Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати рішення Міністерства оборони України викладеного в п. 5.7 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №15 від 21.10.2019 року про відмову позивачу у виключенні зі складу службових жилих приміщень наданої квартири у зв`язку з відсутністю вислуги на військовій службі 20 років. Визнати за [PERSON] право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 18,2 кв.м. та зобов`язати Міністерство оборони України в особі об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур прийняти рішення про надання йому житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення зі складу службового приміщення за вищевказаною адресою та передати матеріали до відповідного КЕУ, КЕВ (КЕЧ) для підготовки та видачі відповідного клопотання до виконавчого органу відповідної ради. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він має статус капітана та на даний час є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді заступника начальника відділу організації приймання речового майна Управління контролю якості. З 10.04.2015 року позивачу надано статус учасника бойових дій. 06.12.2018 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу довічно встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Відповідно до Витягу з протоколу засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №29 від 14.12.2016 року позивача зараховано на квартирний облік з 09.06.2016 року та включено до списку осіб, які мають право на першочергове отримання житла як учасника бойових дій. Відповідно до рішення Міністра оборони України від 02.03.2018 року №3799/з позивачу надано однокімнатну службову квартиру за адресою: [ADDRESS] . З 19.07.2018 року позивач зареєстрований та проживає у вказаній квартирі. 18.09.2019 року позивач звернувся до житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур про надання житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення зі складу службових жилих приміщень однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 21.10.2019 року відповідачем відмовлено позивачу у виключенні зі складу службових жилих приміщень наданої однокімнатної квартири у зв`язку з відсутністю вислуги на військовій службі 20 років. Вважає вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ним дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, на даний час він є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, є учасником АТО, перебуває на квартирному обліку, але постійного житла до цього часу не отримав, є інвалідом ІІ групи, внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.07.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 17.08.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивач проходить військову службу з 2007 року та його вислуга становить близько 13 років, а тому права на виключення з числа службових жилих приміщень наданої квартири немає. Також надійшло клопотання про залучення третіх осіб та призначення справи до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року по справі залучено в якості третьої особи ККЕУ. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення справи до розгляду в загальному позовному провадженні. 15.09.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначив, що він має право на отримання житлового приміщення позачергово на підставі абзацу 2 п. 3 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки він є особою з інвалідністю. 24.11.2020 року від представника третьої особи надійшли пояснення в яких він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що сам по собі факт проживання в службових квартирах не є підставою для виключення цих приміщень із числа службових. Порядок виключення квартир із числа службових встановлених Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що капітан [PERSON] є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді заступника начальника відділу організації приймання речового майна Управління контролю якості, що підтверджується довідкою про проходження військової служби та копією посвідчення офіцера. В період з 23.05.2014 року по 09.10,2014 року, з 07.08.2014 року, з 15.10.2014 року по 14.11.2014 року, з 15.10.2014 року по 14.11.2014 року, з 21.11.2014 року по 05.01.2014 року, з 20.01.2015 року по 18.02.2015 року, з 05.05.2015 року по 27.07.2015 року, з 12.08.2015 року по 22.09.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №995 від 10.10.2016 року. 03.06.2014 року при виконанні бойового завдання (АТО) одержав вогнепальне сліпе осколкове поранення, що підтверджується довідкою №18 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) видана в/ч [NUMBER] від 19.06.2014 року №1143. 06.12.2018 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу довічно встановлено ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0531472 від 06.12.2018 року та 27.12.2018 року видано посвідчення інваліда ІІ групи серії [NUMBER] . З 10.04.2015 року позивачу надано статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №29 від 14.12.2016 року позивача зараховано на квартирний облік з 09.06.2016 року та включено до списку осіб, які мають право на першочергове отримання житла як учасник бойових дій (пільга №4). Відповідно до рішення Міністра оборони України від 02.03.2018 року №3799/з позивачу надано однокімнатну службову квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з протоколу №49 засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 16.03.2018 року. З 19.07.2018 року позивач зареєстрований та проживає у вищевказаній службовій квартирі, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи №2784 від 16.08.2019 року. 18.09.2019 року позивач звернувся до житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур про надання житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення зі складу службових жилих приміщень однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . 21.10.2019 року Міністерством оборони України в особі об`єднаної житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур позивачу відмовлено у виключенні зі складу службових жилих приміщень надану однокімнатної службової квартири у зв`язку з відсутністю вислуги на військовій службі 20 років. Позивач просив скасувати рішення Міністерства оборони України викладеного в п. 5.7 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №15 від 21.10.2019 року про відмову позивачу у виключенні зі складу службових жилих приміщень наданої квартири у зв`язку з відсутністю вислуги на військовій службі 20 років та визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 18,2 кв.м., на що слід зазначити наступне. Статтею 47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом. За змістом статті 118\~Житлового кодексу\~Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до статті 12\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом\~Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Особам, звільненим з військової служби і визнаним особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, або захворювання, одержаного під час проходження військової служби, жилі приміщення в населених пунктах, обраних ними для проживання з урахуванням встановленого порядку, надаються позачергово за рахунок військових формувань або органів виконавчої влади, в яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду. Аналогічні приписи закріплені й в п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, а також в п. 10 розділу 7 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380. В п. 3 Порядку зазначено, що військовослужбовці, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та визнані в установленому законодавством порядку особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), пов`язаних з безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та члени сімей військовослужбовців, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання, що збудовані (придбані) за рахунок коштів державного бюджету та інших передбачених законодавством джерел, чи грошовою компенсацією за належне їм для отримання житлове приміщення з урахуванням пільг, установлених законами. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Згідно п. 11 Порядку, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Згідно п. 10 розділу 7 Інструкції військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. У відповідності до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України №406/2011 від 06.04.2011, Міністерство оборони України (Міноборони України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, а також у формуванні державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, гідрометеорологічної діяльності Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до абзацу першого п. 7 Розділу І «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 06.09.2018 за №1020/32472, що набрала чинності 16.10.2018, питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців та членів їх сімей, вирішуються за місцем проходження військової служби та перебування їх на обліку. Згідно з п. 1 Розділу II Інструкції №380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. Відповідно до п. 4,5 Розділу 7 Інструкції № 380, передбачає що на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (Список надання постійного житла). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами. Аналізуючи все вище викладене суд приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] наділений правом на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до вимог статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України\~№1081\~від 3\~серпня 2006\~року та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380. Крім того факт такого права не заперечується відповідачем по справі, він лише зазначає, що позивач не має права на виключення з числа службового житла квартири у зв`язку з відсутністю вислуги років на військовій службі 20 років. При цьому, законом визнано таке право позивача, оскільки він відноситься до категорій осіб, перелік яких визначено у ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, а також Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позову щодо скасування рішення Міністерства оборони України викладеного в п. 5.7 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур №15 від 21.10.2019 року про відмову позивачу у виключенні зі складу службових жилих приміщень наданої квартири у зв`язку з відсутністю вислуги на військовій службі 20 років та визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 18,2 кв.м Що стосується вимог позивача про зобов`язання Міністерство оборони України в особі об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур прийняти рішення про надання йому житлового приміщення для постійного проживання шляхом виключення зі складу службового приміщення за вищевказаною адресою та передати матеріали до відповідного КЕУ, КЕВ (КЕЧ) для підготовки та видачі відповідного клопотання до виконавчого органу відповідної ради, то слід зазначити наступне Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, але можливість обрати з двох або більш альтернатив, кожна з яких є законною. У разі, коли законом передбачено єдиний можливий варіант поведінки адміністративного органу, але він діє в іншій спосіб, аніж той, що передбачено законом, мова про дискрецію не йде, в такому випадку порушено принцип законності як складової принципу верховенства права. Слід зауважити, що межі судового контролю за рішеннями та діями адміністративного органу дозволяють оцінити їх за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України, у тому числі в розрізі висвітленої проблематики. Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо. Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96). Створення юридичних осіб або відокремлених підрозділів юридичної особи пов`язаних із житловими питаннями військовослужбовців є виключним повноваженням Міністерства оборони України, і суд не наділений функціями щодо зобов`язання відповідача на створення конкретного органу з наділенням відповідних адміністративних повноважень та функцій. Крім того, зобов`язання Міністерства оборони України затвердити рішення щодо виключення з числа службового житла квартири та забезпечення такої квартири позивачу, а також подальше зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління подати до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири, враховуючи не завершення сторонами по справі встановленої процедури передбаченої Інструкцією № 380, буде втручанням в дискреційні повноваження даних суб`єктів владних повноважень із встановленням позитивного результату для позивача. Відповідно, суд вважає за необхідне відмовити в даних позовних вимогах. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. В порядку статті 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки обидві сторони звільненні від його сплати.

Outcome: partial