Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладеного 02.10.2010 року між ними, визнання за позивачем права власності на вказану квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ними був укладений договір купівлі-продажу, сторони договору домовились про вся умови і позивач передав грошові кошти за квартиру, однак в подальшому відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У судове засідання позивач подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності, погодившись на ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за місцем її реєстрації, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталася. У порядку ст.281 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд даної цивільної справи здійснювати у заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить відповідачці у справі на підставі договору купівлі-продажу №95/1224 від 28.06.1995 року, зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею «GIP». 02.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Станом на момент підписання договору позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, що підтверджується умовами договoру, у відповідності до п.п.2.1, 2.2 якого грошові кошти за квартиру у розмірі 103 000 (сто три тисячі) гривень передані продавцеві до підписання договору. Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 205 даного кодексу передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Крім того, відповідно до ст.639 Цивільного Кодексу України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4, 5 ст.203 ЦК України). Отже, купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох (трьох) осіб на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов`язку, обумовленого цим правом. За таких обставин є підстави вважати, що сторони вчинили правочин купівлі-продажу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально. У відповідності до вимог cт.220 ЦK України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається Згідно до частини 3 статті 334 ЦK України вбачається, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа , який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved