Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] про зменшення розміру аліментів, вказуючи, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження №49149313 з виконання виконавчого листа № 712/15237/14-ц виданого 11.06.2015 року Апеляційним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12 листопада 2014 року. 30.07.2015 року через відділення ПриватБанк позивач особисто перерахував Черкаському комерційному технікуму грошові кошти в загальній сумі 5 000 грн. за навчання його дочок. Зазначені кошти були оформлені, як благодійні внески, платником в квитанціях про прийом коштів зазначений позивач, отже ці кошти належали йому, були його власністю, проте кошти були вказані не як плата за навчання, а як благодійні внески. У зв»язку з відмовою доньок від навчання, внесені ним кошти в сумі 5000 гривень були безпідставно повернуті його колишній дружині, яка власником коштів не була і жодним чином ніякого відношення до них не має. З метою зменшення заборгованості по аліментах позивач 16.05.2015 року звернувся із заявою до державного виконавця Матейчук О.В., але заява не була розглянута, відповіді не отримав. В подальшому він звернутися із зверненням до головного управління ДВС, однак в задоволенні заяви було відмовлено і зазначено, що кошти були внесені дочками, як благодійний внесок, хоча вони не вносили і не могли їх внести через відсутність коштів, внески були лише зараховані від їх імені. При розгляді даного звернення не були опитані, ні доньки, ні колишня дружина [PERSON] з приводу того чиї були кошти, не встановлено чому саме [PERSON] присвоїла його кошти. Вважає, що [PERSON] зобов'язана повернути йому безпідставно отримані грошові кошти у сумі 5 000 грн., оскільки мають місце зустрічні однорідні вимоги. Ці зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Відмова державного виконавця зарахувати отримані [PERSON] кошти позивача в рахунок заборгованості є незаконною, тому просить зменшити розмір заборгованості по аліментах, зарахувавши в погашення заборгованості по сплаті аліментів належні йому кошти 5 000 грн. Позивач та його адвокат Лічевецький О.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Представник відповідача Центрального відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області [PERSON] в судовому засіданні в вирішенні даного спору покладалась на думку суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на виконанні в Центральному відділі ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області і перебуває виконавче провадження № 49149313 з виконання виконавчого листа № 712/15237/14ц виданого 11.06.2015 року Апеляційним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12.11.2014 року. Відповідно до довідки - розрахунку державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкасах від 01.08.2016 року, заборгованість по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] станом на 01.10.2015 року становить 16000 грн. Позивач вимагає від Центрального відділу ДВС ч. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зменшити розмір його заборгованості, зарахувавши в погашення заборгованості по сплаті аліментів належні йому кошти, незаконно отримані відповідачем [PERSON] за платіжними дорученнями №№ 708 та 709 від 28.09.2016 року в сумі 5 000 грн., які він перерахував на навчання доньок. В той же час в матеріалах справи наявні квитанції № 0.0.41622535.7.1 та № 0.0.416225357.2 про перерахування на рахунок Черкаського комерційного технікуму грошових коштів на суму 5 000 грн. Однак, у зазначених квитанціях призначення платежу зазначено «благодійний внесок від [PERSON]» та «благодійний внесок від [PERSON]», платниками вказаного внеску зазначено: [PERSON] та [PERSON], те що кошти були перераховані саме позивачем не зазначено. Більш того, в листі ПриватБанку, який надійшов до суду 16.01.2017 року зазначено, що по квитанції 0.0.416225357.1 від 30.07.2015 року - платником є [PERSON], а по квитанції 0.0.416225656.1 від 30.07.2015 - платником є [PERSON]. Враховуючи викладене суд оцінює критично твердження позивача з приводу того, що кошти в сумі 5 000 грн., які є предметом спору та були перераховані саме ним, оскільки у вказаному листі ПриватБанку чітко зазначено, що платниками по вказаних квитанціях являються саме доньки позивача. Як встановлено статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач звертався із скаргою до суду на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу ДВС Матейчук О.В., однак, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.08.2016 року в задоволені скарги було відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні скарги було саме те, що [PERSON] не довів, що кошти в сумі 5 000 грн., які є предметом даного позову були сплачені саме ним. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Посилання позивача та його адвоката на вказану статтю не є підставою для задоволення позову, оскільки згідно з цією правовою нормою зарахування можливе за таких умов. При цьому вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають із двох різних зобов'язань між двома особами, у межах яких кредитор одного зобов'язання є боржником іншого та навпаки. Крім того, наявність боргу має бути обов'язково підтверджена належними доказами. Вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом. Практичне застосування можливості зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов'язаннями, строк виконання яких не встановлений або не визначений моментом пред'явлення вимоги, є доволі проблематичним. В даному випадку не є зустрічними однорідними вимогами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та підтверджені доказами.

Outcome: dismissed