Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS], а саме: будинок (літера В-1) з прибудовою (літера в-1), нежитловою прибудовою (літера В1-1), погребом (літера В/б), житловою площею 37,1 кв.м., загальною площею 65,6 кв.м., гараж (літера Ж-1), вбиральню (літера М-1), огорожу (літера № 2,3), в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування зазначив, що 10.11.1954 року [PERSON] на підставі домашньої угоди придбала у [PERSON] землянку, яка складалася з двох жилих кімнат, коридору з прилеглою до неї садибою та дворовими прибудовами та була розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу не був нотаріально завірений, проте всі умови угоди сторонами повністю виконані. У 1957 році [PERSON] здійснила поточні та капітальні ремонтні роботи по укріпленню будівельних конструкцій та покращенню технічних характеристик жилого будинку та господарських споруд, у 1967 році побудувала гараж, а у 1985 році - вбиральню. За даними КП «Маріупольське БТІ» та результатами технічної інвентаризації, проведеної в червні 2012 року, спірне домоволодіння зареєстроване за [PERSON] як самочинно збудоване нерухоме майно. Інвентаризаційна вартість об'єкта нерухомості складає 60232 грн. На даний момент домоволодіння складається з житлового будинку (літера В-1) з прибудовою (літера в-1), нежитловою прибудовою (літера В1-1), погребом (літера В/п), житловою площею 37,1 кв.м., загальною площею 65,6 кв.м., гаража (літера Ж-1), вбиральні (літера М-1), огорожі (літера № 2,3), що, також, відображено у технічному паспорті. Після смерті [PERSON] 28.10.2011 року відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], крім нього інших спадкоємців немає, оскільки один із спадкоємців за заповітом від 31.01.1995 року №9/579, складеним [PERSON], [PERSON] помер [INFO] року, другий спадкоємець за заповітом і за законом (після смерті [PERSON].) [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на його, позивача, користь (вх. № 436 від 06.03.2012 року) і заяву про відмову від прийняття спадщини за законом також на його користь (вх. № 435 від 06.03.2012 року). Коли він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не оформила документально своє право власності на спірний житловий будинок. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов не визнав повністю, надавши заперечення на позовну заяву, у яких зазначив, що угода купівлі-продажу землянки з прилеглими господарськими спорудами укладена між [PERSON] та [PERSON] 10.11.1954 року, не була нотаріально посвідчена та зареєстрована у відповідному комунальному відділі, а тому відсутність правовстановлюючих документів на будинок та наявність довідки КП «Маріупольське БТІ» про здійснення самочинного будівництва є перешкодою для визнання даної угоди купівлі-продажу дійсною. Згідно ст.227 ЦК України договір купівлі-продажу жилого будинку має бути нотаріально посвідченим, а відповідно до ст. 105 цього Кодексу власнику самовільно збудованого будинку забороняється укладення такого договору. Також, відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю експлуатацію, вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При зазначених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи мається достатньо доказів для вирішення по суті спірних правових відносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини. 10 листопада 1954 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбала землянку, яка складалася з двох жилих кімнат, коридору з прилеглою до неї садибою та дворовими прибудовами та була розташована за адресою: [ADDRESS]. При підписанні угоди були присутні свідки. Договір купівлі-продажу був оформлений домашній угодою та нотаріально не посвідчувався. Сторони виконали всі умови за договором у повному обсязі. У 1957 році [PERSON] здійснені поточні і капітальні будівельні роботи по зміцненню будівельних конструкцій і поліпшенню технічних характеристик житлового будинку та господарських будівель, в 1967 році побудований гараж, а в 1985 році - вбиральня, що підтверджується даними технічного паспорту на будівлі, зокрема, характеристикою будинку, господарських будівель та споруд. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2011 року [PERSON] померла [INFO] року (актовий запис № 1927). Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: домоволодіння [ADDRESS] Донецької області. За заповітом № 9/579 від 31.01.1995 року, посвідченим державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] призначила залишила все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, зокрема вищевказане домоволодіння, [PERSON], позивачу у справі, [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії спадкової справи №170/2012 до майна померлої 28.10.2011 року [PERSON] позивач [PERSON], [INFO], прийняв спадщину після смерті тітки шляхом подачі заяви до Першої маріупольської державної нотаріальної контори 06.03.2012 року за вхідними №429. Спадкоємець за заповітом [PERSON] помер [INFO] року, а [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] (вх. № 436 від 06.03.2012 року) і заяву про відмову від прийняття спадщини за законом за правом представлення, оскільки його мати [PERSON], що була рідною сестрою спадкодавці, померла до відкриття спадщини 06.02.2001 року, також на користь [PERSON] (вх. № 435 від 06.03.2012 року). Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, зокрема право власності на нерухоме майно. Зазначене виходить з того, що частиною 1 статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому, згідно абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 був затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, пунктом 37 якого передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав, необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно. В свою чергу, відповідно до п. 49 Порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна до органу реєстрації прав на нерухоме майно за місцем знаходження такого майна крім певного переліку необхідно подати документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. З метою усунення прогалин у чинному законодавстві Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будиночків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, громадянських будинків, будівель і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорії складності, які збудовані без дозволу на проведення будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95, було визначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а саме для необхідності державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації . З урахуванням зазначених положень п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень також було прямо встановлено вимогу подачі технічного паспорта на об'єкт нерухомого майна, побудованого до 05.08.1992 року, замість декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Таким чином, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, побудований до 05.08.1992 року, заявником не подаються документи, які підтверджують виникнення, перехід і припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, натомість встановлена необхідність подачі технічного паспорта як документа, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. За даними КП «Маріупольське БТІ» і результатами технічної інвентаризації, проведеної в червні 2012 року (інвентаризаційна справа № 28560), домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за користувачем [PERSON] як самочинно збудоване нерухоме майно. Інвентаризаційна вартість об'єкта нерухомості складає 60232 грн. Вказане домоволодіння складається з житлового будинку (літера В-1) з прибудовою (літера в-1), нежитловий прибудовою (літера В1-1), погребом (літера В/п), житловою площею 37,1 кв.м., загальною площею 65,6 кв.м., гаража (літера Ж-1), вбиральні (літера М-1), огорожі (літера № 2,3). Таким чином, суд приходить до висновку, що факт того, що на ім'я [PERSON] за результатами технічної інвентаризації КП «Маріупольське БТІ» був виданий технічний паспорт із внесенням до генерального плану будинку та всіх прилеглих до нього господарських будівель та споруд, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - домоволодіння [ADDRESS]. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Так, згідно договору оренди земельної ділянки від 28.11.2013 року, укладеного строком на 10 років між Маріупольським міським радою і [PERSON], останній є орендарем земельної ділянки, площею 0,0403 га (кадастровий номер [NUMBER]: 01: 006: 1097), розташованої за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою нотаріуса Першої Маріупольської державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальної дії № 1959/02-31 від 02.10.2014 року позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] року [PERSON], яке складається з 2/3 частки жилого будинку [ADDRESS], та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку жилого будинку [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказаний вище будинок. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивач як спадкоємець прийняв спадщину після смерті тітки [PERSON], але не може отримати свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку (літера В-1) з прибудовою (літера в-1), нежитловою прибудовою (літера В1-1), погребом (літера В/п), житловою площею 37,1 кв.м., загальною площею 65,6 кв.м., гаража (літера Ж-1), вбиральні (літера М-1), огорожі (літера № 2,3) та яке, в свою чергу, введене в експлуатацію та розташоване на земельній ділянці, яка надана в оренду позивачеві, слід захистити його права та в судовому порядку визнати за ним право власності на вищезазначене домоволодіння як за єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Outcome: approved