Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те , що він працював на посаді стюарда Управління обслуговуавання пасажирів в поїздах Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із 2012 року. 31.09.2016 року під час рейсу поїзду № 741 сполученням Дарниця - Київ- Трускавець, Позивач обслуговував пасажирів у вагонах №№4,5,6. Під час перевірки квитків у пасажирів вагону № 4, Позивачем було виявлено на місцях №№ 80,81 двох безвкиткових пасажирів, про що як він зазначає повідомив старшого стюарда [PERSON] Проте, згідно власних пояснень, старший стюард повідомила Позивача, що дозволила вказаним особам доїхати до станції Львів та вказала зайняти їм місця №№ 80,81 у вагоні № 4. Зазначені обставини були в подальшому підтверджені письмовими поясненнями старшого стюарда на адресу керівництва. Про зазначені події - факт проїзду вказаних безвиткових пасажирів стало відомо адміністрації Філії «Українська залізнична швидкісна компанія». Згідно протоколу від 03.10.2016 року, в.о. начальником філії Лобойком Л.М. та заступником начальником філії Іваньком О.В. було здійснено телефонні дзвінки старшому стюарду [PERSON] із запитаннями стосовно зазначених пасажирів, на що отримали відповіді, що зазаначені пасажири - це пасажири з вагона № 6, які перейшли у вагон № 4, щоб їхати по направленню руху поїзда. Після телефонного дзвінка в.о. начальника філії щодо надання номерів проїзних документів, старший стюард [PERSON] зазначила, що пасажири є безквитковими (а.с. 48-50). 03.10.2016 року на нараді керівництва Філії «Українська залізнична компанія» було прийняте рішення про звільнення Позивача з роботи за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин, про що 05.10.2016 року було видано наказ № 375/ос, з яким його ознайомлено 06.10.2016 року. На таких підставах, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 375/ос від 05 жовтня 2016 року про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків; поновити на роботі на посаді стюарда Управління обслуговування пасажирів в поїздах Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) середній заробіток за час вимушеного прогулу, без поважних причин, починаючи з 06 жовтня 2016 року по дату поновлення на роботі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача Савка В.В. проти позову заперечував , вказував на те що підстави для поновлення позивача на роботі відсутні, оскільки ним було порушено «Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним траспортом України», що проявилося у перевезенні безвкиткових пасажирів та неоформленої ручної клажі. Треті особи в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2012 року працював на посаді стюарда управління обслуговування пасажирів у поїздах Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця». Позивача [PERSON] на підставі наказу № 28 від 25.04.2016 року притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за те, що при виконанні посадових обовязкві стюарда по обслуговуванню пасажирів швидкісного поїзду не було повідомлено пасажира про прибуття поїзду на станцію, де йому необхідно було виходити. Крім того, судом встановлено, що наказом в.о. начальника Філії ПАТ «Українська залізниця» Лобойком Л.М. і головного інженера Січкаря А.В. - № 375/ос від 05 жовтня 2016 року припинено трудовий договір (контракт) з позивачем [PERSON], з підстави, передбаченої п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин (а.с. 7). Вказаний наказ ґрунтується на тому, що 30 вересня 2016 року під час виконання рейсу № 741 Дарниця - Трускавець було встановлено, що у вагоні № 4 на місцях 81, 82 у поїзді № 741 сполученням Дарниця-Трускавець знаходяться пасажири, однак відповідно до Автоматизації процесів управління пасажирськими перевезеннями на залізницях України (АСК ПП УЗ) місця № 80, 81 були вільними. Після перегляду матеріалів з внутрішньо-салонного спостереження встановлено, що зазначені пасажири були безквитковими, які здійснили посадку по станції Святошино і у яких були відсутні проїзні документи. Відповідно до наданих пояснень стюардом [PERSON] на ім'я виконуючого обов'язки начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» після станції Святошин позивачем було виявлено два пасажири без проїзних документів, які самовільно здійснили посадку, про що він доповів старшому стюарду [PERSON], та отримав від неї вказівку щодо подальшого слідування зазначених пасажирів. Після чого, до даних пасажирів підійшов старший стюард [PERSON] і дозволила їм їхати до станції Львів і направила їх в 4 вагон на вільні місця 80,81 (а.с. 47). Згідно пояснення старшого стюарда [PERSON] під час перевірки проїзних документів після станції Святошин у вагоні-буфет (вагон №3) нею було виявлено 2-х безквиткових пасажирів, яких вона розмістила на місцях №№80, 81 вагону № 4 та дозволила їм їхати до станції Львів. Відповідно п. 2.5.1 Робочої інструкції старшого стюарда швидкісного поїзда Інтерсіті та Інтерсіті + , під час організації посадки пасажирів до вагонів денних швидкісних поїздів старший стюард зобов'язаний здійснювати посадку пасажирів відповідно до Правил перевезення пасажирів, багажу вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, при цьому розмовляти з пасажирами державною мовою, розмовляти іншою мовою в разі потреби або за бажанням пасажира. У разі виявлення громадян без проїзних документів, що посвідчують особу, та з неоплаченою надлишковою поклажею вжити заходів щодо недопущення їх до посадки в поїзд. За допомогою МТКД візуально звірити населеність кожного підзвітного вагона, здійснити перевірку наявності в пасажирів проїзних документів, їх відповідність даті відправлення поїзда, вагонаі місця проїзду, а також наявності документів, що посвідчують особу. Крім того, обов'язки стюарда передбачені Робочою інструкцією стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ та Інтерсіті від 11.03.2016 року. Так, відповідно до п. 2.6.6, стюард зобов'язаний у разі невідповідності зайнятих місць пасажирами тактовно з'ясувати наявність проїзних документів у пасажирів, їх відповідність даті відправлення та номеру поїзда, вагона і місця проїзду та вжити необхідних заходів для усунення непорозумінь згідноз Правилами. П. 2.6.7 вищевказаної інструкції передбачає, що у разі виявлення в поїзді пасажира без документа, що посвідчує його особу, а також з проїзним документом, інформація в якому не відповідає даним, внесеним до зазначеного документа або без проїзного документа взагалі, доповісти про це старшого стюарда. У п. 2.6.8 інструкції вказано, що у разі нездійснення контролю ЕПД засобами МТКД з тих чи інших причин доповісти про зазначене старшому стюарду для подальшого складання Акту невиконання контролю ЕПД. Відповідно до п. 3.11, у разі відмови старшого стюарда брати до відома інформацію та доповідати керівництву філії рапортом з приводу тієї чи іншої нестандартної ситуації самостійно оформляти рапорт із зазначенням факту відмови від написання рапорту старшим стюардом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], який на той момент займав посаду стюарда, вимоги п.п. 2.6.6, 2.6.7., 2.6.8 вищевказаної інструкції виконав. Згідно протоколу в.о. начальника філії «УЗШК» ПАТ «Укрзалізниця» від 03.10.2016 року, відповідно до пояснення стюарда [PERSON] після станції Святошино під час перевірки проїзних документів у пасажирів вагону № 4, ним було виявлено двох безквиткових пасажирів, про що він доповів старшому стюарду [PERSON], однак отримав від неї вказівку щодо подальшого слідування зазначених пасажирів. Зазначені обставини [PERSON] підтвердив у судовому засіданні. Згідно до п. 6.1.1 розділу 6 «Відповідальність» Інструкції стюард несе дисциплінарну (адміністративну) відповідальність за порушення трудової дисципліни та положень цієї інструкції у порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема за перевезення безквиткових пасажирів та неоформленої надлишкової ручної поклажі. Відповідно до абзацу 4 пункту 7.3 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України пасажири без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами, з прізвищем та іменем у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу (за винятком допущених описок не більше трьох знаків), без документів, що посвідчують особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та з перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не було порушено правила перевезення пасажирів, багажу вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, оскільки після виявлення пасажирів без квитків стюардом було повідомлено старшого стюарда як того вимагає робоча інструкція стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті+ та інтерсіті. Проте, за результатами оперативної наради, наказом № 28 від 25.04.2016 року [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та 05.10.2016 року прийнято рішення про звільнення стюарда [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При вирішенні питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у позивача відбирались пояснення та встановлювались факт систематичності вчинення дисциплінарних проступків, у зв'язку з чим 05.10.2016 року наказом № 375/ос [PERSON] звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року за передбаченими підставами п. 3 ст. 40 КЗпП України, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Разом з тим, статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Зважаючи на те, що судовим розглядом встановлено, що Позивача було звільнено без законної підстави, він підлягає поновленню на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2016 року по дату винесення рішення - 07.12.2017 року включно, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 79 718, 00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються відповідачем позивачеві.

Outcome: partial