Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до наказу № 65/1-к-ЧФ-99 від 01.04.2015року відповідача було прийнято на роботу до ПрАТ « Райз-Максимко» на посаду консультанта за сумісництвом, з встановленим окладом у розмірі 1218грн. та тривалістю робочого дня (тижня) 4 год. Наказом № 96-В від 16.10.2015року відповідач був звільнений від займаної посади за власним бажанням. В результаті проведеного з відповідачем розрахунку при звільнені, стало відомо, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у зв»язку з виплатою йому авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 12 246,92грн. Станом на 28.04.2016року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, а саме :залишок авансу, отриманого в рахунок заробітної плати, який не було ним ні відпрацьовано, ні повернуто позивачу при звільнені, становить 4922,04грн. В зв»язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 4922,04грн., а також судові витрати у справі в розмірі 1378грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ст.174ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 65/1-к-ЧФ-99 від 01.04.2015року відповідача було прийнято на роботу до ПрАТ « Райз-Максимко» на посаду консультанта за сумісництвом, з встановленим окладом у розмірі 1218грн.,та тривалістю робочого дня (тижня) 4 год. Наказом № 96-В від 16.10.2015року відповідач був звільнений від займаної посади на підставі ст.38 КзПП України за власним бажанням . В результаті проведеного з відповідачем розрахунку при звільнені, зясувалося, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у зв»язку з виплатою йому авансу в рахунок заробітної плати, що підтверджується бухгалтерською довідкою за вих..№ 147 від 21.04.2016року, та розрахунковою відомістю за період з квітня 2015року по вересень 2015року. У червні 2015року відповідачем отримано аванс в рахунок заробітної плати в розмірі 12 246,92грн. Протягом серпня-вересня 2015року із заробітної плати відповідача було відраховано частину суми виплаченого йому авансу, а саме 7324,88грн.,у зв»язку з чим сума заборгованості відповідача зменшилася та складає суму залишку в розмірі 4922,04грн. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що: вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду відповідно до правил ч.2 ст.233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Відповідно до ст.127 КЗпП України вiдрахування iз заробiтної плати працiвникiв для покриття їх заборгованостi пiдприємству, установi i органiзацiї, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробiтної плати, тощо. З огляду на вищевикладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved