Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на майно в рахунок заборгованості за кредитним договором та виселення. В обґрунтування позову зазначивши, що 25 грудня 2007 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір №014/3163/142329/82, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 29 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] 25 грудня 2007 року був укладений договір іпотеки нерухомого майна №014/3163/154, згідно з яким відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав і станом на 26.02.2013 року має заборгованість в сумі 245576,69 грн., пому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/3163/142329/82 від 25.12.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №014/3163/154 від 25 грудня 2007 року, а саме: на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, а також виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вищезазначеної квартири та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлює заочне рішення); за ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір №014/3163/142329/82, відповідно до якого позивачем було надано відповідачу [PERSON], грошові кошти в сумі 29 000,00 доларів США. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 26.02.2013 року має заборгованість в сумі 245576,69 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 225212,05 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 13384,18 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 6980,46 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачами [PERSON], [PERSON] 25 грудня 2007 року був укладений договір іпотеки нерухомого майна №014/3163/154, згідно з яким відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Застоводавцем (Позичальником) зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. При вирішенні даного спору, суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, заборгованість, яка виникла у нього перед ПАТ «Райффайзен банк Аваль» складає 245576,69 грн. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частинами 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині звернення стягнення згідно договору іпотеки №014/3163/154 від 25 грудня 2007 року на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], [PERSON], в іншій частині позову суд вважає відмовити з вищевказаних підстав. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2455 грн. 76 коп.

Outcome: partial