Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди. В позові зазначає, що 21.04.2016р., близько 08:10 год. відповідач, керуючи автомобілем «М412» реєстраційний номер [NUMBER], здійснював рух по проїжджій частині вул. Чарівна в напрямку від вул.Уральська до вул. Бочарова в м. Запоріжжя. В цей час, він як пішохід, перетинав проїжджу частину вул.Чарівна, перетинаючи зліва направо за ходом руху водія. В районі будинку 131 по вул.Чарівній відповідач допустив наїзд на нього. В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта № 2821 від 27.07.2016р. він отримав тілесні ушкодження, які в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили за собою тривалий розлад здоров'я, більше 21 дня. Відповідно до постанови слідчого Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області від 28.08.2016р. ним, як потерпілим, було порушено правила дорожнього руху, а самим водієм було порушено вимоги п. 2.1 правил дорожнього руху. В результаті противоправної поведінки відповідача йому було завдано моральної шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що в результаті ДТП він зазнав сильного фізичного болю як під час ДТП так і під час лікування в лікарні. Крім того, після виписки з лікарні він ще довго повинен проходити курс реабілітації, в результаті отриманих травм він не може жити повноцінним життям, оскільки не може нормально пересуватися, не може займатися улюбленими справами та працювати, погіршився сон. Витратив та витрачає власні кошти на своє лікування, а відповідач його навіть не навідав у лікарні та не поцікавився його станом здоров'я. Моральну шкоду, завдану йому в результаті ДТП оцінює в 50000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. У судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в подальшому надали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач позовні вимоги визнав частково, надав письмові заперечення на позов (а.с.52-55), в судовому засіданні пояснив, що 21.04.2016р. дійсно відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача, як пішохода, та ним, як водія транспортного засобу. При цьому, відповідно до постанови слідчого, ним були порушені вимоги п.2.1г розділу 2 Правил дорожнього руху, яким передбачається, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс(сертифікат) обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже його порушення жодним чином не може перебувати у прямому причинному зв'язку з подією ДТП. Відповідно до цієї постанови слідчого, кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Причиною виникнення ДТП стало порушення пішоходом [PERSON] п.п.4.7, 4.10, 4.14 а),б),г) розділу 4 Правил дорожнього руху. Крім того, вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не доведена, а розмір її не обґрунтований. Визнає позовні вимоги у розмірі 500,00 грн. Вподальшому будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до суду не з'явився. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, судом встановлено, що 21.04.2016р. близько 08:10 годині, водій [PERSON], відповідач по справі, керуючи автомобілем «М412», реєстраційний номер [NUMBER], здійснював рух по проїзній частині вул. Чарівна, у напрямку від вул.Уральська до вул. Бочарова у м. Запоріжжі. У цей час проїзну частину вул.Чарівна, рухаючись зліва направо за ходом руху водія, перетинав пішохід [PERSON], позивач по справі. В районі будинку № 131 по вул. Чарівна, водій, виявивши пішохода, застосував заходи екстреного гальмування, проте вчасно зупинити керований транспортний засіб не зміг, в результаті чого допустив наїзд на пішохода. В результаті ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 2821М від 27.07.2016р. (а.с.10-14) позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді : закритого компресійно-осколкового перелому тіла, поперечного і остистого відростків 12 грудного хребця зі зміщенням кісткових фрагментів, зі звуженням хребетного каналу на цьому рівні; закритого перелому 12-го ребра зліва; закритих осколкових переломів великої та малої гомілкових кісток лівої гомілки в середній їх третині зі зміщенням кісткових фрагментів, які в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, безпечні для життя, але такі, що спричинили за собою тривалий розлад здоров'я, більше 21 дня. Забої м'яких тканин голови, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкода від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, внаслідок ДТП, яке сталося 21.04.2016 року, позивача було госпіталізовано до Комунальної установи « Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», де він знаходився на лікуванні, відповідно до виписного епікризу до історії хвороби № 6266, з 21.04.2016р. по 20.05.2016р.( а.с.79). Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 28.07.2016р. слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, який розглянув матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016080050002570 від 21.04.2016р., за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, ДТП сталося у світлий час доби, видимість елементів проїзної частини більше 150 м, дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе. Дорога мала по одній смузі руху в обох напрямках. Вказана ділянка не призначена для перетину її пішоходами. На відстані 50 м від місця пригоди розташований регульований світлофорним об'єктом пішохідний перехід, який працював у звичайному режимі, та який міг бачити пішохід [PERSON] Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 436\\16 від 07.07.2016р., на яку посилається слідчий в Постанові про закриття кримінального провадження від 28.07.2016р., в діях водія [PERSON] невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається, в даній дорожній ситуації водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] Причиною дорожньо-транспортної пригоди, як зазначено в Постанові слідчого, стало порушення пішоходом вимог п.п.4.7, 4.10,4.14 а)б)г) розділу 4 Правил дорожнього руху. Вищезазначеною Постановою, кримінальне провадження за фактом ДТП за участю водія [PERSON] та пішохода [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до п. 4 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4 відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960р. чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012р. не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. В матеріалах справи відсутні відомості щодо оскарження даної Постанови про закриття кримінального провадження. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з матеріалів справи, саме порушення позивачем вимог п.4.7,4.10,4.14 а),б)г) Правил дорожнього руху України, обставини якої наведені в постанові про закриття кримінального провадження від 28.07.2016р., знаходяться в причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.9). Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до наданих доказів, позивачу 01.11.2016р. нейроофтальмологіческою МСЕК встановлено другу групу інвалідності ( а.с.77.). Він знаходився на лікуванні, після отриманих пошкоджень при ДТП з 21.04.2016р. по 20.05.2016р. в КУ « Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги», з 24.05.2016р. по 16.10.2016р. - травматолога, з 27.10.2016р. по 01.11.2016р. у невролога КУ «Міська лікарня № 8», з 17.10.2016р. по 26.10.2016р. проходив лікування на стаціонарі неврологічного відділення КУ « Міська клінічна лікарня № 2»( а.с.78-80). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 5 ст.1187 ЦК України,особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1193 ЦК України передбачається зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого. В п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4 роз'яснюється, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Як вбачається з матеріалів справи, позивач, маючи об'єктивну можливість виявити регульований пішохідний перехід, не скористався ним, щоб безпечно перетнути проїзну частину, перед виходом на проїзну частину, з-за транспортного засобу, не впевнився у відсутності транспортних засобів, що наближаються, тим самим знехтував заходами власної безпеки ( а.с.8). Відповідно до наданих доказів, показань свідків, які підтвердили ті обставина на які посилався позивач, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, позивачу причинені моральні страждання, які виразились у фізичних стражданнях, яких зазнав позивач. При цьому суд, враховуючи глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що, будучи чоловіком працездатного віку, отримав ряд тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад його здоров'я, тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, перебуває на диспансерному обліку у травматолога, проходить амбулаторне лікування, позбавлений можливості працювати за фахом, був визнаний інвалідом 2 групи, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи з'ясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial