Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інтерлак» про поновлення на роботі, збільшивши позовні вимоги, в якому просив поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 356 391,36 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 356 391,36 грн.; вихідну допомогу в розмірі 7 107,25 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2012 року у м. Родинське Донецької області рішенням загальних зборів засновників було створено товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерлак», одним із засновників якого є він. Того ж дня його було призначено на посаду директора цього товариства. Приблизно в середині травня 2014 року співвласники ТОВ «Інтерлак» [PERSON] та [PERSON] разом з невідомими людьми перестали допускати його на територію підприємства та почали чинити перешкоди у виконанні його службових обов'язків як директора товариства.Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 21 травня 2014 року на ТОВ Інтерлак» призначено нового директора [PERSON] До теперішнього часу його із наказом про звільнення не ознайомлено, трудову книжку не повернуто. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2017 року по даній справі задоволений позов [PERSON] до ТОВ «Інтерлак» про поновлення на роботі. 08 грудня 2017 року відповідач звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року заява була задоволена. Суд скасував заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2017 року та призначив розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких також зазначили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.04 2018 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 03 вересня 2012 року у м. Родинське Донецької області рішенням загальних зборів засновників було створено товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерлак». [PERSON] входить до переліку засновників ТОВ «Інтерлак». Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №678842 від 31.10.2012 року - керівником ТОВ «Інтерлак» зареєстровано [PERSON] Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.03.2017 року зазначено керівником [PERSON] Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5), видану Пенсійним фондом України в Черкаському районі Черкаської області, сплата страхових платежів [PERSON] припинилася з червня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Працівник вважається звільненим з роботи без законних підстав тоді, коли не доведено наявності обставин, за якими його звільнено, або коли не доведено вчинення ним дій, за які його звільнено, або коли за такі дії закон не передбачає можливості звільнення. Якщо власник або уповноважений ним орган порушив чинні правила щодо звільнення працівника з роботи, він підлягає поновленню на роботі. Особливо це стосується випадків, коли йдеться про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Згідно із ч. 1,2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право позивача, оскільки на момент звернення до суду з позовом, позивача із наказом про звільнення не ознайомлено, трудову книжку не повернуто, тобто відповідач порушив порядок та процедуру звільнення працівника з роботи визначену законом. Наведене порушення норм трудового законодавства з боку відповідача є підставою для визнання звільнення позивача незаконним. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема а.3 п.2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (а.3 п. 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134 Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до довідки ОК-5 від 13.03.2017 року, заробітна плата за останні два місяці складала 14 214,50 грн. (квітень, травень 2014 року). Таким чином середньоденний заробіток позивача становить 14214,50/41 = 347,36 грн. Кількість днів затримки розрахунку з 01.06. 2014 року по 06.07.2018 року - 1026 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 347,36 х 1026 = 356 391,36 грн. Відповідно до пункту 32 ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. За правилами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно вирішує питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2014 року по 06.07.2018 року становить: 347,36 х 1026 = 356 391,36 грн., який підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», зарплата включає: доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Положеннями пп.14.1.148 ст.14 Податкового кодексу України також встановлено, що заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. За таких обставин, вихідна допомога в розмірі середнього місячного заробітку, входить до складу заробітної плати, і підлягає виплаті у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до довідки ОК-5 від 13.03.2017 року, заробітна плата за останні два місці складала 14 214,50 грн. (квітень, травень 2014 року), тобто середній заробіток складає 7107,25. З урахуванням того, що відповідачем не проведено з позивачем повного розрахунку у день звільнення, то, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, що становить суму у розмірі 356 391,36 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 356 391,36 грн та сума вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку 7107,25 грн. Разом з тим заявляючи позов [PERSON] не врахував, що розмір його середньоденної заробітної плати в сумі 347,36 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, а відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, то середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 356 391,36 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 356 391,36 грн. за період з 01.06.2014 року по 06.07.2018 року(в межах заявлених позовних вимог) та вихідну допомогу в сумі 7 107, 25 грн. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. Враховуючи все викладене вище суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-У1 з відповідними змінами - позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 7198,90 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved