Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї 7179,94 грн., посилаючись на те, що 01.09.2016 року між сторонами по справі був укладений договір про підготовку молодших спеціалістів, у якому позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання доньки відповідача - [PERSON] , надати освітню послугу за формою навчання - денна, назва спеціальності - Дизайн, строк навчання 3 роки 10 місяців. У свою чергу відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за навчання в розмірі 18800 гривень, частинами щосеместрово до кінця навчання. Відповідно до Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. За несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, починаючи з 25-числа місяця відповідно до п.4 цього Договору. Наказом по коледжу від 22.08.2016 року № 155/с [PERSON] зарахована студенткою першого курсу денної форми навчання за спеціальностями за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. Починаючи з вересня 2018 року, відповідач перестала виконувати власні зобов`язання щодо оплати за навчання доньки. Як наслідок, [PERSON] була відрахована з навчального закладу з 01.07.2019 р. наказом по коледжу № 129/с від 01.07.2019 р. Відповідач у добровільному порядку суму заборгованості не сплатила, відповіді на листи не надала. Згідно розрахунку боргу за навчання та неустойки [PERSON] , проведеного бухгалтерією коледжу, сума заборгованості складає загалом 7194 грн., 94 коп., з яких основна сума боргу на 01.08.2020 р. - 4 650 грн., індекс інфляції - 558 грн. 79 коп. та пеня станом на 01.08.2020 р. - 1971 грн. 15 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.09.2016 між сторонами по справі було укладено договір про підготовку молодших спеціалістів. Після укладення договору від 01.09.2016 Державний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський коледж технології та дизайну», відповідно до Наказу МОН України № 268 від 20.02.2017, перейменовано на Дніпропетровський державний коледж технології та дизайну. За умовами вищевказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання доньки відповідача - [PERSON] , надати освітню послугу за формою навчання - денна, назва спеціальності - Дизайн, строк навчання 3 роки 10 місяців. Згідно п.4 договору, загальна вартість освітньої послуги становить 18800, 00 грн. за весь термін навчання, частинами щосеместрово до кінця навчання. Відповідно до п. 5 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. За несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, починаючи з 25- числа місяця відповідно до п.4 цього Договору. Дана умова Договору відповідачем не виконувалася, оскільки станом на 01.08.2020 року сума боргу відповідача становить 4650,00 грн. Згідно Наказу № 126/с від 01.07.2019 доньку відповідача відраховано з числа студентів за академічну неуспішність. З ціллю досудового вирішення спору, відповідачу було надіслано лист-вимогу № 696/01-04 від 09.12.2019, але відповіді на неї позивач не отримав. Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом. Також ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У порушення умов договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання виконує не належним чином, а тому розрахований позивачем розмір заборгованості у розмірі 7179,94 грн., та складається з: основної суми несплаченої заборгованості - 4650,00 грн., пеня - 1971,15 грн. та інфляційних збитків станом на 01.08.2020 року - 558,79 грн. відповідає умовам договору та підлягає стягненню судом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач неналежним чином виконував договірні зобов`язання. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved