Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 30.04.2017 року відповідач позичив у нього 15000 грн., з кінцевим терміном повернення до 01.09.2017 року. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаної грошової суми та зобов'язання її повернути. Відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за розпискою від 30.04.2017 року у розмірі 15000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 9600 грн. та судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення, а вказана в розписці сума є фактично його неофіційною заробітною платою за період з травня по вересень 2017 року, яку позивач не виплатив відповідачу при звільненні з роботи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також відповідача та його представника, допитавши позивача в якості свідка, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки від 30.04.2017 року, написаної [PERSON], він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000 грн., та зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 01.09.2017 року шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 3600 грн. Оригінал розписки знаходиться у позивача. В судовому засіданні відповідач визнав ту обставину, що дійсно отримував від позивача грошові кошти в розмірі 15 000 грн., які повинні були бути повернені до 01.09.2017 року. Разом із тим пояснив, що за домовленістю між сторонами, вказана сума повинна була бути вирахувана із його неофіційної заробітної плати, оскільки позивач є керівником підприємства, де працював відповідач. Також підтвердив факт особистого написання розписки про отримання коштів. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як убачається з позовної заяви, відповідач як до 01.09.2017 року, так і в подальшому, суму позики не повернув. Жодних доказів повернення позики суду не надано. Позивач, допитаний судом у якості свідка повідомив, що дійсно, 30.04.2017 року до нього звернувся відповідач із проханням надати йому позику в розмірі 15000 грн. з метою забезпечення свого відпочинку. Він погодився допомогти відповідачу і надав обумовлену суму коштів в борг, про що було складено відповідна розписка. На момент розгляду справи, вказаний борг відповідачем повернуто так і не було. Заперечував твердження відповідача про те, що ці кошти повинні були повертатися за рахунок неофіційної заробітної плати відповідача, оскільки такої на підприємстві, де працював відповідач немає. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики згідно розписки від 30.04.2017 року в розмірі 15000 грн. Відповідно до п.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно договору про надання правової допомоги від 02.10.2017 року, укладеного між позивачем та адвокатським об'єднанням «Твін Лоєрс» в особі директора [PERSON], свідоцтва [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №005261 від 30.01.2015 року, ордера на надання позивачу адвокатом [PERSON] правової допомоги серія КВ №236516 від 02.10.2017 року та акту про надані послуги №1 від 09.11.2017 року до договору про надання правової допомоги від 02.10.2017 року вбачається, що позивач сплатив адвокатському об'єднанню в особі керуючого партнера [PERSON] за надані юридичні послуги за вказаним позовом 9600 грн. Зокрема, зазначену суму позивачем було сплачено за надання таких послуг як ознайомлення з матеріалами, збір доказів та консультування щодо підстав та предмету позовної заяви (2560 грн.), підготовку тексту позовної заяви (5700 грн.) та підготовку процесуальних документів для участі в судовому засіданні 19.12.2017 року (1280 грн.). Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що адвокатом [PERSON] було тільки складено позовну заяву та заяву про забезпечення позову (вартість 5700 грн.), натомість в судовому засіданні 19.12.2017 року був присутній представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю від 21.09.2017 року [PERSON], який також готував процесуальні документи для участі у вказаному судовому засіданні. Будь-яких інших доказів надання саме адвокатом [PERSON] юридичних послуг позивачу суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5700 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved