Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Крижанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 28.06.2011 р. в с. Осична Хмільницького району Вінницької області померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями за № 18 в с. Осична Хмільницького району Вінницької області по вулиці Зеленій. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] позивач своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори й частково оформив право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на нього за спадкодавцем. Тому, за захистом своїх невизнаних прав позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Сторони в судове засідання не зявились, про час та день судового розгляду були повідомлені належним чином, надіслали суду заяви, якими просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність представників сторін, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося. За наведених вище обставин справа розглядається у відсутність сторін на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, свідоцтвом про смерть серії 1-ТП № 168593 доведено, що 28.06.2011 року померла [PERSON] (а.с. 5). Після її смерті залишилось спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 18 в с. Осична Хмільницького району Вінницької області по вулиці Зеленій. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON] № 2054 від 11.08.2017р., [PERSON]Т . відмовлено у оформленні права в нотаріальному порядку на спадщину, а саме на житловий будинок, оскільки у нього відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначений будинок, як того вимагає ст. 182 ЦК України. Одночасно, із зазначеного документу вбачається, що [PERSON] звертався до державної нотаріальної контори та на підставі його звернення було заведено спадкову справу, однак у зв'язку із відсутністю право встановлювальних документів на будинок, позивач вимушений був звертатись до суду із зазначеним позовом. Так, відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6- Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином належність житлового будинку № 18 в с. Осична Хмільницького району Вінницької області по вулиці Зеленій[PERSON] доводиться належними й допустимими доказами, а тому при житті спадкодавець володіла, користувалась та розпоряджався вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності. Однак вказане право власності за нею належним чином зареєстроване. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А згідно за ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджують його право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved