Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 08.07.2011 відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. У 2011 році відносно нього обирався запобіжний захід, накладено арешт на майно. У серпні 2011 року справу направлено до Зарічного районного суду м. Суми. Вироком від 23.02.2012 його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання. 03.05.2012 ухвалою Апеляційного суду Сумської області вирок скасовано та повернуто справу в Зарічний районний суд м. Суми для розгляду у іншому складі. Вироком від 07.08.2013 його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначене покарання у вигляді трьох місяців арешту з взяттям під варту у залі суду. 07.11.2013 апеляційним судом було змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд. 10.12.2013 ухвалою Апеляційного суду Сумської області вирок скасовано та повернуто справу до суду першої інстанції. 01.04.2016 справу було повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування. Має статус потерпілого у вказаному кримінальному провадженні. Ухвалою суду від 17.12.2019 скасований арешт, який був накладений на його майно. Є потерпілим від злочину, скоєного 11.03.2011 відносно нього. Кримінальне переслідування відносно позивача тривало 60 повних місяців, чим заподіяно йому моральних страждань. Оцінює моральну шкоду в 414 000 грн., виходячи із мінімальної заробітної плати в 6 000 грн. Просить стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 414000 грн. 00 коп. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували право на відшкодування шкоди за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а сума заявленої моральної шкоди є завищеною та необгрунтованою. Належними відповідачами у справі є не лише казначейство, а і органи, дії яких, за твердженням позивача, призвели до заподіяння йому моральної шкоди. Таких органів не залучено. Просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач вказував, що органи ДКС України є єдиними розпорядниками коштів бюджету, тому саме вони повинні відповідати за шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади у разі доведеності заподіяння такої шкоди. Незаконне переслідування його, як потерпілого від злочину, завдано йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Вважає, що залучення до участі у справі органів, дії яких призвели до завдання моральної шкоди є недоцільним, оскільки відшкодування шкоди здійснюється за рахунок держави. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 16.06.2021 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 29.06.2021 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів. Протокольною ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12.07.2021 відкладено судове засідання. Протокольними ухвалами суду від 26.08.2021, 15.09.2021, 11.10.2021 оголошувалась перерва у зв?язку з витребуванням доказів. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2021 оголошена перерва у зв?язку із закінченням процесуального часу. Ухвалою суду від 09.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із зазначених підстав. Додатково пояснив, що органи досудового розслідування приховують від суду інформацію щодо стану кримінального провадження, наявних арештів та статусу позивача. Моральна шкода полягає у тому, що протягом тривалого часу відносно нього тривало кримінальне провадження, у якому він врешті був визнаний потерпілим. Вказане порушило нормальний ритм його життя. Моральне знущання над ним з боку правоохоронних органів триває і на цей час. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала із зазначених у відзиві підстав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що У березні 2011 року звертався до начальника ГУМВС в Сумській області та прокурора Зарічного району м. Суми із заявами про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 9,10-11). За його заявою 21.03.2011р. постановою слідчого о/у Зарічного РВ відмовлено у порушенні кримінальної справи. 10.06.2011 постановою прокурора Зарічного району м. Суми вказана постанова скасована та одночасно порушена кримінальна справа №11780039 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (а.с. 12). 08.07.2011р. постановою прокурора Зарічного району м.Суми порушено відносно [PERSON] кримінальну справу №11780039 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 296 КК України (а.с. 13). 08.07.2011р. постановою слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області було обрано позивачу запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 14-15). 25.07.2011р. постановою слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого та пред?явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.296 ч.1 КК України (а.с. 18). Постановою слідчого СВ Зарічного РВ СМУ від 01.08.2011 накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого(а.с. 19-21). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 26.01.2011 справа №1-479/11 за обвинуваченням [PERSON] за ст. 296 ч. 1 КК України призначена до судового розгляду(а.с. 23). 23.02.2012 вироком Зарічного районного суду м.Суми по справі №1-60/12 позивача було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.296 ч.І КК України та призначене покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Вказаний вирок 03.05.2012р. був скасований ухвалою Апеляційного суду Сумської області, справу повернуто в Зарічний районний суд м.Суми для розгляду в іншому складі суду (а.с. 24-29). Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 07.08.2013 року [PERSON] був засуджений за ст. 296 ч. 1 КК України до 3 місяців арешту, взятий під варти із зали суду (а.с. 30-33). 07.11.2013р. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області застосований до засудженого [PERSON] запобіжний захід у вигляді взяття під варту змінено на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти в залі суду негайно (а.с. 34). Вирок суду першої інстанції було скасовано ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10.12.2013 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. (а.с.35-36). З 07.08.2013р. [PERSON] у Сумському слідчому ізоляторі управління ДПтСУ в Сумській області, що вбачається з довідки №1 від 09.01.2014р. з Сумського слідчого ізолятора (а.с. 71). Згідно з довідкою Сумської виправної колонії № 116 від 31.12.2013 року [PERSON] утримувався і дільниці СІЗО при Сумській виправній колонії № 116 з 13.08.2013 р. по 07.11.2013 року. (а.с.72). 01.04.2016р. постановою Зарічного районного суду м.Суми по справі №591/11019/13-к кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ст.296 ч.І КК України повернуто прокурору Сумської місцевої прокуратури для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 серпня 2021 року вказану постанову залишено без змін (а.с. 39-44) Після надходження до Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області ухвали про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, кримінальне провадження було внесено до ЄРДР за №12016200440004122 (а.с. 45). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09.03.2017 у справі №591/5424/16-к роз?яснено, що [PERSON] у кримінальному провадженні №12016200440004122 має статус потерпілого (а.с. 46). Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2019 у справі №592/18504/19 скасованор арешт, накладений на майно [PERSON] , яке зазначено у протоколі про накладення арешту на майно від 05.08.2011 у кримінальному провадженні №12016200440004122 (а.с. 50). Відповідно до довідки МВС України серії ААА №1095115 станом на 29.06.2021 [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с. 121). Відповідно до відповіді від 07.10.2021 Сумського РУП ГУНП в Сумській області кримінальне провадження №12016200440004122 від 20.09.2016 розпочато за зверненням [PERSON] . Інформація щодо стану досудового розслідування, закриття провадження та скасування запобіжног заходу відносно [PERSON] у кримінальному провадженні відсутня (а.с. 154). Відповідно до відповіді Окружної прокуратури м. Суми з 20.09.2016 жодній особі не повідомлено про підозру, а відтак, запобіжні заходи не обирались. Дізнавачем 08.10.2021 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №12016200440004122 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження прокурору не направлялася (а.с. 155). Відповідно до відповіді Сумського РУП ГУНП в Сумській області №1577/СД/2021 інформація щодо скасування запобіжного заходу відносно [PERSON] у кримінальному провадженні відсутня (а.с. 167). Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи. Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Передбачене пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18. В даній справі позов було пред`явлено до Державної казначейської служби України, яка є органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету. Залучивши до участі у справі як відповідача лише Державну казначейську службу України, і не залучивши співвідповідачами органи, дії яких, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, суд позбавлений можливості встановити всі фактичні обставини справи, які необхідні для з?ясування спірних правовідносин, визначення наявності чи відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди та розміру відшкодування цієї шкоди. Відповідачем у відзиві було повідомлено про те, що відповідач не є належним. У відповіді на відзив позивач зазначив, що вважає визначений ним склад учасників справи правильним, та що, на його думку, саме ДКС України у даній категорії справ є належним відповідачем. У судовому засіданні 26.08.2019 судом було роз?яснено позивачу його право на заміну відповідача належним, на що позивач повідомив, що не бажає скористатись таким правом, оскільки вважає, що належними відповідачем у справі є орган, що здійснює казначейське обслуговування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд не наділений правом за власною ініціативою, без відповідного клопотання позивача, залучати в якості співвідповідача іншу особу. Суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Предметом позову є стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок незаконного притягнення позивача органами досудового розслідування до кримінальної відповідальності. Державна казначейська служба України таких дій відносно позивача не вчиняла, тому й об`єктивно не могла надати пояснення з приводу обставин, викладених у позові. У зв?язку з незалученням до участі у справі органів, дії яких призвели до заподіяння позивачу шкоди, суд позбавлений можливості встановити всі фактичні обставини справи, які необхідні для визначення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не розподіляються.

Outcome: dismissed