Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна - земельної ділянки і недобудованого будинку з під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження в обґрунтування якого вказав, що він є власником земельної ділянки площею 0,12га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, садівницьке товариство «Джерело», кадастровий номер [NUMBER], на якій знаходиться недобудований житловий будинок і прибудинкові споруди. 10.09.2015р. [PERSON], на підставі інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, стало відомо про наявність арешту нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,12га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, садівницьке товариство «Джерело», кадастровий номер [NUMBER], на якій знаходиться недобудований житловий будинок і прибудинкові споруди. Зазначений арешт було накладено на підставі постанови старшого слідчого Головного слідчого управління МВС України Кулик М.Г. від 25.05.2010 року у кримінальній справі №81-1522. Вказаний арешт [PERSON] вважає накладений безпідставно, оскільки він не є учасником кримінального процесу по кримінальній справі №81-1522 в межах якої було накладено арешт на його майно. Крім того, [PERSON] ніколи не був підозрюваним, обвинуваченим чи підсудним по кримінальній справі № 81-1522 чи по іншим справам, на нього не покладались зобов'язання нести матеріальну відповідальність за дії обвинувачених або підозрюваних по кримінальним справам. [PERSON] не є іншим учасником кримінального процесу коло яких визначене ст.ст. 43-52 КПК України (1960 року), за правилами якого на майно [PERSON] був накладений арешт. Разом із цим, постановою від 05.06.2011р. відмовлено у порушенні кримінальної справи стосовно [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України та за ч. 3 ст. 209 КК України та [PERSON] має процесуальний статус свідка. 25.05.2016р., представник позивача звертався до відповідачів з відповідним клопотанням про скасування арешту, але було повідомлено, що досудове розслідування по кримінальній справі №81-1522 не здійснюється, а Національна поліція України не є правонаступником МВС України та не є обтяжувачем. Таким чином, МВС України та Національна поліція України фактично відмовилось реагувати на подану заяву [PERSON]. У зв'язку із чим, позивач звернувся до суду та просить звільнити з-під арешту належне йому майно, а саме земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, садівниче товариство «Джерело», кадастровий номер [NUMBER], і все майно, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці, в тому числі недобудований житловий будинок і прибудинкові будови. Крім того, просить виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження належної [PERSON] земельної ділянки і недобудованого будинку. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, надали аналогічні пояснення викладеним у позові. Представник Міністерства Внутрішніх справ України, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що у зв'язку із утворенням Національної поліції України, функції щодо відкриття кримінальних правопорушень їх розслідування, а також процесуальне керівництво їх розслідувань передано до органів Національної поліції. Крім того, на даний час МВС України це цивільний політичний орган управління ряду окремих служб та не є правонаступником міліції та МВС України. У зв'язку із чим, просить відмовити в задоволені позову до них. Відповідачі та треті особи у судові засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа - [PERSON], у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 35 від 03.06.2016р. за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюванного права власності у загальному порядку. Позов про зняття арешту може бути пред'явлений власником майна. Суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі про зняття арешту з майна, якщо справа, у зв'язку із якою накладено арешт на майно, не вирішена, оскільки зазначене, зокрема, впливає на перебіг позовної давності. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.12га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, садівницьке товариство «Джерело», кадастровий номер [NUMBER] , на якій знаходиться недобудований житловий будинок і прибудинкові споруди, на підтвердження чого надано договір купівлі0продажу земельної ділянки від 23.04.2007 року (а.с.8, 147-148). 10.09.2015р. [PERSON], на підставі інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, стало відомо про наявність арешту нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,12га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, садівницьке товариство «Джерело», кадастровий номер [NUMBER], на якій знаходиться недобудований житловий будинок і прибудинкові споруди, зазначений арешт було накладено на підставі постанови старшого слідчого Головного слідчого управління МВС України Кулик М.Г. від 25.05.2010 року у кримінальній справі №81-1522 (а.с.9,146). Статтею 316 ЦК України визначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, як то передбачено ст.317 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З наданих до суду документів вбачається, що [PERSON] ніколи не був підозрюваним, обвинуваченим чи підсудним по кримінальній справі № 81-1522 чи по іншим справам, на нього не покладались зобов'язання нести матеріальну відповідальність за дії обвинувачених або підозрюваних по кримінальним справам, що вбачається з довідки наданої МВС України департаментом інформаційних технологій, відповідно до якої станом на 05.11.2016 року [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.145). [PERSON] не є іншим учасником кримінального процесу коло яких визначене ст.ст. 43-52 КПК України (1960 року), за правилами якого на майно [PERSON] був накладений арешт. Разом із цим, постановою від 05.06.2011р. відмовлено у порушенні кримінальної справи стосовно [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України та за ч. 3 ст. 209 КК України. Відповідно до тексту постанови, [PERSON] по вказаній кримінальній справі № 81-1522 мав процесуальний статус свідка (а.с.10-14). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» 35 від 03.06.2016р. у матеріалах справи залежно від предмету та підстави позову мають бути належним чином завіренні акти опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання. З урахуванням положень Закону України від 15.04.2014 року №1207 - УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі неможливості надання суду зазначених документів розгляд справи здійснюється за документами і матеріалами (доказами), поданими учасниками процесу, якщо вони є достатніми для прийняття відповідного судового рішення. 25.05.2016р., [PERSON], діючи на підставі довіреності в інтересах [PERSON] звернулась із заявою до Міністерства внутрішніх справ України, в якій просила виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження належної [PERSON] земельної ділянки і недобудованого будинку, та скасувати арешт накладений на підставі постанови від 25.05.2010р., винесеної слідчим ГСУ МВС України Кулик М.Г.. У подальшому МВС України спрямувала вказану заява [PERSON] до Національної поліції України. У свою чергу, Національна поліція України листом від 24.06.2016р. повідомило, що не здійснює досудове розслідування по кримінальній справі №81-1522, не є правонаступником МВС України та не є обтяжувачем (а.с. 15-18). Головне слідче управління Національної поліції України, листом від 05.10.2016р. № 4134д-24/2/3-2016 повідомило, що, ГСУ МВС України здійснювало досудове слідство у кримінальній справі № 81-1522 по обвинуваченню [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України. 19.02.2012 року, досудове розслідування в зазначеній кримінальній справі закінчено та матеріали справи з обвинувальним висновком, в порядку ст. 232 КПК України (1960 року), направлено до Калінінського районного суду м. Донецька для розгляду по суті. Оскільки матеріали справи спрямовані до суду, на даний час не представляється можливим надати інформацію щодо процесуального статусу в зазначеній кримінальній справі [PERSON] та підстав накладення арешту на належне йому майно, як і будь-яких документів (а.с.89). Згідно відповіді Прокуратури Донецької області від 07.11.2016 року встановлено, що згідно даних УІЗ ГУНП в Донецькій області кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України спрямовано до Калінінського районного суду м.Донецька з обвинувальним висновком. Інформація про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування та про розгляд справи у суді в УІЗ ГУНП в Донецькій області відсутня (а.с.141). Відповідно до листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, до якого передали повноваження Калінінського районного суду м. Донецька, кримінальна справа № 81-1522 за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Калінінського районного суду м. Донецька не надходила та не передавалась (а.с.143). Апеляційний суд Донецької області також повідомив, що за даними копії бази автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України в провадженні суду з 2014 року по теперішній час не перебувало. У вересні 2014 року був здійснений захват приміщень апеляційного суду Донецької області в м.Донецьку незаконними збройними формуваннями, в зв'язку із чим перевірити наявність перебування зазначеної кримінальної справи за попередні роки не є можливим (а.с.125). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, визначено, що приватна власність громадян, як одна із рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом. Судовий захист прав приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, у тому числі шляхом розгляду справ за позовами про зняття арешту. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Під час судового засідання позивачем було повідомлено, що він з 2004 року до 2009 року був офіційно працевлаштований, що підтверджується наданою до суду ксерокопією трудової книжки (а.с.174). Крім того, починаючи з 2006 року по 2009 рік, він разом із своєю колишньою дружиною - [PERSON] здійснювали підприємницьку діяльність, та доходи від якої дозволили придбати вказану нерухомість. Дані пояснення у повній мірі узгоджуються із поясненнями наданими під час судового засідання третьої особою по справі - [PERSON]. Оскільки право власності є непорушним та зважаючи, що вимоги позивача ґрунтуються на захисті його права власності на арештоване майно та арешт належного позивачу майна позбавляє його можливості вільно володіти та розпоряджатися цим майном, суд вважає, що позов про звільнення майна з під-арешту підлягає задоволенню На підставі Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» 35 від 03.06.2016р., ст.ст.15.16,517,319, 321, 386, 391, 257,261 ЦК України, ст.ст.10,11,60, 130, 174, 212-215, 293 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved