Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київського національного торговельно-економічного університету в особі Вінницького торговельно-економічного інституту про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 2368, 92 грн., індексацію - 5301, 82 грн., компенсацію 600,1 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 173097, 85 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., просив також стягнути витрати на правову допомогу 2000 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що 13.10.2011 року позивач був обраний по конкурсу вченою радою ВТЕІ КНТЕУ на посаду доцента кафедри психології, соціології і права. 14.10.2011 року у позивача закінчився строк дії трудового договору №606 від 01.09.2011 року, укладеного на підставі рішення суду про поновлення на посаді доцента на 0,5 ставки, а відповідно до довідки ВТЕІ КНТЕУ з 16.10.2011 року [PERSON], було призначено навчальне навантаження на 1,0 ставки, проте заробітна плата була нарахована та виплачена за період з 16.10.2011 року по 01.12.2011 року в меншому розмірі, а саме як за 0,5 ставки. Тому позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги викладені в його позовних заявах підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовних заявах та письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи. Вказав, що ситуація яка виникла між ним та відповідачем по справі виникла через різного роду конфлікти. Просив при постановленні рішення врахувати останній, зроблений ним розрахунок заборгованості, що відображено в його заяві про збільшення позовних вимог. Представники відповідача Дідушок М.С., Откаленко О.М., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини викладені в запереченнях. Додатково суду пояснили, що обставини які позивач ставить в обґрунтування своїх позовних вимог вже були досліджені при розгляді інших справ між сторонами. Також, заробітна плата позивачу була виплачена в повному обсязі відповідно до посадового окладу та кількості відпрацьованих днів. Представник Откаленко О.М., яка працює на посаді бухгалтера у відповідача повідомила, що розрахунки, надані позивачем до позовної заяви є неправильними та надуманими, проведеними без урахування того що в жовтні та листопаді 2011 року він відповідно перебував на лікарняному (загалом 14 днів), та заробітна плата йому виплачена відповідно до кількості відпрацьованих днів. Зазначила, що у зв'язку з не бажанням позивача ознайомитись з наказом про переведення його з 15.10.2011 року на 1,0 ставки, вказаний наказ не міг бути прийнятий до виконання, та заробітна плата виплачувалась йому в жовтні та листопаді 2011 року у попередньому розмірі, із розрахунку 0,5 ставки, однак після ознайомлення його з вказаним наказом в грудні 2011 року йому проведено перерахунок заробітної плати за жовтень та листопад місяць 2011 року та виплачено різницю в розмірі 1590 грн., 65 коп., що детально відображено в розрахунку наданому суду (а.с. 42). Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Спір між сторонами виник з приводу оспорювання суми виплати заробітної плати за період з 16.10.2011 року по 01.12.2011 року. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з вимогами ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено та сторонами не заперечується факт того, що 13.10.2011 року позивач був обраний по конкурсу вченою радою ВТЕІ КНТЕУ на посаду доцента кафедри психології, соціології і права. 14.10.2011 року у позивача закінчився строк дії трудового договору №606 від 01.09.2011 року, укладеного на підставі рішення суду про поновлення на посаді доцента на 0,5 ставки та з 15.10.2011 року [PERSON], було призначено навчальне навантаження на 1,0 ставки. Тому, вказані обставини в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2013 року встановлено, що відповідно до наказу ВТЕІ КНТЕУ № 404-к від 14.10.2011 року [PERSON], було призначено на посаду доцента кафедри психології, соціології та права за строковим трудовим договором з 15.10.2011 року по 14.10.2012 року. Також, між сторонами 15.10.2011 року укладено строковий трудовий договір № 760 (а.с. 48-54, 68-70). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до наказу Міністерства освіти № 161 від 02.06.1993 року (п.5.1.5.5.), робочий час викладача визначається обсягом його навчальних, методичних, наукових і організаційних обов'язків у поточному навчальному році, відображених в індивідуальному робочому плані. Тривалість робочого часу викладача з повним обсягом обов'язків становить не більше 1548 годин на навчальний рік при середньотижневій тривалості 36 годин. Обсяг навчальних занять, доручених для проведення конкретному викладачеві виражений в облікових (академічних) годинах, визначає навчальне навантаження викладача. Види навчальних занять, що входять в обов'язковий обсяг навчального навантаження викладача відповідно до його посади, встановлюються кафедрою (предметною або цикловою комісією). У вищих навчальних закладах 3 і 4 рівня акредитації мінімальний та максимальний обов'язковий обсяг навчального навантаження викладача в межах його робочого часу встановлює вищий навчальний заклад з урахуванням виконання ним інших обов'язків (методичних, наукових, організаційних) і у порядку, передбаченому його статутом та колективним договором. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про вищу освіту», робочий час науково-педагогічного працівника визначається Кодексом законів про працю України. Час виконання навчальних, методичних, наукових, організаційних та інших трудових обов'язків у поточному навчальному році не повинен перевищувати річний робочий час. Максимальне навчальне навантаження науково-педагогічних працівників не може перевищувати 900 годин на навчальний рік. Види навчальних занять, що входять до навчального навантаження педагогічного та науково-педагогічного працівника відповідно до його посади, встановлюються вищим навчальним закладом в індивідуальному плані працівника. Відповідно до довідки про навчальне навантаження з фізичного виховання на 2010-2011, 2011-2012 навчальні роки, навчальне навантаження доцента [PERSON], з 16.10.2011 року становить 656 годин на 1,0 ставки (а.с. 4). Відповідно до довідки про заробітну плату №01.01-44/196 від 27.02.2015 року, [PERSON], з вересня 2011 року по жовтень 2012 року нараховувалась та виплачувалась заробітна плата: за жовтень з 01.10.2011 року по 14.10.2011 року (доцент на 0, 5 ставки) та з 15.10.2011 року по 31.10.2011 року (доцент на 1,0 ставки) в розмірі 1805, 60 грн.; за листопад 2011 року (доцент на 1,0 ставки) в розмірі 1054, 53 грн. з урахуванням того, що за жовтень період тимчасової непрацездатності становив 3 дні, а за листопад - 11 днів, у зв'язку з наведеними обставинами, а також у зв'язку з не ознайомлення позивачем (що ним не заперечується) з наказом про його переведення з 15.10.2011 року на 1,0 ставки, нарахування лікарняних йому було здійснено за жовтень 2011 року у листопаді 2011 року у розмірі 409, 76 грн., а за листопад 2011 року, відповідно у грудні 2011 року на суму 944 грн., перерахунок заробітної плати за жовтень та листопад 2011 року проведено у грудні 2011 року на суму 1590, 65 грн. (а.с. 42). Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» встановлює порядок оплати роботи працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів. На виконання цієї постанови та з метою упорядкування умов оплати праці працівників галузі Міністерством освіти і науки України видано Наказ від 26 вересня 2005 р. № 557, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 3 жовтня 2005 р. за № 1130/11410 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ». Наведеним наказом затверджено розміри розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників навчальних закладів на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці, згідно з додатком 1 до Наказу; затверджено схеми тарифних розрядів посад (професій) керівних, науково-педагогічних, педагогічних, наукових працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ згідно з додатками 2 - 20 до Наказу. Керівники навчальних закладів у межах затвердженого фонду заробітної плати з 1 вересня 2005 року встановлюють працівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ конкретні розміри посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до затверджених цим Наказом схем тарифних розрядів. Відповідно до Додатку 2 до цього Наказу, затверджено Схему тарифних розрядів посад керівних та науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації. Найменуванню посади «Доцент» відповідає 19-й тарифний розряд. Відповідно до наказу ВТЕІ КНТЕУ № 107 від 14.07.2011 року та схеми тарифних розрядів посад та посадових окладів керівних та науково-педагогічних працівників ВТЕІ КНТЕУ встановлено посадовий оклад доценту в розмірі 2257,00 грн. (а.с. 55-56). Позивачем, в ході судового розгляду перед судом не доведено (не надано доказів), а відповідно судом не встановлено неправильність розрахунку виплаченої та нарахованої позивачу суми заробітної плати за період з 15 жовтня 2011 року по 01 грудня 2011 року, оскільки відповідачем по справі проведено відповідний перерахунок заробітної плати за наведені місяці в грудні 2011 року. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги твердження позивача [PERSON], щодо того, що у жовтні та листопаді 2011 року йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата за посадовим окладом доцента на 0,5 ставки, а не за посадовим окладом доцента на 1,0 ставки, та вона не виплачена йому й станом на час розгляду справи в суді (різниця 925,02 грн.), оскільки відповідно до розрахунку нарахованої заробітної плати [PERSON], за період з 01.09.2011 року по 15.10.2012 року, позивач з 15.10.2011 року працював на посаді доцента на 1,0 ставки та йому нараховувалась заробітна плата відповідно до відпрацьованих днів за посадовим окладом доцента на 1,0 ставки в розмірі 2257,00 грн. (а.с. 42). Також із зазначеного вище розрахунку вбачається, що у жовтні 2011 року позивачем на 1,0 ставки відпрацьовано 8 робочих днів, тимчасова непрацездатність (лікарняний) - 3 робочих дні; у листопаді 2011 року позивачем відпрацьовано 11 робочих днів, тимчасова непрацездатність (лікарняний) - 11 робочих днів (а.с. 43-44, 60). Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувались. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 № 2240-III, підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Районні, міжрайонні, міські виконавчі дирекції відділень Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви, тому належні позивачу кошти за перебування його на лікарняному підлягають виплаті у встановленому законом порядку та були відповідачем нараховані та виплачені в грудні 2011 року (а.с. 42). Враховуючи наведене, вимоги позивача про виплату йому різниці заробітної плати за жовтень-листопад 2011 року не підлягають до задоволення, так як позивач у вказані місяці перебував на лікарняному (загалом протягом 14 днів а.с. 43, 44), та кошти у зв'язку із втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності були виплачені відповідно за жовтень 2011 року у листопаді 2011 року у розмірі 409, 76 грн., а за листопад 2011 року, - у грудні 2011 року на суму 944 грн., також у грудні місяці 2011 року проведено перерахунок заробітної плати за жовтень та листопад 2011 року в розмірі 1590, 65 грн., що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджується наданими представником відповідача до заперечення на позов доказами. Оскільки відсутні матеріально - правові підстави для задоволення позову в частині стягнення недоплаченої за жовтень - листопад 2011 року заробітної плати, тому відсутні й підстави для стягнення з відповідача індексацій, компенсацій та середньої заробітної плати за час затримки її виплати. Крім того, суд звертає увагу, що постановою старшого слідчого ВР ЗЛКР СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області від 20.03.2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013010010000495 від 17.11.2013 року (на підставі письмової заяви [PERSON], відповідно до якої «у вересні 2012 року [PERSON], дізнався про існування Наказу № 404 від 14.10.2011 року, згідно якого його було прийнято на роботу за трудовим договором №760 від 15.10.2011 року та призначено оклад доцента, однак він жодного договору не підписував та вважає його підробленим») було закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, то, слід зазначити що, відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Зважаючи на те, що позивачу заробітна плата була виплачена в повному обсязі, його права не порушені, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed