Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 30 січня 2017 року помер її син, [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,8930 га. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено через відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало її, як єдиної та належної спадкоємиці за законом звернутися до суду з позовом, в якому\~\~позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали повністю. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Білокуракинського району та третя особа не зявилися, подавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, надали заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2017 року в селі Плахо-Петрівка Білокуракинського району у віці 54 років помер [PERSON], про що [PERSON] сільською радою Білокуракинського району Луганської області було зроблено відповідний актовий запис за № 02 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 502571 (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 393124 [PERSON] народився 09.02.1962 року, його батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії довідки відділу у Білокуракинському районі Головного управляння Держгеокадастру у Луганській області від 22.02.2018 року на імя [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 7,8930 га (а.с.9). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 040705 [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 7,8930 га (а.с.11). Постановою приватного нотаріуса [PERSON] позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.12). Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають батьки спадкодавця ... . Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач, який мешкав окремо та не знав про наявність складеного на його користь заповіту, а також через відсутність правовстановлюючих документів з поважних причин своєчасно не звернувся до нотаріального органу. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved