Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача борг в сумі 264748,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 10000 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 10.09.2016 року, що підтверджується розпискою. Зазначив, що він виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши йому грошові кошти в сумі 10000 доларів США. Проте, відповідач у встановлений договором строк не повернув кошти позивачу, що свідчить про невиконання зобов`язань за договором. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, також просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що у 2016 році він з позивачем перебували у партнерських відносинах, а саме у відповідача було підприємство, яке надавало послуги пасажирських перевезень (таксі), а позивач вкладав в підприємство кошти та мав від цього прибуток. Вкладання коштів позивачем виглядало як купівлі автомобілів та передавання їх підприємству в користування. 29.08.2016 року відповідач забрав у позивача декілька куплених ним автомобілів для реєстрації та постановки їх на облік в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві. Ці автомобілі було умовно оцінені позивачем в 10000 доларів США та при отриманні від позивача цих автомобілів відповідач написав йому, долучену до позову, розписку. В строк до 10.09.2016 року дані автомобілі були оформлені та поставлені на відповідний облік, після чого відповідач передав позивачу технічні паспорта на них, а розписку забрав та поклав до себе в блокнот. Згодом, цей блокнот було втрачено. Зазначив, що він не отримував жодних грошових коштів від позивача, а тому просив у позові відмовити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача та відзив відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом встановлено, що 29.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 10000 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 10.09.2016 року, що підтверджується розпискою. Встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США. Однак, у встановлений договором строк, відповідач не повернув [PERSON] позичені кошти, тим самим порушивши умови надання позики, на що слід зазначити наступне. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 29.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув у встановлені договором строки суму позики позивачу, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 10000,00 доларів США. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі за № 373/2054/16-ц, якщо в результаті укладення правочину здійснюється передача грошових коштів у іноземній валюті, такі грошові кошти мають бути повернені у тій же валюті. Тому що як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Крім того суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в сумі 10000,00 доларів США. Що стосується заперечень викладених відповідачем у відзиві то суд не приймає їх до уваги, оскільки жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову суду ненадано. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 2647,48 грн.

Outcome: approved