Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2003 р. між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 р. є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2003-266/Ф, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику (відповідачці) кредитну лінію в національній валюті в сумі 68000,00 грн. на споживчі цілі строком до 22.04.2004 р. включно, зі сплатою 24,5% річних від суми кредиту. 08.08.2003 р. за заявою відповідачки між банком та позичальником (відповідачем) було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору про збільшення ліміту кредитної лінії на 132000,00 грн. та встановлення ліміту кредитування в розмірі 200000,00 грн. 22.03.2004 р. за заявою відповідачки між банком та позичальником (відповідачем) було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору про зміну порядку сплати відсотків за користування кредитними коштами. 22.05.2004 р. за заявою відповідачки між банком та позичальником (відповідачем) було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору пролонгацію строку повернення кредитних коштів до 22.10.2004 р. Оскільки відповідачка неналежним чином виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором та додатковими угодами у неї утворилась заборгованість, яка станом на 22.08.2014 року становить 841067,01 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку разом з судовими витратами. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, відповідачка надала через канцелярію суду клопотання про розгляд справи 04.02.2019 р. у її відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.05.2003 р. між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого з 04.02.2011 р. є ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №2003-266/Ф, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику (відповідачці) кредитну лінію в національній валюті в сумі 68000,00 грн. на споживчі цілі строком до 22.04.2004 р. включно, зі сплатою 24,5% річних від суми кредиту. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання кредиту виконав, надавши відповідачці через касу готівку в розмірі 68000, 00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №1 від 22.05.2003 р. 08.08.2003 р. за заявою відповідачки між банком та позичальником (відповідачем) було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору про збільшення ліміту кредитної лінії на 132000,00 грн. та встановлення ліміту кредитування в розмірі 200000,00 грн. Позивач свої зобов'язання за даною додатковою угодою до кредитного договору також виконав, надавши відповідачці через касу готівку в розмірі 200000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №1 від 08.10.2003 р. 22.03.2004 р. за заявою відповідачки між банком та позичальником (відповідачем) було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору про зміну порядку сплати відсотків за користування кредитними коштами. 22.05.2004 р. за заявою відповідачки між банком та позичальником (відповідачем) було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору пролонгацію строку повернення кредитних коштів до 22.10.2004 р. Відповідно до ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності із ст. 509 ч.1 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст. 1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ч.1, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ч.1 п. 3 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та строків сплати відсотків за користування, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за весь період прострочки. Разом з тим, взяті на себе за кредитним договором зобов'язання відповідачкою не виконувались, у зв'язку з чим за останньою утворилась заборгованість, яка станом на 22.08.2014 року становить 841067 грн. 01 коп., з яких: 200000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 528927 грн. 29 коп. - заборгованість по відсоткам, 112139 грн. 72 коп. - заборгованість по пені за період 22.08.2013 р. по 21.08.2014 р. Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3654,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved