Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів, який в ході розгляду справи уточнив, в якому просить суд заборонити Відповідачам вимагати від нього оплати неіснуючого боргу, а також передавати таке право вимоги третім особам; стягнути з відповідачів солідарно понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у нього було викрадено паспорт та ідентифікаційний номер, про що зроблено заяву до правоохоронних органів. За час відсутності документів на його ім'я невстановленими особами в АТ «Банк Ренесанс Капітал» (далі Відповідач-1) оформлено кредит. З даного приводу він звернувся до Відповідача-1 із заявою. Разом з тим, Банк та інші відповідачі по справі (Товариство з обмеженою відповідальністю «М.Б.А. Фінанси» (далі - Відповідач - 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитекспрес Юкрейн Ул.Ул.Сі.» (далі Відповідач-3) вимагають від нього сплату заборгованості за кредитним договором, якого він не укладав, так як на дату укладення кредитного договору перебував за межами Києва та фізично не міг його оформити. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов з підстав заявлених в ньому та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача -1 заперечив проти заявленого позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити у його задоволенні. Надав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Відповідач-2, Відповідач-3 про день, час, місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Свого представника в судове засідання не направили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не подали. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.02.2014 р. між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умови якого Позичальнику видано кредит на придбання споживчих товарів в магазині ТОВ «Технополіс-1». Згідно довідки Дніпровського РУ ГУ МВС України від 05.03.2015 р. № 48/СВ-2070, 18.02.2015 р. [PERSON] звернувся до Дніпровського РУ УГ МВС України в м. Києві із заявою про таємне викрадення його майна - паспорта громадянина України та ідентифікаційного номеру на ім'я [PERSON] Дану заяву було зареєстровано в ЖЕО-7137 від 18.02.2014. За результатами розгляду заяви розпочато кримінальне провадження № 12014100040002070 від 19.02.2014 за ч. 1 ст. 357 КК України. 13.05.2014 Відповідачем-1 отримано заяву позивача, в якій останній заперечив укладення кредитного договору та зазначив про викрадення у нього паспорту та ідентифікаційного коду. Як зазначив представник Відповідача-1 після отримання вищевказаної заяви Позивача банком призупинено будь-які дії з нарахування заборгованості за кредитним договором до завершення службового розслідування. Також листом від 13.05.2014 р. у позивача витребувано додаткові документи, які позивачем так і не надано. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Відповідач - 2, Відповідач - 3 надсилають на його адресу вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором, турбують його за телефоном з аналогічними вимогами. Позивач вважає такі дії Відповідачів протиправними та просить суд зобов'язати їх не чинити. Разом з тим, як вбачається з п. 5 Договору [PERSON] надав Банку право (дозвіл) на розкриття будь-якої інформації, в тому числі і такої, що містить банківську таємницю, яка стала відома банку при укладені кредитного договору та протягом строку його дії, про позичальника (персональні дані), про умови Кредитного договору, про стан заборгованості позичальника за кредитним договором, тощо третім особам. Шляхом підписання цієї пропозиції позичальник дав згоду без застережень та обмежень на обробку, збирання, накопичення та поширення персональних даних та інформації. Згідно п. 7 вказаного Договору Позивач погодився отримувати від Банку (його уповноважених осіб) інформацію про факти невиконання ним зобов'язань за кредитним договором, про розмір існуючої заборгованості за кредитним договором, про строки та умови погашення такої заборгованості, тощо, усно по телефону та/або на номер його мобільного телефону чи автовідповідач телефону тощо за вибором Банку. В зв'язку з наявною заборгованістю щодо сплати процентів та повернення кредиту Банком та Відповідачем-2, Відповідачем -3 в інтересах Банку на підставі договорів доручень здійснювалися заходи з повернення простроченої заборгованості шляхом направлення Позивачу письмових вимог про сплату заборгованості. Такі дії Відповідачів передбачені умовами кредитного договору, який підписаний [PERSON] Сторонами не заперечувалося, що на день розгляду справи кредитний договір є чинним, у встановленому законом порядку позивачем не оспорений, недійсним не визнаний. Зважаючи на те, що позивач підписанням кредитного договору, надав згоду відповідачу на надання інформації щодо укладення та виконання договору третім особам, вказані дії відповідачів є такими, що не суперечать умовам договору та закону. Доводи позивача та пояснення свідків, що Позивач в період з 14.02.2014 р. та протягом двох тижнів знаходився за межами м. Києва і не міг укласти кредитний договір спростовуються довідкою Дніпровського РУ ГУ МВС України від 05.03.2015 р. № 48/СВ-2070, згідно якої 18.02.2015 р. [PERSON] особисто звернувся до Дніпровського РУ УГ МВС України в м. Києві з приводу викрадення у нього паспорту та ідентифікаційного коду. Доводи сторони позивача, що така заява подана дружиною позивача є безпідставними та спростовуються вищевказаною довідкою. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України правомірності своїх вимог до відповідачів про протиправність їх дій, і тому підстави для задоволення позовних вимог з наданих позивачем суду доказів не вбачається.

Outcome: dismissed