше, ніж ПАТ «Укргазпромбанк» припинив обтяження, накладене на це майно при відступленні права вимоги. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача ПП «Агентство земельних відносин» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмовому відзиві (т.1 а.с.108-111) та письмових поясненнях (т.2 а.с.15-19, 84-91). Вважає, що позивачем не наведено підстав для визнання спірних договорів недійсними. Укладення договору про відступлення прав вимоги відбулося на підставі п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, згідно з якою кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, а не на підставі договору факторингу, стороною якого (фактором) може бути лише фінансова установа. При цьому, згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, тому неповідомлення у пятиденний строк позивача про відступлення права вимоги не є підставою для визнання договору відступлення права вимоги недійсним. Безпідставними вважає також і вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки такий укладено у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку». Так, 16.10.2014р. ПАТ «Укргазпромбанк» скерувало на адресу позивача вимогу-повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки, однак позивач не реалізував своє переважне право на придбання предмета іпотеки, тому після спливу 30-денного строку банк отримав право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, а у зв'язку з укладенням договору про відступлення права вимоги, таке право у відповідності до ст.514 ЦК України перейшло і до ПП «Агентство земельних відносин», яке останнє реалізувало шляхом укладення з [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу. Укладення спірних договорів в один день не є підставою для визнання таких недійсними, оскільки ЦК України не містить обмежень щодо моменту укладення договорів. Зазначив, що продаж предмета іпотеки було проведене не за заниженою ціною як вказує позивач, а за ціною, визначеною іпотечним договором, що відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку». Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (т.1 а.с.190-192). Вважає, що неповідомлення боржника про зміну кредитору не є підставою для визнання договору відступлення права вимоги недійсним, а укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки відбулось з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (т.1 а.с.184-185). Вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки такі ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені жодними доказами. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача ПАТ «Укргазпромбанк» в попередніх судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (т.1 а.с.182-183). Вважає позовні вимоги безпідставними та в їх задоволенні просив відмовити. В останнє судове засідання представник відповідача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа в судові засідання не з'явилася. Скерувала на адресу суду письмові заперечення (т.2 а.с.41, 42) та з підстав, викладених в них, просила в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити без її участі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що 09.01.2014р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №1-Ф-К/14-ЗРВ, відповідно до умов якого позивач отримав споживчий кредит на суму 600000 грн. зі строком повернення до 08 січня 2015р. (т.1 а.с.112-116). В якості забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за вищевказаним договором кредиту, 09.01.2014р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір (а.с.117-118), згідно з п.3 якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення - адміністративний будинок (літ. А-2) пл. 502,9 кв.м; виробничий корпус (літ. Б-2) пл.394 кв.м гаражний корпус (літ. В-1) пл.210, 5 кв.м; прохідна (Г-1) пл. 14, 6 кв.м в будинку №11 по вул.Шафарика у м.Львові. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності: 45/100 часток на підставі Договору дарування 45/100 ідеальних частин нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] 27.03.2013 р. за реєстровим номером №457, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 27.03.2013р.,згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1700177, виданим державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 27.03.2013р., номер запису про право власності 472195. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 29325946101; 55/100 часток на підставі Договору дарування 55/100 ідеальних частин нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] 03.04.2013 р. за реєстровим номером №476, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 03.04.2013р., згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1944126, виданого державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 03.04.2013р., номер запису про право власності 536590. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 29325946101. Відповідно до п.4 вказаного договору предмет іпотеки сторони оцінили в сумі 1200000 грн. 05.03.2015р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та ПП «Агентство земельних відносин» було укладено договір про відступлення права вимоги (т.1 а.с.133-135), згідно з умовами якого первісний кредитор відступив новому кредиторові, а новий кредитор прийняв права вимоги, що належать первісному кредиторові і став кредитором за наступними кредитними договорами (включаючи усі додаткові угоди та додатки до них) в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу права вимог, зокрема, за договором споживчого кредиту №1-Ф-К/14-ЗРВ від 09.01.2014 р., укладеним між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] на загальну суму права вимоги 657664,11 грн. Відповідно до п.1.3. договору про відступлення права вимоги одночасно з відступленням прав вимоги за кредитними договорами до нового кредитора перейшли всі права первісного кредитора за усіма договорами забезпечення, зокрема і за вищевказаним іпотечним договором від 09.01.2014р., укладеним між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON], що підтверджується додатком 1 до договору про відступлення права вимоги (а.с.136-137). Вказаний договір відповідно до п.5.6 укладено в трьох примірниках, по одному для кожної сторони, третій для нотаріального посвідчення договору про відступлення права вимог за договорами забезпечення (посвідченими нотаріально). Того ж дня, 05.03.2015р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та ПП «Агентство земельних відносин» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.141-142). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Разом з тим, ні з договору споживчого кредиту №1-Ф-К/14-ЗРВ, ні з іпотечного договору, укладених 09.01.2014р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON], не вбачається застереження щодо необхідності згоди боржника на заміну кредитора. Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.8 Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставними посилання [PERSON] на неповідомлення його про відступлення права вимоги у пятиденний строк як на підставу для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, оскільки такого обовязку у кредитора на момент вчинення правочину не було. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, позивач посилається також на те, нотаріус не мала правових підстав для посвідчення вказаного договору, оскільки ПП «Агентство земельних відносин» не є фінансовою установою, а тому не може бути іпотекодержателем за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов'язання за кредитним договором. Разом з тим, такі доводи позивача також є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому, ЦК України закріплено свободу договору, яка полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Разом з тим свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Вказані положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Визначення місця договору факторингу в системі цивільно-правових договорів, які регулюють передачу (відступлення) права вимоги має суттєве значення, оскільки відмежування вказаного договору від інших подібних договорів визначає необхідність виконання спеціальних вимог законодавства, зокрема, відносно осіб, які можуть виступати фактором. Разом з тим, розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні. Так, відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. В той час як договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Вказана послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Як вбачається з спірного договору про відступлення права вимоги, таким лише передбачено обовязок ПП «Агентство земельних відносин» остаточно оплатити вартість прав вимоги, яка встановлено договором на момент його укладення, та не містить умови щодо отримання плати за передачу грошових коштів. Вищенаведене свідчить про те, що спірний договір про відступлення права вимоги, укладений 05.03.2015 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ПП «Агентством земельних відносин» за своєю правовою природою є переданням прав за правочином, внаслідок чого відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України відбувається заміна кредитора у зобов'язання, а не договором факторингу, який передбачає спеціальний субєктний склад. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що підстав для визнання вказаного договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України немає. 05.03.2016р. між Приватним підприємством «Агентство земельних відносин» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені у відповідності до статті 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.186-187). Відповідно до п.1 вказаного договору ПП «Агентство земельних відносин» передало у власність [PERSON] і [PERSON] нежитлові приміщення - адміністративний будинок (літ. А-2) пл. 502,9 кв.м; виробничий корпус (літ. Б-2) пл.394 кв.м гаражний корпус (літ. В-1) пл.210, 5 кв.м; прохідна (Г-1) пл. 14, 6 кв.м, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Шафарика, буд. 11. Відповідно до п.3 вказаного договору цей продаж вчинено за ціною 1200000 грн. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання вищевказаного договору недійсним, позивач посилається на те, що такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків, державна реєстрація відчуження ПП «Агентство земельних відносин» права власності на нерухоме майно фізичним особам відбулася по часу раніше, ніж ПАТ «Укргазпромбанк» припинив обтяження, накладене на це майно при відступленні права вимоги, продаж предмета іпотеки здійснено за ціною 1200000 грн., яка є заниженою, так як ще 20.12.2013 року оцінювачем ПП «Компанія «Експерт» було здійснено оцінку заставного майна із зазначенням ринкової вартості 4845000 грн., що за курсом НБУ станом на той час становило 606155,39 доларів США. Вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом укладення вищевказаного договору купівлі-продажу не відповідає вимогам ст.ч.ч.3, 5 ст.33, ч.ч.1, 2 ст.35, ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про іпотеку». Так, позивача не було повідомлено за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу про намір укласти цей договір, чим позбавлено позивача можливості придбати предмет іпотеки. Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Відповідно до ч.1, 2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Як вбачається з іпотечного договору, укладеного 09.01.2014р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] (а.с.117-118), у такому міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання (договір про задоволення вимог іпотекодержателя). Предметом іпотеки є один обєкт нерухомого майна - нежитлові приміщення - адміністративний будинок (літ. А-2) пл. 502,9 кв.м; виробничий корпус (літ. Б-2) пл.394 кв.м гаражний корпус (літ. В-1) пл.210, 5 кв.м; прохідна (Г-1) пл. 14, 6 кв.м в будинку №11 по вул.Шафарика у м.Львові. 16.10.2014р. ПАТ «Укргазпромбанк» скеровано на адресу позивача вимогу-повідомлення №1872 (а.с.150-155), якою останнього повідомлено про порушення ним зобов'язань за договором споживчого кредиту, наявність заборгованості по кредитному договору та необхідність погашення кредиту. Зазначено, що у випадку невиконання вказаної вимоги буде проведено звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначений у п.3 Іпотечного договору шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за ціною, за якою сторони оцінили предмет іпотеки та визначили у п.4 Іпотечного договору, а саме за ціною 1 200000,00 грн., відповідно до вимог, визначених п.п.11.2.11 Іпотечного договору та ст.ст.35, 38 Закону України «Про іпотеку». Оскільки позивачем протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаного листа не повідомлено ПАТ «Укргазпромбанк» про свій намір придбати предмет іпотеки, то в останнього виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач не заперечує факту не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому з урахуванням вищенаведеного та відступлення ПАТ «Укргазпромбанк» права вимоги за кредитним договором, забезпеченим договором іпотеки, суд приходить до висновку, що ПП «Агентство земельних відносин» правомірно звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення спірного договору купівлі-продажу. При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на реалізацію предмета іпотеки за заниженою ціною, оскільки таку проведено за ціною, погодженою сторонами у п.4 іпотечного договору, що передбаченого п.11.2 цього ж договору та відповідає вимогам ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» Більше того, у разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього, однак не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Необґрунтованими є й посилання позивача на те, що спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки такі належними доказами не підтверджено та спростовуються матеріалами справи, зокрема актом приймання-передачі від 05.03.2015р., витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачами [PERSON] і [PERSON] (т.1 а.с.188, 189, 196), що підтверджує спрямованість договору купівлі-продажу на реальне настання наслідків. Не є підставою для визнання спірних договорів недійсними і посилання позивача на неправомірність дій нотаріуса при їх посвідченні, а також на те, що державна реєстрація відчуження ПП «Агентство земельних відносин» права власності на нерухоме майно фізичним особам відбулася по часу раніше, ніж ПАТ «Укргазпромбанк» припинив обтяження, накладене на це майно при відступленні права вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права нотаріуса щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, у разі припинення іпотечного договору передбачено ст.74 Закону України «Про нотаріат» та розділом II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, нотаріус міг вчинити державну реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна лише після вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013р. №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка була чинною на момент проведення державної реєстрації прав на підставі спірних договорів. Відповідно до п.5.1 [PERSON] 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки. Згідно з ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до п.п.8-29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву. Нотаріус приймає заяви в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації. Моментом прийняття заяви вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше. Черговість розгляду заяв щодо одного обєкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав. Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом 05.03.2015р. о 16:43:00 зареєстровано заяву про державну реєстрацію відступлення прав; о 16:50:03 зареєстровано рішення про реєстрацію Договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами; далі нотаріусом вносились відомості про реєстрацію іпотеки за новим іпотекодержателем - ПП «Агентство земельних відносин», а саме заяву про реєстрацію прав та їх обтяжень було зареєстровано нотаріусом о 17:07:21. Після реєстрації прав нового Іпотекодержателя нотаріус вчинила нотаріальну дію про перехід права власності на нерухоме майно від ПП «Агентство земельних відносин» до [PERSON] та [PERSON], о 18:15:02 - зареєстровано заяву про реєстрацію права власності та о 18:18:39 зареєстровано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В подальшому о 18:35:20 нотаріусом зареєстровано заяву та припинено заборону на нерухоме майно, накладену в інтересах обтяжувача ПАТ «Укргазпромбанк». Після цього о 18:42:59 - зареєстровано заяву та припинено іпотеку нерухомого майна в інтересах Іпотекодержателя - ПП «Агентство земельних відносин». Таким чином дії нотаріуса при посвідченні спірних договорів відповідали вимогам Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, чинному на момент посвідчення договорів, та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Враховуючи вищенаведене, оскільки всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, [PERSON] не представлено суду належних доказів на підтвердження наявності обставин, які давали би підстави для визнання спірних договорів недійсними, крім цього не обґрунтовано порушення внаслідок укладення цих договорів прав, свобод чи інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім цього, відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вищенаведене, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення цього позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.03.2015р. слід також скасувати.

Outcome: dismissed