Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадщину, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Корюківка Чернігівської області, вул. Молодіжна, 3, мотивуючи свої вимоги тим, що за життя він належав [PERSON] та [PERSON], які були подружжям, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За життя обоє з подружжя розпорядились своїм майном, склали заповіти на користь позивача. 26 грудня 2004 року [PERSON] помер. На день смерті разом з ним проживала його дружина [PERSON] 27.01.2005 року із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулася [PERSON] 07 січня 2005 року [PERSON] померла. Позивач прийняв спадщину після неї, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, у позивача виникли перепони в отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на спірний житловий будинок, яка відкрилася після смерті подружжя [PERSON] через відсутність свідоцтва про реєстрацію подружжям [PERSON] шлюбу, яке необхідне для підтвердження права [PERSON] на спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] Позивач, представник позивача у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.115). Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали і просили суд відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду (а.с.116). Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, матеріали цивільних справ № 736/334/15-ц, № 736/593/15-ц, №736/1548/14, встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 05.11.1992 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2093, [PERSON] купив у колгоспу ім. Горького м. Корюківки житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Корюківка Чернігівської області, вул. Молодіжна, 3 (а.с.9-10, 40). Згідно довідки [PERSON] районного бюро технічної інвентаризації КРКП Рампа від 01.09.2015 року № 267/08-15, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на землі [PERSON] міської ради в м. Корюківка Чернігівської області, по вул. Молодіжна, 3, має 100% готовності та 15% зносу. По даним [PERSON] БТІ право власності на даний житловий будинок станом на 31.12.2012 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.1992 року (а.с.58). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон віджудження обєктів нерухомого майна № 43565360, № 43565525 від 09.09.2015 року, відомості відносно будинку № 3 по вулиці Молодіжній у м. Корюківці Чернігівської області відсутні (а.с.54-55). 26 грудня 2004 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244115, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Чернігівської області 08.10.2014 року (а.с.14). За даними [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, до майна померлого 26.12.2004 року [PERSON] була заведена спадкова справа № 19/2005, із заявою про прийняття спадщини після нього до нотаріальної контори звернулась [PERSON], як спадкоємець за заповітом, посвідченим [PERSON] районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 12.03.2003 року за № 630. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.69-92). Відповідно до заповіту, посвідченого 12 березня 2003 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 630, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, [PERSON] заповів [PERSON] (а.с.103). Відомості про заповіт внесено до Спадкового реєстру 15.03.2003 року, номер заповіту у Спадковому реєстрі - 8370667 (а.с.71). Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Відповідно до заповіту, посвідченого 14 вересня 2004 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2012, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, [PERSON] заповів [PERSON] (а.с.6). Відомості про заповіт внесено до Спадкового реєстру 18.09.2004 року, номер заповіту у Спадковому реєстрі - 8639537 (а.с.71). У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.1254 ЦК України, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Як вбачається зі змісту заповіту, складеного [PERSON] 12 березня 2003 року, все своє майно він заповів [PERSON], а 14 вересня 2004 року ним було складено новий заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день і на що він за законом матиме право, [PERSON] заповів [PERSON]. Таким чином, заповіт складений [PERSON] 14 вересня 2004 року у відповідності до положень ч.2 ст.1254 ЦК України скасував заповіт, складений ним 12 березня 2003 року. Положеннями статей 1269, 1279 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Як вбачається із спадкової справи, заведеної до майна померлого 26 грудня 2004 року [PERSON], спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений ст.1270 ЦК України строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.69-92) та у відповідності з нормами ст.1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст.1223 ЦК України, у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2014 року у справі № 736/1548/14 встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON], померлого 26 грудня 2004 року, та [PERSON], померлої 07 січня 2005 року, з 20 листопада 1992 року і по 26 грудня 2004 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 6591 від 08.10.2015 року, померлий [PERSON] до дня смерті 26.12.2004 року проживав та був зареєстрований [INFO], з [PERSON] та [PERSON] (а.с.46). Згідно пояснень відповідачки [PERSON], наданих у судовому засіданні, вона доводиться двоюрідною сестрою [PERSON], померлому 26 грудня 2004 року, а [PERSON] є її рідним сином, що не оспорюється сторонами у справі. Таким чином, [PERSON], в силу положень ст.1264, ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини. 07 січня 2005 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244116, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Чернігівської області 08.10.2014 року (а.с.15). Відповідно до заповіту, посвідченого 14 вересня 2004 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2013, все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с.98). Як вбачається із спадкової справи № 16/2005, заведеної до майна померлої 07.01.2005 року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після неї до [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області звернулись [PERSON], сестра померлої, як спадкоємець за законом та [PERSON], як спадкоємець за заповітом. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.93-100). Згідно правил, встановлених ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, [PERSON] у відповідності до положень статей 1223, 1269, 1279 ЦК України, як спадкоємець за заповітом, прийняв після [PERSON] спадщину, до якої увійшов, зокрема, спірний житловий будинок, успадкований нею після [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані у судовому засіданні, показали, що позивач не здійснював догляду за [PERSON] та [PERSON], разом з ними не проживав. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов є законним, обгрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після [PERSON], до складу якої увійшов успадкований нею після [PERSON] спірний житловий будинок з надвірними будівлями. При цьому суд критично оцінює посилання відповідача [PERSON] на положення ст.ст.1164, 1166 ЦК України, а також те, що вона є спадкоємцем третьої черги за законом за правом представлення після смерті своєї матері, рідної тітки [PERSON], оскільки відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку представлення, як спадкоємець третьої черги за законом. А відтак право на спадкування за законом набули спадкоємці наступної черги. Не вбачає суд підстав із для застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки в силу положень ст.ст.257, 261 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після [PERSON], вважаючи її дружиною [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом належного йому майна, 26.01.2005 року. 27.01.2005 року відповідач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після [PERSON], як спадкоємець за заповітом. При цьому позивач міг довідатися і довідався про порушення свого права звернувшись в подальшому до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] та дізнавшись про наявність перепон у його отриманні, що згідно пояснень позивача мало місце у 2014 році та цілком узгоджується з дослідженими у судовому засіданні матеріалами цивільних справ № 736/334/15-ц, № 736/593/15-ц, №736/1548/14, з яких вбачається, що саме починаючи з кінця 2014 року позивач, дізнавшись про порушення своїх прав стосовно предмета позову, неодноразово звертався до суду з метою їх за захисту з різноманітними заявами. Зібраними по справі та дослідженими усудовому засіданні доказами, а також показаннями свідків наведені вище висновки суду не спростовуються. Враховуючи викладене,

Outcome: approved