Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення права власності на частку в спільному майні [PERSON], [PERSON], знаття осіб з реєстрації та виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належіть домоволодіння [ADDRESS], згідно договору дарування від 12.06.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний номер 1070. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2011 року (головуючий - суддя Шишкін О.В.) цей договір дарування було визнано недійсним у 41/600 частині домоволодіння та визнано право власності за [PERSON] - на 41/1200 частини житлового будинку [ADDRESS], та за [PERSON] - на 41/1200 частини цього будинку. Відповідно до Договору дарування від 12.06.2007 р. та рішення суду від 17.08.2011р. право власності на домоволодіння [ADDRESS] на час звернення до суду розподілене між власниками наступним чином: [PERSON] володіє 1118/1200 частинами домоволодіння, що становить 93,166 % ідеальних часток житлового будинку; [PERSON] володіє 41/1200 частин домоволодіння, що становить 3,417 % ідеальних часток житлового будинку; [PERSON] володіє 41/1200 частин домоволодіння, що становить 3,417 % ідеальних часток житлового будинку. У відповідності до технічного паспорту загальна площа домоволодіння складає 101,2 м2 , з якої 77,5 м2 - житлова площа. Ідеальна частка в натурі, яка належить відповідачу 1 та відповідачу 2 становить відповідно по 2,65 м2 житлової площі. Домоволодіння [ADDRESS] належало дідусеві позивача [PERSON]. Він ще при житті розпорядився своїм майном та подарував це майно своєму сину - [PERSON]. Той, в свою чергу, подарував це домоволодіння своєму сину (позивачу). Відповідачі в домоволодінні не проживають, пошту не отримують, але з реєстрації не знялися, чим порушують вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування в Україні та зразки необхідних для цього документів». Порядок користування домоволодінням не визначений, долі кожного із співвласників у натурі не виділені. Відповідачі, хоча і не мешкають у домоволодінні, але використовують його як склад для своїх непотрібних речей. Відповідачі перешкоджають позивачу користуватися домоволодінням, ставлять на двері власні замки та не допускають позивача до деяких приміщень, що становить більше половини домоволодіння. Для захисту своїх прав власника майна позивач був змушений звернутися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та визначення порядку користування житловим будинком. Ухвалою суду від 27.12.2012 р. (справа № 2011/14868/12, головуючий суддя Хайкін В.М. ) по справі була проведена судова будівельно-технична експертиза в ХНІСЕ ім. М.С. Бокаріуса та до суду надано висновок № 250 від 15.04.2013 року. У висновку зазначено, що надати варіанти розподілу між співвласниками, встановити порядок користування, переобладнати житловий будинок, для користування співвласників своїми частками домоволодінням [ADDRESS] не надається можливим. У зв'язку з тим, що ідеальні частки відповідачів - [PERSON] та [PERSON] є незначними та не можуть бути виділені в натурі. З висновків експерта вбачається, що вартість компенсації [PERSON], за його частину власності, становить 9 287,00 грн. та відповідно [PERSON] - 9 287,00 грн. Позивач дотримався виконання положень п. 2 ст. 365 ЦК України та вніс за час розгляду справи внести вартість частки власності відповідачів, яка сумарно складає 18 574,00 грн., на депозитний рахунок суду. Крім того, як зазначено в довідці, яка видана Дзержинським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області № 17/3852 від 07.09.2013р. та будинковій книзі, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровано чотири особи (відповідачі 1, 2, 3, 4). Як зазначено вище, ці особи не проживають за даною адресою, не є сім'єю позивача, незважаючи на це відповідачі зайняли своїми речами більшу половину будинку та забороняють і не дають можливості користуватися позивачу своїм майном. У судове засідання представник позивача не з,явився, надав до суду заяву, в який просить справу слухати без нього, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі та третя особа належним чином повідомлені про час і дату слухання справи, до суду не прибули, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення справи. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причина неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст.224 ЦПК зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши і зваживши всі доводи, що наведені в матеріалах справи, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на теперішній час власниками спірного домоволодіння [ADDRESS] є: позивач [PERSON], що володіє 1118/1200 частинами домоволодіння на підставі договору дарування від 12.06.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний номер 1070, відповідач [PERSON] володіє 41/1200 частин домоволодіння, на підставі Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2011 р. відповідач [PERSON] володіє 41/1200 частин домоволодіння, на підставі Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2011 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] своєю часткою майна не цікавляться, в домоволодінні не проживають, місцезнаходження їх не відоме. Також не проживають у будинку відповідачі [PERSON] та [PERSON], які хоча і не є власниками, але відповідно до відомостей, що містяться в домовій книзі, зареєстровані в будинку №10. Оскільки частка власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] незначною (у кожного по 3,5 %) позивач просить припинити право власності відповідачів та стягнути з нього на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] грошову компенсацію в рахунок частки в спільному майні. Відповідно до висновку судової будівельно-техничної експертизи, проведеної в ХНІСЕ ім. М.С. Бокаріуса № 250 від 15.04.2013 року по справі № 2011/14868/12, головуючий суддя Хайкін В.М., встановлено, що надати варіанти розподілу між співвласниками, або встановити порядок користування, переобладнати житловий будинок, для користування співвласників своїми частками домоволодінням [ADDRESS] не надається можливим. У зв'язку з тим, що ідеальні частки відповідачів - [PERSON] та [PERSON] є незначними та не можуть бути виділені в натурі. Експертизою визначено, що вартість компенсації [PERSON], за його частину власності, становить 9 287,00 грн. та відповідно [PERSON] - 9 287,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, тому домоволодіння [ADDRESS] знаходиться в спільній частковій власності позивача та відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник маж право у виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не попускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згоди. Відповідно до ст. 365 Цивільного Кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена у натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння та користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до п.6 Постанови Пденуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок » від 04.10.1991р. №7 при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою, присуджується грошова компенсація. Судом встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] є неподільною річчю, 1118/1200 частини домоволодіння, що складає 93 відсотка будинку належить позивачеві, частка відповідача [PERSON] та [PERSON] не може бути виділена в натурі, відповідачі в житловому будинку не проживають, своєю часткою майна не цікавляться, припинення частки відповідачів [PERSON] та [PERSON] на 41/1200 частини не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів. Розмір грошової компенсації визначається судом виходячи із вартості, яку було визначено за результатами експертизи, що знаходиться в матеріалах цивільної справи 2011/14868/12, що була розглянута Дзержинським районним судом м. Харкова та складає 9 287,00грн, кожному з співвласників (відповідачу [PERSON] та [PERSON]). Відповідно до вимог ч.2 ст. 365 ЦК України грошові кошти у розмірі 18 574 грн. (квитанція №2557710 від 28.04.2014р.) знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області. Таким чином суд вважає за необхідне припинити право власності відповідача [PERSON] та [PERSON] на 41/1200 частин кожного домоволодіння [ADDRESS] та стягнути з позивача в рахунок вартості часток грошові кошти в сумі 18 574 грн. Також, судом було встановлено, що у домоволодінні зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які фактично там не проживають протягом більш ніж 6 місяців. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача…зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У зв'язку з набуттям права власності на майно позивачем та припиненням права власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідачів з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації за цією адресою. На підставі викладеного та

Outcome: approved