Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.08.2007р. між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір №643/460-К460 відповідно до умов якого було надано позивачем 33\~800 дол.США з порядком повернення кредиту до 13.08.2017р. та зі сплатою 13,50% річних. 10.07.2009р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору - сума кредиту 34925.42 дол. США та 15% процентів річних до 13.08.2022р. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав належним чином. У звязку з цим, станом на 12.04.2016 року виникла заборгованість 1\~764\~212,03гривень, яка складається з наступного: 777\~455,14гривень заборгованість за кредитом; 628\~513,05 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 172\~244,58 гривень - пеня по кредиту, 185\~999,26грн- пеня по відсоткам. В забезпечення виконання зобовязання 14.08.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було надано нерухоме майно: нежитловий обєкт будівель і споруд загальною площею 1455,20кв.м, який розташований за адресою: вул. Комосмольська №1-е с. Леніне, Баштанського району Миколаївської області та складається із : будинку механізатора позначеного на плані «літ.А», кам., загальною площею 56,8 кв.м., зерноскладу «Б-1» цегл., загальною площею 886,1 кв.м., свинарнику «В-1 кам., загальною площею 332,4 кв.м., переробного цеху «Р-1» - 78,1 кв.м., авто гаражу «Ф-1» - 101,8кв.м.,складу ПММ «К-1» кам., цеху кормопереробки «Д-1» кам.,сараю «М-1» цегл, огорож №2,6,7; басини №5, резервуарів 8,9,10,11,12,13,14, замощення №1. Предмет іпотеки належить відповідачу на праві приватної власності, вартість якого становить 52\~387 дол. США. Представник позивача повідомлений про розгляд вказаної справи належним чином - телефонограмою, позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, належним чином повідомлений про дату, місце та час судового розгляду рекомендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON], до суду не з»явився, належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутність, та заперечення щодо можливості задоволення позову, посилаючись, на те, що позивачем при зверненні до [PERSON], [PERSON], пропущено без поважних причин строк позовної давності. На думку представника відповідача, у банка уже з березня 2010 року були всі підстави вимагати погасити кредит в повному обсязі, а також штрафні санкції, проте представник позивача без поважних причин не вжив заходів щодо своїх порушених прав. На підставі викладеного, просив застосувати позовну давність у вказаній цивільній справі та відмовити повністю у задоволенні вказаного позову. Третя особа [PERSON] до суду не зявилася, належним чином повідомлена про дату, місце та час судового розгляду рекомендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи (копію кредитного договору від 14.08.2007року; розрахунок вимог банку станом на 12.04.2016р,додаткову угоду №2 до договору від 10.07.2009р, копію іпотечного договору від 14.08.2007р; копію договору про внесення змін до іпотечного договору за реєстровим №1726, заяву [PERSON] від 14.08.2007р., заяву на видачу готівки №67 від 14.08.2007р.. витяг про реєстрацію права власності №5471451,№15379241 рішення ленінської сільської ради від 29.06.2007р. №3, вимогу про усунення порушення від 13.08.2014р.), суд вважає , що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору відповідачі отримали кредит у розмірі 33 800,00дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% на рік. Згодом умови договору було змінено, та збільшено розмір річних до 15%та кінцевий термін повернення кредиту 13.08.2022р. В порушення умов договору відповідачі зобовязання за вказаним договором не виконали належним чином, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 1764212,03гривень. На забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та відповідачем одночасно був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитловий обєкт будівель і споруд загальною площею 1455,20 кв.м, який розташований за адресою: вул. Комсомольська №1-е с. Леніне Баштанського району Миколаївської області. Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №1726. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 553, 554, 1050, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і право позивача на отримання виконання за зобов'язанням за вищезазначеним договором. Згідно п. 1.1. кредитного договору, банк надав відповідачу кредитні кошти через касу готівкою на строк з вересня 2007 року по серпень 2017 року в сумі 33\~800 доларів США. Погашення заборгованості за вказаним кредитним договором повинно було здійснюватися відповідачем щомісячно ( відповідно до п.1.1.1) по 282,00 долара США. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач з січня 2010 року не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання. Строк дії договору визначений договором до 13.08.2022 року. Дані про погодження іншого строку виконання умов договору між сторонами при розгляді справи судом не встановлено. Згідно умов договору іпотеки від 14.08.2007 року, договором іпотеки забезпечується виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №643/460-К460 від 14.08.2007 року по поверненню кредиту в сумі 33800 долара США у термін до 13.08.2017 року включно. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Умовами укладеного між сторонами договору був деталізований обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. За такого право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст.\~254\~ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Про порушення свого права позивачу було відомо з січня 2010 року. Відповідач не здійснював погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 ЦК України). Обставини, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності при розгляді справи не встановлено. У той час як встановлено в судовому засіданні з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 27 квітня 2016 року. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За встановленого в судовому засіданні, позов пред'явлено до суду поза межами строку позовної давності. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Матеріали справи не містять даних щодо погодження сторонами згідно положень ч. 1 ст. 259 ЦК України іншого терміну позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та штрафів за даним договором. В судовому засіданні встановлено, що строк позовної давності за основною вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитним договором скінчився, за такого скінчився і строк позовної давності щодо додаткової вимоги (забезпечення виконання за кредитним договором ). Такі висновки суду випливають з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року справа № 6-169цс14, яка є обов'язковою для суду. Таким чином, виходячи з описаних вище мотивів, в задоволенні позову слід відмовити. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною (відповідачем) у справі. Поважних причин пропуску строку позовної давності при розгляді справи не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачів судових витрат не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed