Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності від 27 липня 2000 року належить квартира [ADDRESS] . У вказаному приміщенні окрім позивача зареєстровані: дружина позивача [PERSON] , мати позивача [PERSON] , син позивача [PERSON] та донька позивача [PERSON] . Реєстрація місця проживання відповідачки у спірному приміщенні була здійснена 26 січня 2004 року, але з 2017 року відповідачка покинула місце своєї реєстрації та проживання і до теперішнього часу без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації. На теперішній час, відповідачка, яка зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , позбавляє позивача на користування і розпорядження вказаним нерухомим майном, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення (а.с. 55, 57, 58). Представник третьої особи Солонянської селищної ради, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 59). Суд, заслухавши представника позивачки, свідка, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з свідоцтва про право власності від 27 липня 2000 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 1814 від 02 червня 2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14). З акту обстеження помешкання від 08 червня 2020 року проведеного депутатом Солонянською селищною радою [PERSON] та представниками громадськості [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року. На момент обстеження її особистих речей, які свідчили б про проживання в даному будинку виявлено не було (а.с. 18). Допитана в судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~показала,\~що вона\~є сусідкою\~позивачки,\~їй відомо,\~що відповідачка\~ [PERSON] \~є донькою\~позивача,\~але близько\~трьох років\~відповідачка за\~адресою позивача\~не проживає. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідачка, яка з 2017 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , є членом сім`ї позивача, відсутня за зареєстрованим місцем мешкання більше року. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] , враховуючи, що відповідачка згідно заяви визнала позов та не оспорювала вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 5). На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved