Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменовано з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. Відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення: [ADDRESS] , літ. Б. на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.01.2008 року та є споживачем комунальних послуг, які надає виконавець КП «ЦОС Шевченківського району». Позивачем, в особі директора КП «ЖЕК «Ярославська» Шевченківської районної у м. Києві ради було укладено з відповідачем договір про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників № 486 від 01.04.2008 р. Умовами договору передбачено, що споживач користується приміщеннями загальною площею 136,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Рейтарська, 35 літ. Б та зобов`язаний в 3-х денний термін, після надходження платіжного доручення, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунком, сплатити вартість комунальних послуг. Однак, у зв`язку з несплатою відповідачами за комунальні послуги 17.09.2010 р. по 28.02.2014 р. (включно) відповідно до розрахунку заборгованості складає - 160 757,17 грн. (основний борг -83 617,85 грн. + витрати від інфляційних процесів - 69 172,01 грн. + три проценти річних - 7 967, 31 грн.). З метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово пропонував відповідачам укласти договір постачання комунальних послуг, сплатити заборгованість та акт звіряння підписаний позивачем, однак відповідач проігнорував вимоги позивача, заборгованість не сплатив. У зв`язку із наявною заборгованістю за відповідачем, позивач звернувся до суду за захистом свого права. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 17 жовтня 2017 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року, з урахуванням змін які були внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції, вирішено питання про доцільність подальшого розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У серпні 2018 року від представника відповідача на адресу суду заперечення на позов. Сторона відповідача зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо твердження позивача про відсутність заявлених претензій не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] звертався 29.11.2011 року про застосування тарифів у завищеному розмірі. Крім того, позовні вимоги заявлені в порушення строку позовної давності, незважаючи на звернення КП «ЦОС Шевченківського району із заявою про видачу судового наказу у червні 2017 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача в свою чергу просив застосувати до вимог КП Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» наслідки строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки стягнення боргу вимагається за період з 17.09.2010 р. по 28.02.2014 р., а до суду позивач звернувся лише 14.09.2017 р. та заявою про видачу судового наказу у червні 2017 року. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» перейменоване в комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, виконавець, виробник. Як вбачається зі Статуту позивача, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. Основними напрямками діяльності відповідно до п. 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності позивача є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. Таким чином КП «ЦОС Шевченківського району м. Києва» є виконавцем послуг у сфері житлово-комунального господарства, що їх споживає відповідач. Встановлено, що відповідачі [PERSON] є власником нежитлового приміщення: [ADDRESS] , літ. Б. на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.01.2008 року. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Приписами ст. 638 ЦК України, визначається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як свідчать матеріали справи у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань та несвоєчасну сплату спожитих послуг заборгованість [PERSON] становить 160 757,17 грн., і складається з основний борг -83 617,85 грн. + витрати від інфляційних процесів - 69 172,01 грн. + три проценти річних - 7 967, 31 грн В судовому засіданні представником відповідача не заперечувалась наявність заборгованості за сплату комунальних послуг за період з 17.09.2010 р. по 28.02.2014 р. у зазначеному представником позивача періоді, проте, він просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог КП ЦОС. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні представником позивача не оспорювалась та обставина, що про порушення прав КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» дізналось у 2010 році. Із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості КП «ЦОС Шевченківського району» звернулось у червні 2017 року та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2017 року у прийнятті заяви було повернуто. За положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Натомість за положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні представник позивача не було надано пояснень щодо поважності причин для пропуску строку позовної давності. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що з метою захисту прав, порушених відповідачем у зв`язку із несплатою комунальних платежів за період з 17.09.2010 р. по 28.02.2014 р. позивач звернувся до суду у червні 2017 року (заяву про видачу судового наказу), враховуючи відсутність поважних причин не звернення за захистом своїх інтересів протягом встановлених законом 3 років та заяви сторони спору щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності, суд вважає за можливе з цих обставин відмовити у задоволенні вимог КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed