Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з жовтня 2011 року він займав посаду начальника відділення № 145 ПАТ «Укрсиббанк». 18.04.2014 року отримав витяг з наказу «Про кадрові питання» № 152-ВК від 18.04.2014 року про звільнення його з посади начальника відділення № 145 AT «УкрСиббанк» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків у відповідності до п.1 ст. 41 КЗпП України. Вищезазначений наказ, як підставу такого рішення, містить посилання на наказ № COMP-L-2014-3 від 19.03.2014 року «Про проведення службового розслідування» та наказ № COMP-L-2014-4 від 09.04.2014 року «Про затвердження службового розслідування». З листа ПАТ «Укрсиббанк» від 07.05.2014р., який надійшов у відповідь на адвокатський запит, в якому повідомлялось про порушення відносно позивача кримінального провадження та надані виписки з вищезазначених наказів. З матеріалів перевірки, отриманих після звільнення, позивачу стало відомо, що причинами його звільнення є фальшування депозитних договорів клієнтів, у точу числі договору банківського вкладу в гривні на рахунок № [NUMBER]. Але дані обставини не відповідають дійсності, він не здійснював підробку чи фальшування будь-яких депозитних договорів, у зв'язку з чим і відсутні правові підстави для його звільнення з займаної посади. Крім того ПАТ «Укрсиббанк» у порушенні вимог ч. 2,3 ст. 149 КЗпП України не витребував від нього письмових пояснень стосовно підроблення депозитних договорів; до уваги не взято його попередню роботу адже він за час роботи неодноразово заохочувався. Крім того незаконне о звільнення нанесло йому моральну шкоду, яка виразилася у переживанні стресового стану, через що не припиняються головні болі, погіршився сон, підвищилася нервова збудливість, він переживає, що був несправедливо звільнений, не має змоги утримувати сім'ю, непокоїть відчуття безпорадності. Завдану моральну шкоду оцінює у 2 500 грн. На підставі викладеного просив визнати незаконним та скасувати наказ № COMP-L-2014-4 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження службового розслідування» в тій частині, що встановлює фальсифікацію ним депозитних договорів клієнтів; визнати незаконним та скасувати наказ «Про кадрові питання» № 152-ВК від 18 квітня 2014 року частині звільнення його з посади начальника відділення № 145 АТ «УкрСиббанк» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків у відповідності до п.1 ст. 41 КЗпП України; поновити його на посаді начальника відділення № 145 AT «УкрСиббанк»; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня по 12 травня 2014 року у розмірі 5 033 грн. 47 коп. та моральну шкоду у розмірі 2500 грн. 00 коп.; Ухвалою суду від 11.08.2014р. залишені без розгляду за заявою позивача та його представника позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу № СОМР-L-2014-4 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження службового розслідування» в тій частині, що встановлює фальсифікацію [PERSON] депозитних договорів клієнтів. В судовому засіданні позивач та його представник збільшили позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просили його стягнути за період з 18.04.2014р. по 04.08.2014р. в сумі 27494,19грн., також стягнути витрати на правову допомогу в сумі 4000грн.в решті позовні вимоги підтримали за підставами зазначеними в позовній заяві та просили їх задовольнити. Пояснили, що підставою звільнення позивача стали результати службового розслідування, а саме «здійснення фальшування депозитних договорів клієнтів». Вважають, що встановлене порушення відноситься до триваючого, а не одноразового грубого порушення і вина позивача в цьому порушенні не встановлена, підозрюється у вчиненні даного злочину інша особа. Ніхто не повідомив [PERSON] причини звільнення 18.04.2014р. доки він не направив запит з метою отримати відповідної інформації, крім того, в нього не відбиралися письмові пояснення з цього приводу, які б стосувалися одноразового грубого порушення. Банком не встановлено факт підписання або не підписання договору [PERSON] підписання якого послугувало причиною звільнення, тому вважають звільнення передчасним та без дотримання вимог закону. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що в результаті виявлення інформації щодо зниклих грошових коштів з депозитних рахунків клієнтів, була призначена та проведена службова перевірка, в ході якої встановлено, що договір підписаний позивачем не відповідає встановленій формі. Це дало підставу стверджувати, що за період перебування [PERSON] на посаді керівника відділення, ним неналежним чином виконувалися повноваження передбачені посадовою інструкцією, оскільки останній, як відповідальна особа мав здійснювати контроль за діяльністю всіх працівників відділення. Зважаючи на те, що посадова інструкція позивача містить розділ - відповідальність, яка настає у разі її порушення. Негативні наслідки, які настали, свідчать про те, що [PERSON] неналежно здійснювався контроль за роботою відділення. Службова перевірка, яка стосувалась встановленню обставин пов'язаних з крадіжкою коштів клієнтів, також є підставою звільнення в сукупності з виявленими порушеннями, а саме: на договорі, який не відповідає встановленій формі стоїть підпис позивача та печатка, за яку останній несе відповідальність, та повинен забезпечувати її збереження. Вказані діяння позивача цілком об'єктивно оцінені, як одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виявилось в неналежному контролі за діями робітників відділення начальником якого він був. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З трудової книжки позивача серії [NUMBER] вбачається, що останній з 24.07.2008 року перебував у трудових стосунках з відповідачем, а з 17.10.2011р. займав посаду начальника відділення № 145 АТ «Укрсиббанк». Як вбачається з витягу з наказу № 152-ВК від 18.04.2014р. «Про кадрові питання» - [PERSON] звільнений з посади начальника відділення № 145 АТ «Укрсиббанк» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків п.1 ст.41 КЗпП України. Відповідна відмітка зроблена в трудовій книжці позивача. Вищезазначений наказ, як підставу такого рішення, містить посилання на наказ № COMP-L-2014-3 від 19 березня 2014 року «Про проведення службового розслідування» та наказ № COMP-L-2014-4 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження службового розслідування». З виписки з наказу П-СОМPL-2014-3 вбачається, що 19.03.2014р. призначено проведення службового розслідування інциденту № 7069. З висновків за результатами службового розслідування затверджених 09.04.2014р. вбачається, що деякі депозитні договори надані клієнтам різняться з типовими договорами Банку та проценті ставки , зазначені в них не відповідають процентним ставкам банку. В тому числі договір банківського вкладу № [NUMBER] від 27.11.2013р. завірений підписом та печаткою начальника відділення [PERSON] В графі опис порушень зазначено : здійснення фальсифікації депозитних договорів клієнтів. З пояснень , відібраних у [PERSON] і, наданих в судове засідання представником відповідача вбачається, що у позивача 25.06.2014р. були відібрані пояснення , що не стосуються порушень , які послугували причиною його звільнення. Тобто за результатами розслідування (яке на момент відібрання пояснень у позивача , не було закінчено) позивач не опитувався, пояснень по інкримінованому йому правопорушенню не давав та з результатами службового розслідування до звільнення не був ознайомлений. З відповіді наданої Прокуратурою Дніпровського району м.Херсона на адресу суду 08.08.2014р. вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 12014230030000943 від 17.03.2014р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3,4,5 ст. 191 КК України, проведено допит колишнього директора відділення № 145 «Укрсоцбанк» [PERSON] з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення. Його статус визначений як свідок. 31.03.2014р. колишньому фінансовому консультанту вказаного відділення банку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3,5 ст.191 КК України. Відповідно ч.1 п.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків, зокрема керівником підприємства, установи організації всіх форм власності, його заступниками тощо Згідно п. 18 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. В пункті 22 вказаної постанови зазначено, що у справах про звільнених осіб за порушення трудової дисципліни,судам необхідно з'ясовувати ,в чому конкретно проявилось порушення,що стало приводом до звільнення,чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3,4,7,8 ст.40 та п.1 ст.41 КЗпП України,чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема,чи не закінчився встановлений для цього строк,чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення,чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода,обставини,за яких вчинено проступок,і попередня робота працівника. Відповідно п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від б листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» на підставі ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірваний лише з керівником підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємств, установи, організації, його заступниками, іншими службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєні персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є це порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (або могло бути завдано) шкоду. Згідно ч.1,3 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. ПАТ «Укрсиббанк» у порушенні вищезазначених вимог не було витребувано від позивача письмових пояснень стосовно підроблення депозитних договорів; не враховано його заохочення, які, як вбачається з матеріалів справи застосовувались до позивача неодноразово. Крім того, рішення про звільнення працівника має бути законним, обґрунтованим, його прийняттю повинна передувати належна перевірка відповідних фактів. Обов'язок дотримання процедури звільнення лежить на роботодавцеві. Кожен має право на судовий захист від незаконного звільнення (ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 5-1, Глава XV КЗпП України). відповідно до ч.2 ст.8 Конвенції МОП «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» ( для України чинна з 16.05.1995 року) тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві). З відповіді на адвокатський запит представника позивача вбачається, що у зв'язку з відсутністю експертів в штаті відповідача, достеменно підтвердити кількість підробок сфальшованих саме позивачем не має можливості. ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України згідно наказу № 152-ВК від 18.04.2014р. «Про кадрові питання» є таким, що проведено з порушенням вимог чинного закону, у зв'язку із чим наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі з дня зазначеного в наказі тобто з 18.04.2014 року, оскільки судом встановлено, що позивач не був ознайомлений з результатами службового розслідування, пояснення у нього відбиралися до закінчення цього розслідуванні і питання, по яким він опитувався не стосується причин його звільнення зазначених в наказі. Крім того допустимих і належних доказів вчинення дисциплінарного проступку саме позивачем суду не надано. Що стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати за вимушений прогул , суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з ч.2, 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, термін розрахунку середньої заробітної плати складає останні два повних робочих місяці. Пунктом 8 зазначеного порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про середню заробітну плату від 29.04.2014р. № 2698 виданої ПАТ «Укрсиббанк» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 387,19 грн., а заробітна плата за лютий 2014р. становить 12063,33грн., за березень 2014р - 10424,19грн. Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 04.09.2013р. № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» встановлені наступні показники робочих днів: квітень - 8 ( з моменту звільнення 18.04.2014р.), травень - 19, червень - 19, липень - 23, серпень - 2 (по дану заявлених вимог 04.08.2014р включно ). Отже, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає : 12063,33 грн. (середньомісячна заробітна плата за лютий 2014р.) + 10424,19 грн. (середньомісячна заробітна плата за березень 2014р.) : 40 робочих дня за два місяці = 562грн. 19 коп. (п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100). Кількість днів прострочення виплати заробітної плати станом на день винесення рішення складає 71 день, отже середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.04.2014р. по 04.08.2014р включно становить 39915,49 гривні (562,19 грн. х 71 робочий день). Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в межах заявленою позивачем суми та з Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за період з 19.04.2014р - 04.08.2014 року в сумі 27 494,49 грн. Вирішуючи питання про позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що статтею 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Ст.237-1 КЗпП України передбачає: відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналіз зазначених вимог Закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що його незаконне звільнення призвело до його суттєвих душевних страждань, втрати соціального благополуччя, можливості забезпечувати родину через що був змінений його звичайний спосіб життя. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та враховуючи роз'яснення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.05 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» в частині застосування принципу розумності при вирішення справ зазначеної категорії, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідача підлягають частковому задоволенню та на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000грн. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди є виваженим та розумним, відповідає встановленим правовідносинам. Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Правовий статус особи, яка надає правову допомогу визначений ст. 47 ЦПК України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України від 20.12.2011 року «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальний дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом «Про Державний бюджет України на 2014рік» встановлено на 2014р. мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 гривні. Згідно з прибутковим касовим ордером № 3 від 16.06.2014р. виданого адвокатом [PERSON], [PERSON] сплачено гонорар за правову допомогу в сумі 4000грн. Згідно розрахунку вартості юридичних послуг згідно угоди про надання правової допомоги № 10 від 23.04.2014р. від [PERSON] гонорар за правову допомогу розрахований за 7,75 годин робочого часу: 1218*40% =487,20грн.* 7,75 годин = 3775,80грн. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з журналів судового засідання, безпосередньо в суді представник позивача затратив 2 години 11 хвилин. Тобто дійсно граничний розмір витрат на правову допомогу безпосередньо в суді складає 1027,99 грн. (1218 х 40% : 100 = 487,20 х 2,11 = 1027,99 грн.). Тобто, разом витрати на правову допомогу складають: 4803,79грн.( 3775,80грн.+ 1027,99 грн.), Позивачем заявлена вимога про стягнення 4000 гривень витрат на правову допомогу, тому суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню в заявленій сумі , оскільки не перевищує граничний розмір витрат на правову допомогу визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі викладеного, оцінивши докази по справі та їх сукупність суд приходить до висновку, що загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача в межах заявлених вимог становить 27494,49 гривень (середній заробіток за час вимушеного прогулу), 1000грн моральна шкода та 4000 грн. - витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки судом задоволені заявлені позовні вимоги, які мають майновий та немайновий характер то відповідно ЗУ «Про судовий збір » з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за задоволені вимоги майнового характеру - 284,94грн. та немайнового характеру в сумі 243,60грн. від сплати якого позивач звільнена при подачі позову до суду на підставі п.1 ч.1 ст. 5 зазначеного закону. На підставі п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України,ч.5 ст. 235 КЗпП України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача.

Outcome: partial